ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 вересня 2025 року

м. Харків

справа № 953/3766/24

провадження № 22-ц/818/997/25

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.

за участю секретаря: Шнайдер Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2024 року, постановлене під головуванням судді Яковлевої В.М., -

в с т а н о в и в :

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом 03 травня 2024 року та до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2024 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно ОСОБА_3 , та задовольнити позовні вимоги в цій частині.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення помилково не врахував долучені до матеріалів справи висновок Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_3 , пояснення ОСОБА_2 щодо неможливості виховувати та утримувати малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім того, не враховано заяву ОСОБА_2 про визнання позовних вимог у повному обсязі та думку дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яку він висловлював про ставлення батька та бабусі до нього.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Рішення суду першої інстанції позивачем оскаржується в частині відмови у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав. Тому в іншій частині судове рішення судом апеляційної інстанції не переглядається.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд першої інстанції виходив з того, що посилання позивача на те, що ОСОБА_2 зловживає спиртними напоями, ніколи не працювала, утримувати своїх старших дітей і молодшого сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не збирається, не приймає ніякої участі у вихованні сина та його утриманні, не бачить і не спілкується зі своїм сином, тобто за відсутності належних та достатніх доказів на підтвердження цих фактів, є лише припущеннями та не може свідчити про навмисне ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, відповідно, у даному випадку, не може слугувати правовою підставою для застосування такого суворого заходу як позбавлення батьківських прав. Озвучена думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , лише чотири роки, тому в силу психологічних особливостей відповідного віку, дитина ще не досягла такої зрілості, в якому могла б об`єктивно та однозначно сформулювати та висловити свою позицію.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , виданого Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (а.с. 5).

З довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 30 квітня 2024 року вбачається, що малолітня дитина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований з батьком, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10).

З пояснень ОСОБА_2 на ім`я заступника директора Департаменту - начальника Служби у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Матвіїва В.В. від 20 лютого 2024 року вбачається, що вона не має можливості виховувати та утримувати сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з відсутністю постійного місця проживання та будь-яких доходів. Відносно старших дітей позбавлена батьківських прав у 2017 році. Молодшого сина ОСОБА_3 , залишила у грудні 2022 року (а.с. 13).

З листа Комунального некомерційного підприємства «Міська поліклініка № 23» Харківської міської ради від 29 лютого 2024 року № 167/0/567-24 вбачається, що дитина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 та перебуває під наглядом фахівців поліклініки з народження. За інформацією лікаря-педіатра хлопчик здоровий, на диспансерному обліку не перебуває. Амбулаторні прийоми лікаря відвідує в супроводі бабусі та/або батька. Останнє звернення 20 лютого 2024 року. Рекомендації лікарів виконують (а.с. 14).

Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилався на те, що він проживав однією сім`єю без державної реєстрації шлюбу з жовтня 2018 року по грудень 2022 року з ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_2 народився спільний син сторін, ОСОБА_3 , відомості про батька якого внесені відповідно до ст. 126 Сімейного Кодексу України. З грудня 2022 року ОСОБА_2 не проживає разом з малолітньою дитиною, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і позивачем та ухиляється від виконання батьківських обов`язків, зокрема, дитину не утримує, вихованням не займається, не цікавиться життям та розвитком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не піклується про стан здоров`я, не супроводжує дитину до поліклініки. Разом з тим, ОСОБА_2 зловживає спиртними напоями, не працевлаштована та позбавлена батьківських прав відносно трьох старших дітей.

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Частиною 2 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч.1 ст.164 СК України. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України).

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , виданого Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

З довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 30 квітня 2024 року вбачається, що малолітня дитина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований разом з батьком, ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з тим, матеріали справи не містять негативні характеристики, докази винної поведінки відповідача та умисного ухилення її від виконання своїх обов`язків по вихованню сина. Сам факт проживання матері окремо від дитини та невідвідування матір`ю міської дитячої поліклініки - не є достатньою підставою для висновку про доцільність позбавлення особи батьківських прав з огляду на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом для впливу на особу, яка не виконує батьківських обов`язків.

Заява ОСОБА_2 зі згодою на позбавлення її батьківських прав, не може бути прийнята судом, оскільки підпис на даній заяві ніким не посвідчено, сама заява подана поштою, тому пересвідчитись у дійсних намірах відповідачки у суду немає можливості.

Посилання апелянта на те, що судом не враховано висновок Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, як представника органу опіки та піклування про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_3 колегією суддів не приймаються до уваги, з огляду на те, що матеріали справи не містять зазначеного апелянтом висновку органу опіки та піклування.

Висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно її сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Проте відмова у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав не позбавляє позивача права на звернення до суду із таким позовом, якщо відповідач в подальшому не змінить свого ставлення до виховання дитини.

Висновок суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи та наявним у справі доказам.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 не оскаржує, тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Разом з тим колегія суддів вважає за необхідне попередити ОСОБА_2 про зміну ставлення до виховання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2024 року в частині відмови у позові залишити без змін.

Попередити ОСОБА_2 про зміну ставлення до виховання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повний текст судового рішення складено 24.09.2025 року.