Справа № 450/2275/24 Провадження № 2-др/450/29/25
22 вересня 2025 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:
головуючого-судді Мусієвського В.Є.
при секретарі Расяк С.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити заяву представника позивача ОСОБА_1 Акімової Олени Олександрівни про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська Будівельна Компанія Контракт», про поділ майна подружжя,-
В провадженні Пустомитівського районного суду Львівської області знаходилася цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська Будівельна Компанія Контракт», про поділ майна подружжя.
28.08.2025 року у справі ухвалено рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська Будівельна Компанія Контракт», про поділ майна подружжя задоволено. Визнано майнові права на об`єкт нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 , вид об`єкту квартира, номер на плані поверху за даними Сторони 1 Ж.2.4., кількість житлових кімнат 2, загальною площею 66,56 кв.м., житловою площею 33,64 кв.м., спільною сумісною власністю подружжя і здійснено поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 595712 грн., що складає 1/2 частини вартості згаданих вище майнових прав, які виражені в грошовому еквіваленті авансу забудовнику. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 5957 грн. 12 коп.
10.09.2025 року представником відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 подано заперечення на заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, у відповідності до якої просила відмовити у задоволенні заяви сторони позивача. Вказала, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем під час розгляду даної справи є необґрунтований та таким, що не відповідає критерію співмірності та розумності.
10.09.2025 року представником позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 подано клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, яке задоволено ухвалою від 10.09.2025 року.
17.09.2025 року позивачем ОСОБА_1 подано заяву, згідно мотивів якої просив проводити розгляд справи у його відсутності. Долучив до матеріалів такої письмові докази на підтвердження сплати витрат на професійну правничу допомогу.
18.09.2025 року представником позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 подано заперечення на заперечення на заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, згідно мотивів якої вказала, що дана справа не відноситься до категорії незначних справ.
22.09.2025 року представником відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 подано клопотання, згідно мотивів якого просила відмовити у задоволенні заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та вказала, що долучені стороною позивача квитанції не підтверджують фактичну їх сплату на професійну правничу допомогу в межах даної справи, оскільки в провадженні Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області перебувають цивільні справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів на їх утримання, у яких присутня вимога про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Просила проводити розгляд справи у її відсутності.
Сторони, будучи належним повідомленими про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 свою участь в режимі відеоконференції не забезпечила.
Дослідивши подану заяву та додані до неї документи, розглянувши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.
Згідно роз`яснень, наданих у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 270 ЦПК; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.
Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 28.08.2025 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 .

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У поданій позовній заяві позивачем зазначено, що орієнтований розрахунок суми судових витрат становить 50000 грн. на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частинами 1, 2 статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.

Крім того, суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 12 лютого 2020 року по справі № 648/1102/19, відповідно до якої витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

З долучених до позовної заяви договору про надання правничої (правової) допомоги від 19.03.2024 року, акту № 1 від 30.08.2025 року, прибуткового касового ордера № 1 від 28.08.2025 року, платіжної інструкції від 17.02.2025 року, квитанції від 22.04.2025 року, платіжної інструкції від 04.09.2025 року, квитанції від 15.08.2025 року, вбачається, що розмір понесених позивачем витрат у зв`язку із розглядом цивільної справи за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська Будівельна Компанія Контракт», про поділ майна подружжя, становить 50000 грн. та складається з послуг, а саме: зустріч та усна консультація клієнта, ознайомлення з матеріалами справи та узгодження правової позиції вартістю 2500 грн.; підготовка позовної заяви до суду вартістю 3500 грн.; підготовка заяви про забезпечення позову вартістю 3000 грн.; підготовка та направлення адвокатських запитів вартістю 2500 грн.; підготовка та подання клопотання про витребування доказів від 03.11.2024 року вартістю 2500 грн.; підготовка заперечень на додаткові пояснення вартістю 3500 грн.; підготовка заяви в казначейство про повернення судового збору за заявою про забезпечення позову від 28.05.2024 року вартістю 2000 грн.; підготовка клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції вартістю 2000 грн.; додаткові пояснення по справі вартістю 3500 грн.; клопотання про відкладення розгляду справи вартістю 2000 грн.; участь в судових засіданнях вартістю 16000 грн.; підготовка та подання клопотання про долучення доказів від 02.03.2025 року вартістю 3000 грн.; підготовка заяви про ухвалення додаткового рішення вартістю 2000 грн.; підготовка заяви про видачу копії рішення суду та виконавчого листа вартістю 2000 грн.

Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).

Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited проти України").

Крім того, у рішенні ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п. п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20).

Так, в питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу варто враховувати висновки Об`єднаної Палати Верховного Суду у справі № 922/445/19, в якому, серед іншого наголошено, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт; суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Подібні висновки можна також зустріти в ряді постанов Верховного Суду, зокрема, у справах № 922/3436/20, № 910/7586/19, № 910/16803/19.

Верховний Суд у своїй постанові від 28 червня 2023 року по справі № 369/576/22 зазначив, що суд може з власної ініціативи зменшити розмір витрат на правничу допомогу, застосувавши критерії, визначені у ч.ч. 3, 4, 5, 9 ст. 141 ЦПК України. При цьому це не є тотожним застосовуванню судом критеріїв, визначених у ч. 4 ст. 137 ЦПК України, де обов`язковою умовою є наявність клопотання іншої сторони про зменшення розміру таких витрат.

Дослідивши надані представником позивача докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, врахувавши надані стороною відповідача заперечення, суд вважає, що деякі види робіт мають не обґрунтовано завищену вартість.

Як вбачається із згаданих вище документів наданих адвокатом, предметом наданої професійної правничої допомоги є зустріч та усна консультація клієнта, ознайомлення з матеріалами справи і узгодження правової позиції, підготовка позовної заяви, заяви про забезпечення позову, заперечень на додаткові пояснення заяви в казначейство про повернення судового збору, клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції, додаткових пояснень по справі, клопотання про відкладення розгляду справи, направлення адвокатських запитів, подання клопотання про витребування доказів, участь в судових засіданнях, підготовка та подання клопотання про долучення доказів, заяви про ухвалення додаткового рішення, заяви про видачу копії рішення суду та виконавчого листа.

Спірні правовідносини між сторонами у справі виникли щодовизнання майнових прав на об`єкт нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 , вид об`єкту квартира, номер на плані поверху за даними Сторони 1 Ж.2.4., кількість житлових кімнат 2, загальною площею 66,56 кв.м., житловою площею 33,64 кв.м., спільною сумісною власністю подружжя та здійснення поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 595712 грн., що складає 1/2 частину вартості згаданих вище майнових прав, які виражені в грошовому еквіваленті авансу забудовнику.

Суд констатує, що великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають, а відтак заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 50000 грн. є завищеними порівняно з вартістю послуг з правничої допомоги в таких категоріях спору, оскільки матеріали справи не потребували і не містять великої кількості документів для підготовки позовної заяви, а враховуючи усталену практику, без врахування ціни позову, дана справа є не складною. При цьому, адвокатом зовсім не мотивована необхідність витрачання значного часу на аналіз документів, які знаходяться в матеріалах справи, ступінь складності та новизни правових питань, досліджених адвокатом, а також значної суми на підготовку різного типу звернень та клопотань.

Крім цього, представником ОСОБА_3 жодним чином не обґрунтовано вартість її участі в одному судовому засіданні в режимі відеоконференції, яке оцінено стороною позивача у розмірі 16000 грн., що свідчить про необґрунтованість витрат на професійну правничу допомогу в цій частині.

Отже, керуючись принципами справедливості, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат та розумності їх розміру, тобто відповідністю понесених витрат, складності, обсягу та характеру наданої адвокатом допомоги, а також співмірності цих витрат із ціною, конкретних обставин справи, суд вважає, що визначений стороною позивача до відшкодування гонорар, є завищеним і не являється співмірним, обґрунтованим і пропорційним об`єму здійсненої роботи та наданої послуги, складності справи, а також є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг у аналогічних справах, обсяг наданих адвокатом послуг не відповідає критерію реальності, а відтак суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу до 10000 грн., оскільки такий розмір витрат є необхідним і неминучим для позивача ОСОБА_1 , який був змушений до залучення професійної правничої допомоги адвоката, а тому заяву представника позивача ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська Будівельна Компанія Контракт», про поділ майна подружжя, слід задовольнити частково.

Керуючись ст. ст. 137, 141, 270 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн.

На додаткове рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду або через місцевий суд до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне додаткове рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження додаткового рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Мусієвський В.Є.