Номер провадження: 22-ц/813/1532/25
Справа № 501/767/24
Головуючий у першій інстанції Смирнов В. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Таварткіладзе О.М.,

суддів: Вадовської Л.М., Погорєлової С.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 29 квітня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, в якому просила суд:

- стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) у розмірі 1/4 частики заробітку (доходу) починаючи з дня пред`явлення позову на весь час навчання ОСОБА_3 у ДЗ «Південноукраїнський національний педагогічний університет імені К.Д. Ушинського» до досягнення останньою двадцяти трьох років.

- стягнути судові витрати.

Позов обґрунтовано тим, що у них з відповідачем є повнолітня донька ОСОБА_3 , яка навчається на денній форма навчання в ДЗ «Південноукраїнський національний педагогічний університет імені К.Д. Ушинського», у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги. Відповідач відмовляється добровільно надавати таку допомогу а тому позивачка звернулась з цією позовною заявою.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 29 квітня 2024 року задоволено частково позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) у розмірі 1/6 частики заробітку (доходу) щомісячно починаючи з 28.02.2024 року та до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років.

Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

Відповідно до ст. 430 ЦПК України допущено негайне виконання судового рішення , в частині стягнення аліментів, у межах суми платежу за один місяць.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 29 квітня 2024 року в частині стягнення аліментів у розмірі 1/6 частики заробітку (доходу) скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким встановити розмір аліментів утримання повнолітньої доньки яка продовжує навчання у розмірі 1 000 грн. починаючи з 28.02.2024 року та до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на те, що до суду першої інстанції, позивачем не додано будь яких доказів, підтверджуючих що ОСОБА_3 є студентом денної форми навчання в ДЗ «Південноукраїнський національний педагогічний університет імені К.Д. Ушинського» і не є працевлаштованою;

Судом першої інстанції при ухвалені рішення не враховано матеріальний стан позивача та можливість сплати за навчання дочки, що підтверджуються квитанціями які знаходяться в матеріалах судової справи, у яких платником зазначено вітчима ОСОБА_4 , прізвище якого вона обрала для себе.

Рішення місцевого суду про встановлення аліментів у розмірі 1/6 частки заробітку (доходу), було прийнято без належного дослідження доказів у справі, судом не враховано істотні обставини викладені у відзиві на позовну заяву, безпосередньо пов`язані зі мною, а саме: наявність на моєму утриманні моєї дружини ОСОБА_5 , яка не працює та доглядає за моїм малолітнім сином ОСОБА_6 , неповнолітньої дочки моєї дружини - ОСОБА_7 , двох непрацездатних батьків пенсіонерів - ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ., незадовільний стан мого здоров`я, відсутність власного житла та місця роботи, наявність боргового зобов`язання перед АТ «Комерційний банк «Приватбанк» на суму 80951,15 грн.

У зв`язку з тим що обов`язок по забезпеченню дитини лежить у рівних частинах на обох батьках, а не лише на одному з них, вважає що встановлення аліментів на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , яка продовжую навчання у сумі 1000 грн., 00 коп., буде відповідати дійсним обставинам справи та інтересам сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи вбачається, що предметом спору є аліментні зобов`язання, ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За приписами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи щомісяця з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) у розмірі 1/6 частики заробітку (доходу) починаючи з 28.02.2024 року та до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 є повнолітньою, продовжує навчання на оплатній основі та потребує у зв`язку з цим матеріальної допомоги, беручи до уваги, що у відповідача на утримання знаходиться малолітній син, стан здоров`я відповідача, суд приходить до висновку, що з відповідача в користь позивача підлягають стягненню аліменти у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно, оскільки такий розмір буде достатніми для належного утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання та відповідатиме реаліям сьогодення.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погоджується.

Як встановлено судом та матеріалами справи підтверджено, що згідно свідоцтва про народження (а.с.12), ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком приходиться ОСОБА_1 , а матір`ю ОСОБА_11 .

ОСОБА_10 змінила прізвище на ОСОБА_3 (а. с. 13).

ОСОБА_3 навчається на денній форма навчання в ДЗ «Південноукраїнський національний педагогічний університет імені К.Д. Ушинського» на платній основі (а. с. 7, 8).

ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а. с. 48).

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 батьками приходяться ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 47).

Згідно довідки ВЛК, солдат ОСОБА_1 визнаний тимчасово непридатним, потребує лікування впродовж одного місяця до 30.06.2022 року (а. с. 37).

Згідно тимчасового посвідчення військовозобов`язаного Серії НОМЕР_3 (а.с.39 на звороті), ОСОБА_1 визнаний обмежено придатним до військової служби.

ОСОБА_8 та ОСОБА_12 пенсіонери (а. с. 42).

Відповідач доходів не отримує, що підтверджується довідкою Пенсійного фонду України.

Згідно витягу з Реєстру територіальної громади ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживають за адресою: АДРЕСА_1

Згідно договору про надання освітніх послуг від 14.08.2023 року (а. с. 8), вартість освітньої послуги за роками навчання складає:

- 01.09.2023 року -31.01.2024 року - 11 250,0 грн.;

- 01.02.2024 року -30.06.2024 року -11 250,0 грн.;

- 01.09.2024 року -31.01.2025 року -11 750.0 грн.;

- 01.02.2025 року -30.06.2025 року - 11 750,0 грн.;

- 01.09.2025 року 31.01.2026 року - 11 750,0 грн.;

- 01.02.2026 року - 30.06.2026 року - 11 750,0 грн.;

- 01.09.2026 року - 31.01.2027 року - 11 750,0 грн.;

- 01.02.2027 року - 30.06.2027 року - 11 750,0 грн.

Колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 53 Конституції України кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов`язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі.

Право особи на освіту може реалізовуватися шляхом її здобуття на різних рівнях освіти, у різних формах і різних видів, у тому числі шляхом здобуття дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійної (професійно-технічної), фахової перед вищої, вищої освіти та освіти дорослих (ч. 3 ст. 3 ЗУ «Про освіту»).

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. ст. 199, 200, 201 СК України).

Батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати (ст. 198 СК України).

Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Тож стягнення із батьків аліментів на повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Так, Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16 дійшов висновку про те, що Сімейним Кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків, брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Також при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

У постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20 Верховний Суд зазначив, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

Так, Верховний Суд у постанові від 13.04.2021 року у справі № 308/4214/18 зазначив, що Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

У справі, яка переглядається, судом установлено, що відповідач ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно договору про навчання у закладі вищої освіти № ХГ 2023/3601 від 10.08.2023 року ОСОБА_3 навчається на денній форма навчання в ДЗ «Південноукраїнський національний педагогічний університет імені К.Д. Ушинського» на платній основі.

Згідно договору про надання освітніх послуг від 14.08.2023 року. Вартість освітньої послуги за роками навчання складає:

- 01.09.2023 року -31.01.2024 року - 11 250,0 грн.;

- 01.02.2024 року -30.06.2024 року -11 250,0 грн.;

- 01.09.2024 року -31.01.2025 року -11 750.0 грн.;

- 01.02.2025 року -30.06.2025 року - 11 750,0 грн.;

- 01.09.2025 року 31.01.2026 року - 11 750,0 грн.;

- 01.02.2026 року - 30.06.2026 року - 11 750,0 грн.;

- 01.09.2026 року - 31.01.2027 року - 11 750,0 грн.;

- 01.02.2027 року - 30.06.2027 року - 11 750,0 грн.

В ході провадження в суді першої інстанції, відповідачем було подано відзив, до якого було додано докази неможливості надання матеріальної допомоги повнолітній дитині, яка продовжує навчання.

Так, згідно довідки від Пенсійного фонду України від 10.04.2024 року за формою ОК-5, за звітній період 2023 року, ОСОБА_1 отримано суму заробітку 41 280,65 грн.

ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 батьками приходяться ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження

Згідно довідки ВЛК, солдат ОСОБА_1 визнаний тимчасово непридатним, потребує лікування впродовж одного місяця до 30.06.2022 року.

Згідно тимчасового посвідчення військовозобов`язаного Серії НОМЕР_3 , ОСОБА_1 визнаний обмежено придатним до військової служби.

Стверджує, що на утриманні відповідача заходяться його батьки ОСОБА_8 та ОСОБА_12 які є пенсіонерами, в якості доказів надав пенсійні посвідчення.

Також до відзиву додано лист письмову згоду від 15 березня 2024 року на ім`я Начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 , згідно якого кандидатура ОСОБА_1 розглянута і рекомендована командуванням військової частини НОМЕР_4 до призначення останнього на посаду кухаря їдальні взводу забезпечення рота матеріально технічного забезпечення військової частини НОМЕР_4 .

Отже, установивши, що ОСОБА_3 навчається в ДЗ «Південноукраїнський національний педагогічний університет імені К.Д. Ушинського», у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а відповідач як батько повнолітнього доньки має змогу надавати таку допомогу, суд першої інстанції правильно зазначив, що відповідач за приписами ст. 199 СК України, зобов`язаний надавати матеріальну допомогу повнолітній доньці, яка продовжує навчання.

Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду. Аналогічна правова позиція вказана в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач пред`явивши позов просив стягнути з відповідача аліменти на навчання в розмірі 1/4 частини від всіх доходів відповідача щомісячно.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суд від 02 жовтня 2019 року у справі № 522/16724/16-ц.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, вважає, що суд першої інстанцій обґрунтовано дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/6 частини від його заробітку, оскільки врахував, що у відповідача на утримання знаходиться малолітній син та стан здоров`я відповідача.

Колегія суддів не приймає посилання апеляційної скарги щодо присудження аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 1 000 грн., оскільки відповідно до частини 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина.

У даному випадку, повнолітня донька проживає разом з матір`ю, яка звертаючись до суду із даним позовом про стягнення аліментів, обрала спосіб отримання аліментів саме в частці від доходу батька доньки, а не у твердій грошовій сумі.

Відсутність у відповідача офіційного доходу, який відображено в довідці Пенсійного фонду України, не може бути підставою для відмови у позові, оскільки в силу положень ст. 199 СК України дані обставини не звільняють його від обов`язку забезпечувати належне утримання своєї повнолітньої доньки, у зв`язку із продовженням її навчання.

При цьому відповідач не повідомив про наявність у нього джерела та фактичного розміру доходу, за рахунок якого він задовольняє свої життєві потреби (житлово-комунальні послуги, їжа, гігієна, одяг, взуття, логістика, комунікація з оточенням тощо).

З іншого боку, судом взято до уваги, що на час провадження в суді першої інстанції, ОСОБА_1 , згідно з листом-письмовою згодою від 15 березня 2024 року, було рекомендовано до військової служби за контрактом. Таким чином, відповідач має реальну можливість отримання грошового забезпечення військовослужбовця згідно із Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Отже, вирішуючи спір, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, врахувавши матеріальне становище відповідача, 1/6 частини від його заробітку, на переконання апеляційного суду така сума відповідатиме реаліям сьогодення та забезпечить баланс інтересів як одержувача, так і платника аліментів.

Таким чином, враховуючи принцип рівності обов`язків батьків щодо утримання дітей і засад цивільного законодавства щодо розумності та справедливості, а також матеріальне становище сторін, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач має змогу надавати матеріальну допомогу повнолітній доньці, сплачуючи 1/6 частину від всіх доходів, що повністю узгоджується з положеннями чинного законодавства і обставинами справи.

На переконання колегії суддів такий розмір аліментів є справедливим, виваженим і розумним, він відповідатиме інтересам та потребам повнолітньої дитини відповідача, яка здобуває вищу освіту, що унеможливлює її працевлаштування для отримання доходів та підтверджує необхідність матеріальної допомоги від батьків.

Таким чином доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які є підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово вказував, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі "Руїз Торіха проти Іспанії"). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії").

Також, Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

П О С ТА Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 29 квітня 2024 року залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає за виключенням випадків передбачених частиною 3 статті ст. 389 ЦПК України.

Головуючий О.М.Таварткіладзе

Судді: Л.М. Вадовська

С.О.Погорєлова