КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №359/6809/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2025 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Желепи О.В., Соколової В.В.,

за участю секретаря судового засідання Крисіної В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргоюОСОБА_1 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 червня 2025 року, постановлену під головуванням судді Чирки С.С.,

у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, -

встановив:

1. Короткий виклад обставин справи.

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, у якій просить встановити такі факти:

- в матеріалах справи №359/3686/20 міститься відеозапис на DVD-диску (а.с.64 т.1) IMG_3311.TRIM.MOV наступного змісту: жінка розмовляє з чоловіком, вдягненим в цивільний одяг; жінка говорить: "вони свою роботу роблять, він упав, нікого не пускає"; після цього жінка зникає з кадру; за кадром чути чоловічий голос: "його били чи не били?"; жіночий голос за кадром відповідає: "ніхто його не бив".

-тривалість відеозапису IMG_3311.TRIM.MOV - 12 секунд; дата створення - 12 липня 2019 року;

-в матеріалах справи №359/3686/20 не міститься свідчень ОСОБА_1 і будь-яких доказів про те, що на відеозаписі IMG_3311.TRIM.MOV мова йде про її сина ОСОБА_2 .

2. Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 червня 2025 року відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 .

Відмовивши у відкритті провадження, суд першої інстанції вказав, що юридичні факти, які заявниця просить встановити, не входять до кола переліку тих юридичних фактів, які підлягають встановленню судом на підставі статті 315 ЦПК України, оскільки є електронним доказом на DVD диску в розумінні ЦПК України, який може містити відомості про певні обставини чи факти та може враховуватися судами як доказ на підтвердження чи спростування тих чи інших обставини, на які посилаються сторони.

Також суд вказав, що вимога про встановлення факту того, що в матеріалах справи №359/3686/20 не міститься свідчень ОСОБА_1 і будь-яких доказів про те, що на відеозаписі IMG_3311.TRIM.MOV мова йде про її сина ОСОБА_2 підлягає встановленню безпосередньо при розгляді вищезазначеної справи, а не при розгляді іншої справи.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з постановленою ухвалою, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на незаконність, необґрунтованість оскаржуваної ухвали, помилковість висновків суду першої інстанції.

Зазначає, що висновки суду про те, що факти, які просить встановити заявниця, не входять до переліку тих юридичних фактів, що підлягають встановленню на підставі статі 315 ЦПК, є безпідставним, оскільки перелік юридичних фактів не є вичерпним.

Вказує, що іншого способу захистити свої права, крім звернення із заявою про встановлення факту, заявниця не має. Відмова фактично позбавляє заявницю доступу до суду.

Уважає, що оскаржувана ухвала суперечить принципу преюдиційності, прийнята без урахування того, що стаття 315 ЦПК дозволяє встановлювати інші факти, важливі для реалізації прав особи, а також є такою, що порушує право на доступ до правосуддя.

Мотивуючи наведеним, просить ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 червня 2025 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

4. Позиція учасників справи.

В судове засідання заявниця не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Причини неявки не повідомляла.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності заявниці, яка не з`явилась в судове засідання, оскільки її неявка не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до частини 5 статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

5. Позиція суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

6. Фактичні обставини справи, установлені судом.

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

В обґрунтування поданої заяви вказує, що у різних справах щодо одного й того ж доказу - відеозапису IMG_3311.TRIM.MOV, наданого Департаментом патрульної поліції, суди дійшли протилежних висновків.

Шостий апеляційний адміністративний суд у постанові від 10 вересня 2020 року (справа №320/5443/19) установив, що поліція не провела необхідних дій для з`ясування обставин, не допитала всіх осіб, а відеозаписи неповні й не дають можливості спростувати позицію позивача.

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в рішенні від 23 липня 2021 року (справа №359/3686/20) зробив протилежний висновок, що на відео видно, що ОСОБА_1 нібито повідомила поліцейським, що її син впав сам, і йому ніхто не заподіяв ушкоджень.

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в ухвалі про виправлення описки від 05 лютого 2025 року (справа №359/3686/20) змінив висновок, прибравши згадку про поліцію та тілесні ушкодження. Уточнено, що ОСОБА_1 лише сказала, що її сина «ніхто не бив, він упав самостійно».

Солом`янський районний суд міста Києва у рішенні від 04 квітня 2025 року (справа №760/7514/22) відтворив початковий висновок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 липня 2021 року, проігнорувавши ухвалу про виправлення описки.

Таким чином, один і той самий доказ оцінювався судами суперечливо, що прямо суперечить принципу преюдиційності.

Отже, за законом суди мали врахувати висновок Шостого апеляційного адміністративного суду, а не переоцінювати той самий доказ.

Крім того, заявниця вказує, що в жодному із рішень не наведено точного змісту відеозапису та не враховано її свідчень. Це створює хибне враження, що відео підтверджує слова заявниці, хоча остання ніколи не повідомляла поліції таких відомостей.

Мотивуючи наведеним, просила суд установити такі факти:

- в матеріалах справи №359/3686/20 міститься відеозапис на DVD-диску (а.с.64 т.1) IMG_3311.TRIM.MOV наступного змісту: жінка розмовляє з чоловіком вдягненим в цивільний одяг; жінка говорить: "вони свою роботу роблять, він упав, нікого не пускає"; після цього жінка зникає з кадру; за кадром чути чоловічий голос: "його били чи не били?"; жіночий голос за кадром відповідає: "ніхто його не бив".

- тривалість відеозапису IMG_3311.TRIM.MOV - 12 секунд; дата створення - 12 липня 2019 року;

- в матеріалах справи №359/3686/20 не міститься свідчень ОСОБА_1 і будь-яких доказів про те, що на відеозаписі IMG_3311.TRIM.MOV мова йде про її сина ОСОБА_2 .

7. Мотиви, якими керується колегія суддів апеляційного суду, та застосовані норми права.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно із статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

За змістом норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Окреме провадження є видом непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина 1 статті 293 ЦПК України)

Згідно з пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно частини 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина 2 статті 315 ЦПК України).

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб (постанова Верховного Суду від 17 червня 2024 року у справі № 753/21178/21 (провадження № 61-15630св23)).

У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) Велика Палата Верховного Суду сформувала такий висновок: "В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів".

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

До подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18), від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23).

У справі, що переглядається колегією суддів, суд першої інстанції під час вирішення питання про відкриття провадження у справі врахував визначені законом факти, що підлягають встановленню судом та зробив правильний висновок про те, що встановлення фактів, про які просить заявниця, не породжує виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи.

Крім цього, вимоги заявниці про встановлення фактів, що були предметом дослідження під час розгляду інших справ, дають підстави для висновку про ініціювання судового провадження у порядку цивільного судочинства з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у інших справах, що є неприпустимим та про що зроблено правильний висновок судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.

Порушень норм процесуального права, які давали б підстави для скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не установлено.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведених обставин, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 червня 2025 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову складено 22 вересня 2025 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді О.В. Желепа

В.В. Соколова