Єдиний унікальний номер судової справи: 469/593/16-ц
Провадження №22ц/812/1735/25 Доповідач апеляційного суду Самчишина Н.В.
Постанова

Іменем України

22 вересня 2025 року м. Миколаїв справа№469/593/16-ц

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді Самчишиної Н.В.,

суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Повертайленко Ю.В.,

без участі учасників справи, належним чином повідомлених про день, час і місце розгляду справи,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану його представником адвокатом Дубінкіним Юрієм Миколайовичем, на ухвалу Березанського районного суду Миколаївської області від 08 серпня 2025 року, постановлену у складі головуючого судді Гапоненко Н.О., у приміщенні цього суду, с-ще Березанка, за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Південного відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),

встановив:

04 серпня 2025 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Дубінкіна Ю.М., звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Південного відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо не зняття арешту з належного скаржнику зарплатного рахунку, накладеного постановами про арешт майна боржника, у якій просив зобов`язати начальника Південного відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) або особу, яка виконує його обов`язки, зняти арешт з зарплатного карткового рахунку ОСОБА_1 в ПАТ «МТБ Банк» у виконавчому провадженні № 52608992.

Також просив поновити строк на оскарження бездіяльності державного виконавця, посилаючись на те, що ОСОБА_1 хворіє епілепсією, внаслідок чого він не може своєчасно вживати заходів щодо захисту своїх порушених прав.

На обґрунтування доводів скарги зазначав, що в провадженні Південного відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) знаходиться виконавче провадження № 52608992 з примусового виконання рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 02 вересня 2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини заробітку, щомісячно, починаючи з 21 червня 2016 року до повноліття дитини.

В межах зазначеного виконавчого провадження неодноразово був накладений арешт на грошові кошти, які містяться на банківських рахунках боржника постановами ДВС від 12 квітня 2020 року, від 29 червня 2020 року, від 27 квітня 2021 року, від 31 жовтня 2024 року.

ОСОБА_1 з 28 листопада 2023 року працює робітником з комплексного обслуговування й ремонту будинків служби господарського забезпечення Виконавчого комітету Південнівської (Южненської) міської ради Одеського району Одеської області та отримує заробітну плату на свій картковий рахунок в ПАТ «МТБ Банк».

Більш того, постановою ДВС від 16 липня 2024 року звернуто стягнення на його заробітну плату, яку він отримує за зазначеним місцем роботи.

31 жовтня 2024 року він звернувся із заявою до Южненського відділу ДВС в Одеському районі Одеської області про знаття арешту із зарплатного рахунку, яка відповідно до відповіді за вих. №29495 від 12 листопада 2024 року залишена без задоволення, у зв`язку із відсутністю доказів отримання ним за зазначеним рахунком заробітної плати.

23 листопада 2024 року на підтвердження зазначеної обставини скаржник надав відомості про рух коштів на його рахунку, проте його заява отримана Південним (Южненським) відділом ДВС в Одеському районі Одеської області 11 грудня 2024 року залишена без реагування, що свідчить про його протиправну бездіяльність.

Ухвалою Березанського районного суду Миколаївської області від 08 серпня 2025 року скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність начальника Південного відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) залишено без розгляду.

Залишаючи без розгляду скаргу ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що скаржник звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця з пропуском встановленого законом десятиденного строку, а тому наявні визначені процесуальним законом підстави для залишення такої без розгляду на стадії прийняття скарги до розгляду. Конкретні факти на підтвердження неможливості своєчасного оскарження бездіяльності державного виконавця протягом встановленого законом строку оскарження, суд вважав, що заявником не наведено та доказів їх існування не надано.

У серпні 2025 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Дубінкіна Ю.М., звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просив ухвалу Березанського районного суду Миколаївської області від 08 серпня 2025 року скасувати, та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

В апеляційній скарзі зазначається, що предметом вказаної скарги є бездіяльність органу ДВС по суті звернення скаржника по зняттю арешту із його зарплатного рахунку, яка має триваючий характер, що змусило боржника звернутися до суду за захистом своїх прав. Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що залишивши скаргу без розгляду, позбавив ОСОБА_1 , у тому числі з огляду на його стан здоров`я, можливості захисту своїх прав та інтересів, що були порушені органом примусового виконання рішень.

Учасники справи правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористались.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія судів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

З матеріалів справи убачається, що в провадженні Южненського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження № 52608992 з примусового виконання заочного рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 02 вересня 2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини заробітку, щомісячно, починаючи з 21 червня 2016 року до повноліття дитини.

В межах зазначеного виконавчого провадження неодноразово був накладений арешт на грошові кошти, які містяться на банківських рахунках боржника постановами ДВС від 12 квітня 2020 року, від 29 червня 2020 року, від 27 квітня 2021 року, від 31 жовтня 2024 року. Постановою від 16 липня 2024 року звернуто стягнення на його заробітну плату, яку він отримує за місцем роботи.

31 жовтня 2024 року скаржник звернувся із заявою до Южненського відділу ДВС в Одеському районі Одеської області про знаття арешту із зарплатного рахунку, яка відповідно до відповіді за вих. №29495 від 12 листопада 2024 року залишена без задоволення, у зв`язку із відсутністю доказів отримання ним за зазначеним рахунком заробітної плати.

23 листопада 2024 року на підтвердження зазначеної обставини ОСОБА_1 вдруге подав заяву та надав відомості про рух коштів на його рахунку.

Проте ця заява, отримана Південним (Южненським) відділом ДВС в Одеському районі Одеської області 11 грудня 2024 року, залишена без реагування.

Частиною п`ятою статті 124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Згідно зі статтею 447 -1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем або приватним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Положеннями статті 449 ЦПК України передбачено, що скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Положення наведених статей дають підстави для висновку, що до суду можуть бути оскаржені не тільки дії державного виконавця, а й бездіяльність.

Бездіяльність, на відміну від дії, має триваючий характер та існує до часу початку дій, які свідчать про припинення бездіяльності.

Триваюче правопорушення передбачає перебування у стані безперервного тривалого невчинення особою певних дій (бездіяльності), у зв`язку із чим неправомірна бездіяльність може бути оскаржена упродовж усього часу її перебігу.

Отже, ухвала про залишення скарги на бездіяльність державного виконавця, яка триває, без розгляду з мотивів пропуску процесуального строку подання скарги є такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права.

Аналогічного висновку Верховний Суд дійшов у постановах: від 23 жовтня 2019 року у справі № 127/2-2177/2005 (провадження № 61-38328св18), від 08 липня 2020 року у справі № 589/6044/13 (провадження № 61-35606св18), від 22 грудня 2021 року у справі № 760/19348/20 (провадження № 61-7645св21).

Зважаючи на те, що предметом скарги є оскарження бездіяльності державного виконавця Південного відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), щодо не скасування арешту з карткового рахунку ОСОБА_1 після надання ним відомостей про рух коштів на його рахунку, а не рішення суб`єкта владних повноважень про відмову у скасуванні арешту, апеляційний суд вважає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 звернувся із зазначеною скаргою поза межами процесуального строку, передбаченого статтею 449 ЦПК України.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на викладене, оскаржуване судове рішення суду першої інстанції про залишення без розгляду скарги ОСОБА_1 на бездіяльність Південного відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) підлягає скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

З огляду на висновок апеляційного суду щодо результатів вирішення апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, підлягають розподілу за результатами розгляду судом, який ухвалить остаточне рішення по суті вирішення спору.

Керуючись статтями 367, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником адвокатом Дубінкіним Юрієм Миколайовичем, задовольнити.

Ухвалу Березанського районного суду Миколаївської області від 08 серпня 2025 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, за правилами, передбаченими статтею 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: В.В. Коломієць

Т.В. Серебрякова

Повна постанова складена 22 вересня 2025 року.