ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8480/25 Справа № 187/292/25 Суддя у 1-й інстанції - Говоруха В. О. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Космачевської Т.В., Халаджи О.В.

за участю секретаря судового засідання Триполець В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро цивільну справу №187/292/25 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР-ТРЕЙД ЛТД» про стягнення боргу за договором позики, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Ігнатова Євгена Євгеновича на заочне рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 12 червня 2025 року, ухваленого у складі судді Говорухи В.О., -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , через свого представника - адвоката Ігнатова Є.Є., звернувся до Петриківського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ТОВ «УКР-ТРЕЙД ЛТД» про стягнення боргу за договором позики.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги представник ОСОБА_1 - адвокат Ігнатов Є.Є., посилався на те, що позивачем неодноразово надавалася відповідачеві поворотна фінансова допомога з метою поповнення обігових коштів відповідача, підвищення обсягів виробництва, сплати податків та зборів тощо.

Зазначає, що 18 травня 2022 року між ТОВ «УКР-ТРЕЙД ЛТД» (позичальник, відповідач) та ОСОБА_1 (позикодавець, позивач) було укладено Договір про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 18 травня 2022 року, відповідно до якого позивач надає безвідсоткову поворотну фінансову допомогу, строком до "18" травня 2023 року.

Вказує, що відповідно до п.2.1. Договору поворотна фінансова допомога надавалася в національній валюті України в межах суми 450 000 (чотириста п`ятдесят тисяч) гривень без ПДВ.

Також вказує, що поворотна фінансова допомога надавалась позичальнику на безоплатній основі, тобто плата за користування грошовими коштами не стягувалась (п.2.3. Договору). Строк повернення коштів до 18 травня 2023 року (п.3.1. Договору).

Зазначає, відповідно до п.3.4. Договору, сума коштів підлягає поверненню шляхом видачі грошових коштів позикодавцю з каси позичальника або шляхом перерахування грошових коштів на особовий рахунок позикодавця в установі банку.

Поворотна фінансова допомога використовується для потреб Позичальника відповідно до статутних цілей його діяльності (п.2.5. Договору).

Також вказує, що при простроченні позичальником повернення суми коштів (її частини) неустойка (штраф, пеня), штрафні санкції за цим договором нараховуються протягом усього періоду порушення (п.4.2. Договору).

Зазначає, що згідно з п.4.3. Договору за прострочення позичальником повернення суми коштів (її частини) позичальник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діятиме у період нарахування пені та штрафні санкції у вигляді 3% річних від простроченої суми до моменту повернення. При цьому позичальник зобов`язаний повернути суму коштів (її неповернену частину), збільшену на індекс інфляції за весь строк прострочення.

Вказує, станом на 21 лютого 2025 року заборгованість ТОВ «УКР-ТРЕЙД ЛТД» за договором про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 18 травня 2022 року складає 423 600,00 грн.

Також зазначає, що заборгованість ТОВ «УКР-ТРЕЙД ЛТД» з урахуванням штрафних санкцій відповідно до розрахунку штрафних санкцій за договором про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 18 травня 2022 року станом на 21 лютого 2025 року складає: сума основного боргу: 423 600,00 грн. неустойка (пеня):241 355,22 грн. Інфляційне збільшення: 56 844,42 грн. 3% річних: 22 421,78 грн. Разом: 744 041,42 грн.

Зауважує, що відповідач своїх зобов`язань по поверненню позики не виконує, а тому позивач вважає за необхідне стягнути з ТОВ «УКР-ТРЕЙД ЛТД» заборгованість за поворотної фінансової допомоги від 18 травня 2022 року, штрафні санкції та судові витрати.

У зв`язку з чим, просив стягнути з ТОВ «УКР-ТРЕЙД ЛТД» на свою користь 744 041,42 грн. заборгованості та витрати на професійну правничу допомогу, які ним будуть понесені за результатами розгляду даної справи.

Заочним рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 12 червня 2025 рокуу задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «УКР-ТРЕЙД ЛТД» про стягнення боргу за договором позики - відмовлено повністю. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись з такими рішеннями суду ОСОБА_1 , через свого представника - адвоката Ігнатова Є.Є. подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, порушені норми процесуального та неправильно застосовані норми матеріального права, що відповідно до п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України, є підставою для скасування рішення суду.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції безпідставно переклав на ОСОБА_1 тягар доказування факту відображення у бухгалтерському обліку відповідача заборгованості позичальника (ТОВ "УКР-ТРЕЙД ЛТД") перед позикодавцем (фізичною особою ОСОБА_1 ) за відсутності в матеріалах справи будь-яких доказів на спростування тверджень позивача та за встановленості факту виконання позивачем зі свого боку зобов`язання за договором і здійснення шляхом зарахування на рахунок позичальника грошових коштів на загальну суму 423 600,00 грн.

Зауважує, що право позивача на справедливий судовий розгляд порушено, як і право на мирне володіння майном, оскільки сума коштів яка є значною, повинна бути повернута позивачу.

Зазначає, що факт виконання позивачем зобов`язання за Договором поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 18 травня 2022 року і здійснення шляхом зарахування на рахунок позичальника грошових коштів на загальну суму 423 600,00 грн. судом встановлено, а отже суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позову.

Також вказує, що судом не враховано, що докази, які на думку суду підтверджують невиконання позичальником (ТОВ "УКР-ТРЕЙД ЛТД") своїх зобов`язань за Договором поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 18 травня 2022 року, а саме документи сформовані відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» перебувають у розпорядженні відповідача. Крім того, суд першої інстанції не здобув доказів про те, що відповідач виконав свої зобов`язання перед позивачем, а тому безпідставно відмовив у задоволені позовних вимог позивача.

Звертає увагу, що відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив по-перше з того, що Позивачем не були надані докази володільцем і розпорядником яких є Відповідач та по-друге з того, що при пред`явленні позову до суду порушено процедуру досудового звернення, а саме «відсутність будь-яких доказів подання Позивачем претензії Відповідачу з приводу невиконання останнім Договору поворотної фінансової допомоги».

Звертає увагу суду, з посиланням на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Зауважує, що судом І інстанції встановлено, що 18 травня 2022 року між фізичною особою ОСОБА_1 (Позивачем) та ТОВ «УКР-ТРЕЙД ЛТД» (Відповідачем) укладено Договір про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги та позивачем зі свого боку виконано зобов`язання за даним договором і здійснено шляхом зарахування на рахунок позичальника грошових коштів на загальну суму 423 600,00 грн.

Таким чином, кошти вважаються переданими позичальникові.

Зазначає, що висновки суду першої інстанції про не доведення позивачем існування між ним та відповідачем невиконаного позичальником (ТОВ "УКР-ТРЕЙД ЛТД") своїх зобов`язань за Договором поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 18 травня 2022 року суперечать положенням ст.ст. 1046, 1047 ЦК України та дослідженим у справі доказам.

Вважає, що те що фізична особа ОСОБА_1 (Позивач) одночасно є також директором ТОВ «УКР-ТРЕЙД ЛТД» не наділяє його, як Позивача, обов`язком збирати та надавати докази замість Відповідача.

Вказує, що суд першої інстанції у разі наявності сумнівів мав можливість витребувати у відповідача докази володільцем і розпорядником яких є відповідач, а не безпідставно перекладати на позивача тягар доказування.

У зв`язку з чим просить заочне рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 12 червня 2025 року скасувати та винести нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «УКР-ТРЕЙД ЛТД» про стягнення боргу за договором позики задовольнити в повному обсязі.

Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник позивача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Інші учасники справи до суду апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Судом встановлено, що керівником ТОВ «УКР-ТРЕЙД ЛТД» є позивач ОСОБА_1

18 травня 2022 року між ТОВ «УКР-ТРЕЙД ЛТД» (позичальник, відповідач) та ОСОБА_1 (позикодавець, позивач), було укладено договір, відповідно до якого позивач надає безвідсоткову поворотну фінансову допомогу.

Згідно п. 2.1. Договору, поворотна фінансова допомога надається в національній валюті України в межах суми 450 000 (чотириста п`ятдесят тисяч) гривень без ПДВ.

Поворотна фінансова допомога надається позичальнику на безоплатній основі, тобто плата за користування грошовими коштами не стягується (п. 2.3. Договору).

Відповідно до п. 3.1. Договору, Строк повернення коштів до 18 травня 2023 року.

Сума коштів підлягає поверненню шляхом видачі грошових коштів Позикодавцю з каси

Позичальника або шляхом перерахування грошових коштів на особовий рахунок

Позикодавця в установі банку (п. 3.4. Договору).

Поворотна фінансова допомога використовується для потреб Позичальника відповідно до статутних цілей його діяльності (п. 2.5. Договору).

При простроченні Позичальником повернення суми коштів (її частини) неустойка (штраф, пеня), штрафні санкції за цим договором нараховуються протягом усього періоду порушення (п. 4.2. Договору).

За прострочення Позичальником повернення суми коштів (її частини) Позичальник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діятиме у період нарахування пені та штрафні санкції у вигляді 3% річних від простроченої суми до моменту повернення. При цьому Позичальник зобов`язаний повернути суму коштів (її неповернену частину), збільшену на індекс інфляції за весь строк прострочення (п. 4.3. Договору).

Позивачем надано суду квитанції: №143246649 від 19 травня 2022 року на суму 42 500,00 грн., №145564030 від 01 червня 2022 року на суму 70 000,00 грн., №146231073 від 06 червня 2022 року на суму 15 000,00 грн., №155356726 від 30 липня 2022 року на суму 46 000,00 грн., №158563108 від 18 серпня 2022 року на суму 46 000,00 грн., №163939988 від 19 вересня 2022 року на суму 45 000,00 грн., №166394750 від 03 жовтня 2022 року на суму 500,00 грн., №168182906 від 13 жовтня 2022 року на суму 46 300,00 грн., №170564422 від 27 жовтня 2022 року на суму 300,00 грн., №176414281 від 29 листопада 2022 року на суму 35 500,00 грн., №177367480 від 05 грудня 2022 року на суму 40 500,00 грн., №180457778 від 21 грудня 2022 року на суму 36 000,00 грн.

За поданими квитанціями призначення платежу зазначено: Надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги згідно договору б/н від 18 травня 2022 року.

Платником за всіма вказаними квитанціями є ОСОБА_1 , код платника зазначено як НОМЕР_1 , а отримувач: ТОВ «УКР-ТРЕЙД ЛТД» .

Отже, між сторонами укладено Договір поворотної фінансової допомоги та позивачем зі свого боку виконано зобов`язання за даним договором і здійснено шляхом зарахування на рахунок Позичальника грошових коштів на загальну суму 423 600,00 грн. Таким чином, кошти вважаються переданими Позичальникові.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх недоведеності, оскільки вирішуючи питання про існування заборгованості відповідача та її розмір за укладеним з позивачем Договором поворотної фінансової допомоги, суд виходив з тих підстав, що належними, допустимими і достовірними доказами існування заборгованості і її розміру позичальника (ТОВ "УКР-ТРЕЙД ЛТД") перед позикодавцем за Договором поворотної фінансової допомоги від 18 травня 2022 року є саме документи сформовані відповідно до вимог ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Для приватного права апріорі властивою є така засада як розумність.

Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Частиною першою статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У частині першій статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частинами першою, другою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (частина перша статті 611 ЦК України).

Договір є обов`язковим до виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до підпункту 14.1.257 статті 14 Податкового кодексу України поворотна фінансова допомога - це сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування відсотків або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Порівняння диспозицій наведених норм права дає підстави стверджувати про наявність спільних ознак правових відносин та, відповідно, несуперечливе правове регулювання.

Отже, договір поворотної фінансової допомоги за своєю правовою природою є договором позики, а тому під час вирішення спору потрібно керуватися положеннями ЦК України, що регулюють правовідносини, які виникли з договору позики.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Правовий висновок щодо застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладено Верховним Судом України у постановах від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 та від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15.

Так, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання.

Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, про що зазначено в частині першій статті 1050 ЦК України.

Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність (пункти 4 та 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд(частина перша, третя статті 13 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

У справі, що переглядається суд відмовив у задоволенні позову (з чим погоджується суд апеляційної інстанції) з тих підстав, що позивач не надав доказів наявності між сторонами правовідносин, які виникли із договорів позики, первинних документів про здійснення між сторонами фінансових операцій на виконання договору фінансової допомоги.

Колегія суддів зазначає, що обов`язок із доказування потрібно розуміти як врегульовану в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, яка бере участь у судовому процесі, зі збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

Верховний Суд неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи.

Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Верховний Суд у постанові від 25 червня 2020 року у справі № 924/233/18 акцентував, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями.

Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Ігнатов Є.Є. в апеляційній скарзі посилається питання застосування частини третьої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в частині підтвердження операцій з повернення фінансової допомоги (позики) інформацією, систематизованою на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналогічного обліку (у вигляді карток відповідних рахунків).

Згідно зі статтями 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

У пункті 1.2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року № 637 (далі - Положення №637) (тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), визначено, що касовий ордер - це первинний документ (прибутковий або видатковий касовий ордер), що застосовується для оформлення надходжень (видачі) готівки з каси. Касові операції - це операції підприємств (підприємців) між собою та з фізичними особами, що пов`язані з прийманням і видачею готівки під час проведення розрахунків через касу з відображенням цих операцій у відповідних книгах обліку.

У постановах Верховного Суду від 12 червня 2020 року у справі №169/506/17 (провадження №61-37213св18), від 24 червня 2021 року у справі №686/19271/19 (провадження №61-9459св20) зроблено висновки, що факт отримання та повернення грошових коштів доводять банківські виписки про зарахування чи повернення грошей із поточного рахунку, а також прибуткові та видаткові касові ордери у разі внесення (виплати) грошей до (з) каси товариства.

Отже, належними та допустимими доказами внесення/повернення особою коштів у готівковій формі можуть бути прибуткові та видаткові касові ордери, а у випадку внесення/повернення коштів у безготівковій формі таким доказом може бути відповідна банківська виписка.

У частині третій статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» зазначено, що інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку.

Відповідно до частин сьомої, восьмої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підприємство вживає всіх необхідних заходів для запобігання несанкціонованому та непомітному виправленню записів у первинних документах і регістрах бухгалтерського обліку та забезпечує їх належне зберігання протягом встановленого строку. Відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.

Також згідно з частиною третьою статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.

Таким чином, на рахунках бухгалтерського обліку, в регістрах синтетичного та аналітичного обліку, систематизується інформація, що міститься в первинних документах.

Відповідальність за будь-які розбіжності, що містяться у первинних документах та регістрах бухгалтерського обліку, несуть особи, які склали та підписали ці документи, власник або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством. Самі лише регістри синтетичного та аналітичного обліку не є належним та достатнім доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій, якщо інформація, відображена в них, не підтверджена первинними документами. Тобто регістри синтетичного та аналітичного обліку є доказом повернення боргу за умови, що інформація, яка в них відображена, підтверджена первинними документами.

Відсутність первинного документа спростовує існування господарської операції та факт виникнення у сторін прав та обов`язків за цією господарською операцією (сплатити кошти тощо).

Наведені висновки узгоджуються з висновками викладеними у постанові Верховного Суду від 02 червня 2020 року у справі № 902/672/16, відповідно до яких допустимими доказами, що підтверджують вчинення господарської операції, передусім є первинний документ, який складений та оформлений належно і відповідно до вимог закону.

Недотримання вимоги закону про відображення інформації, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку (частина третя статті 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні»), не має наслідком спростування відповідної господарської операції та не впливає на права та обов`язки сторін, що виникають в результаті здійснення цієї господарської операції, оскільки у цьому випадку наслідки полягають у настанні відповідальності за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та за недостовірність відображених у них даних, для осіб, які склали та підписали ці документи (частина восьма статті 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні»).

Верховний Суд неодноразово формулював висновки щодо доказової бази на підтвердження факту сплати коштів, якими є належно оформлені первинні документи, а саме: прибуткові та видаткові касові ордери у разі внесення/повернення особою коштів у готівковій формі та банківська виписка у випадку внесення/повернення коштів у безготівковій формі.

Такі висновки, зокрема, висновок про застосування частини третьої статті 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні», викладені у постановах Верховного Суду від 12 червня 2020 року у справі № 169/506/17 (провадження № 61-37213св18), від 24 червня 2021 року у справі № 686/19271/19 (провадження № 61-9459св20) та від 02 червня 2020 року у справі № 902/672/16.

У справі, що переглядається, на підтвердження своїх вимог, позивачем надано ксерокопію Договору про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 18 травня 2022 року (яка не засвідчена належним чином). З даного Договору вбачається, що його підписано з одного боку ОСОБА_1 , як фізичною особою яка надає фінансову допомогу, а з іншого боку ОСОБА_1 - як директором ТОВ «УКР-ТРЕЙД ЛТД». При цьому позивачем не надано, а ні до суду першої, а ні до суду апеляційної інстанції документів, які підтверджують його повноваження, як директора на укладення такого типу договорів, як то копії статуту ТОВ з зазначенням прав і обов`язків керівника, або посадової інструкції директора ТОВ і т.і.

Надані стороною позивача до позовної заяви, на підтвердження надходження фін. допомоги від позивача, ксерокопії квитанцій про оплату не засвідчені належним чином, не підтверджено первинними обліковими бухгалтерськими документами, які складаються під час здійснення господарської операції, або безпосередньо після її закінчення, відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Хоча позивач ОСОБА_1 , як керівник відповідача, має можливість довести факт здійснення відповідної операції наданням зазначених доказів.

Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції зробив обґрунтовані висновки про те, що позивач не надав належних, достатніх та допустимих доказів (як-то первинних облікових документів) на підтвердження доводів про здійснення господарської операції з отримання ТОВ поворотної фінансової допомоги і доказів щодо неповернення позивачу такої допомоги згідно Договору від 18 травня 2022 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не дослідив докази та не взяв до уваги обставини, які мають значення для вирішення справи, не знайшли свого підтвердження.

Доводи відповідача про те, що ухваливши рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції не надав оцінку всім доводам позивача, чим порушив засади змагальності сторін спростовуються матеріалами справи, зводяться до не згоди позивача із судовим рішенням.

Колегія суддів встановила, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на висновок про залишення апеляційних скарг без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 12 червня 2025 року у цивільній справі №187/292/25 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складений 17.09.2025р.

Головуючий суддя О.В. Агєєв