Справа № 703/3769/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2025 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Овсієнка І.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

установив:

16.06.2025 ОСОБА_1 через представника, адвоката Федяєва С.В. із використанням системи «Електронний суд» звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 03.01.2020 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір №1266049, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у сумі 3000,00 грн та зобов`язувалася повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у термін, встановлений договором.

В подальшому ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» право грошової вимоги до боржників, у тому числі за договором №1266049 від 03.01.2020.

01.07.2022 між ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та ТОВ «Компані Фінанс» укладений договір про відступлення прав вимоги №РтК/1-ЮО, на підставі якого останнє як новий кредитор, згідно із реєстром боржників від 01.07.2022, набуло права грошової вимоги, у тому числі за договором №1266049 від 03.01.2020.

01.07.2022 між ТОВ «Компані Фінанс» та фізичною особою ОСОБА_1 укладений договір про відступлення прав вимоги №01/07, на підставі якого позивач, як новий кредитор, згідно із реєстром боржників від 01.07.2022, набув права грошової вимоги, у тому числі за договором №1266049 від 03.01.2020.

Станом на день звернення до суду з даним позовом, заборгованість ОСОБА_2 за договором №1266049 від 03.01.2020 складає 6830,55 грн, а у зв`язку із порушенням боржником грошового зобов`язання ОСОБА_1 заявив про стягнення із відповідачки 3% річних, що нараховані за період із 03.02.2020 до 11.06.2025 в сумі 1154,40 грн та 4142,08 грн втрат від інфляції.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 08.07.2025 відкрите провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлений сторонам строк для подання письмових заяв по суті справи. Залучено до участі в справі третьою особою без самостійних вимог ТОВ «Мілоан», а також задоволене клопотання представника позивача про витребування доказів від ТОВ «Мілоан» та приватного виконавця Недоступа Д.М.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України не надходило.

Відповідач у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву не подала, будь-яких клопотань чи заяв про неможливість подання відзиву у встановлений судом строк від відповідача не надходило. При цьому судом приймається до уваги, що відповідач обізнана про судове провадження в справі, оскільки на підставі її письмової заяви від 19.08.2025 їй надавалися для ознайомлення матеріали цивільної справи.

Третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору, ТОВ «Мілоан», з письмовими заявами по суті справи у встановлений судом строк не зверталося, ухвала про відкриття провадження в частині витребування доказів останнім не виконана, причини невиконання не пояснені.

Частиною 8 статті 178 ЦПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішив розглянути справу за наявними матеріалами справи. Водночас, суд враховує, що з моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк, для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що між сторонами виникли спірні правовідносини з приводу виконання зобов`язань за кредитним договором, право вимоги за яким відступлене фізичній особі.

Згідно із доводами позовної заяви, 03.01.2020 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_2 укладено договір про споживчий кредит №1266049, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит в розмірі 3000,00 грн, строком на 30 днів з 03.02.2020, з умовою сплати комісії в сумі 420,00 грн, процентів у розмірі 450,00 грн, що нараховуються за ставкою 1% від суми кредиту щоденно протягом погодженого сторонами строку кредитування, а також додатково у розмірі 1,70% суми кредиту щоденно у разі продовження користування кредитом понад строк кредитування. У зв`язку з невиконанням боржником зобов`язань за вказаним договором, утворилася заборгованість, що складається із суми основного боргу 3000,00 грн, суми заборгованості за процентами, що нараховані протягом строку кредитування 450,00 грн, комісії 420,00 грн, процентів за понадстрокове користування позикою в сумі 2960,55 грн, що загалом складає 6830,55 грн.

Право вимоги до боржника ОСОБА_2 за договором від 03.01.2020 №1266049, первісним кредитором, ТОВ «Мілоан» відступлене на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал».

Ухвала про відкриття провадження, якою задоволене клопотання представника позивача про витребування від ТОВ «Мілоан» копії кредитного договору від 03.01.2020 №1266049, а також правочину, за яким право вимоги за вказаним кредитним договором відступлене на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», направлена третій особі із використанням засобів ЄСІТС, доставлена до електронного кабінету 14.07.2025 після 17-00 год, відтак вказаний учасник справи з 15.07.2025 вважається належним чином повідомлений про здійснення провадження в справі та обов`язок надати витребувані судом документи. Всупереч викладеному, ухвала в даній частині ТОВ «Мілоан» залишилася без жодного реагування.

Відтак, суд позбавлений можливості ознайомитися зі змістом відповідних документів, що однак не перешкоджає прийняти рішення по суті позовних вимог з огляду на наступне.

01.07.2022 між ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та ТОВ «Компані Фінанс» укладений договір про відступлення прав вимоги №РтК/1-ЮО.

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні кредиторові права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, укладеними між первинним кредитором і боржниками (портфель заборгованості).

Внаслідок передачі (відступлення) портфеля заборгованості новий кредитор змінює кредитора у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості та вказані у реєстрі боржників, набуває права вимоги кредитора за цими договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами, а також новий кредитор замінює кредитора у всіх правовідносинах та процесах, що виникли чи можуть виникнути в майбутньому у зв`язку із виконанням кредитного договору (п. 1.2 договору).

За п. 6.2.2 договору права вимоги переходять до нового кредитора з моменту підписання цього договору новим кредитором, після чого він стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості. Виконання новим кредитором та кредитором умов, що визначені цим пунктом, є необхідною та достатньою підставою для оформлення відступлення права вимоги. Додаткового оформлення відступлення права вимоги у цих випадках не вимагається.

Згідно з Реєстром боржників, який є Додатком №1 до договору про відступлення прав вимоги №РтК/1-ЮО від 01.07.2022, ТОВ «Компані Фінанс» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором №1266049 від 03.01.2020 в загальному розмірі 37098,93 грн, що включає заборгованість за основним зобов`язанням 4377,50 грн, заборгованість за процентами 11891,35 грн, штраф 19830,08 грн, комісія 1000,00 грн.

01.07.2022 між ТОВ «Компані Фінанс» та ОСОБА_1 укладений договір про відступлення прав вимоги №01/07. Істотні умови даного договору в цілому ідентичні умовам договору про відступлення прав вимоги №РтК/1-ЮО та зводяться до наступного.

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні кредиторові права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, укладеними між первинним кредитором і боржниками (портфель заборгованості).

Внаслідок передачі (відступлення) портфеля заборгованості новий кредитор змінює кредитора у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості та вказані у реєстрі боржників, набуває права вимоги кредитора за цими договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами, а також новий кредитор замінює кредитора у всіх правовідносинах та процесах, що виникли чи можуть виникнути в майбутньому у зв`язку із виконанням кредитного договору (п. 1.2 договору).

За п. 6.2.2 договору права вимоги переходять до нового кредитора з моменту підписання цього договору новим кредитором, після чого він стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості. Виконання новим кредитором та кредитором умов, що визначені цим пунктом, є необхідною та достатньою підставою для оформлення відступлення права вимоги. Додаткового оформлення відступлення права вимоги у цих випадках не вимагається.

Згідно з Реєстром боржників, який є Додатком №1 до договору про відступлення прав вимоги №01/07 від 01.07.2022, позивач набуває права грошової вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором №1266049 від 03.01.2020 в загальному розмірі 37098,93 грн, що включає заборгованість за основним зобов`язанням 4377,50 грн, заборгованість за процентами 11891,35 грн, штраф 19830,08 грн, комісія 1000,00 грн.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1-2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

У зв`язку із викладеним суд приходить до висновку, що сторонами договору про відступлення прав вимоги №01/07 від 01.07.2022 вчинений правочин, спрямований на передання від первісного кредитора, яким є ТОВ «Компані Фінанс», новому кредиторові ОСОБА_1 прав грошової вимоги, зокрема до ОСОБА_2 за кредитним договором №1266049 від 03.01.2020. Складові та загальний розмір права грошової вимоги до ОСОБА_2 в реєстрі боржників до договору про відступлення прав вимоги №РтК/1-ЮО від 01.07.2022 та в реєстрі боржників до договору про відступлення прав вимоги №01/07 від 01.07.2022 повністю ідентичні. Вказане дозволяє констатувати, що ТОВ «Компані Фінанс» відступає на користь ОСОБА_1 право грошової вимоги в тому ж розмірі та складі, що було отримане першим від ТОВ «ФК «Кредит-Капітал». Вказаних обставин, враховуючи відсутність доказів про розірвання відповідних договорів або визнання будь-якого з них недійсними, достатньо, щоб встановити дійсні взаємовідносини сторін щодо відступлення права вимоги до ОСОБА_2 позивачеві в даній справі.

З витребуваних за клопотанням позивача документів вбачається, що приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Недоступом Д.М. здійснювалося примусове виконання виконавчого напису №30990, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. (виконавче провадження №67799997 від 07.12.2021) про стягнення із ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованості за кредитним договором №1266049 від 03.01.2020 в сумі 18692,33 грн. Вказане виконавче провадження розпочате за заявою про примусове виконання, що подана представником ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» 07.12.2021.

Заочним рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 29.08.2022 в справі №703/416/22, що залишене без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 24.09.2024, позов ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович та приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Недоступ Дмитро Миколайович, задоволений, визнаний таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу, вчинений 07.05.2021 та зареєстрований в реєстрі під №30990 про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості в сумі 18692,33 грн за кредитним договором №1266049 від 03.01.2020.

На підставі заочного рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 29.08.2022 в справі №703/416/22, виконавче провадження №.10.2022 закінчене.

У вказаному виконавчому провадженні 29.12.2021 звернене стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, однак відомості про стягнення із ОСОБА_2 грошових коштів - відсутні.

Отже викладені обставини жодним чином не спростовують існування станом на 01.07.2022 права грошової вимоги кредитора ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» до ОСОБА_2 за кредитним договором №1266049 від 03.01.2020 в загальному розмірі 37098,93 грн, що включає заборгованість за основним зобов`язанням 4377,50 грн, заборгованість за процентами 11891,35 грн, штраф 19830,08 грн, комісія 1000,00 грн, що в подальшому було відступлене на користь ТОВ «Компані Фінанс», а останнім - ОСОБА_1 .

Як вбачається із позовної заяви, позивач посилається на існування заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором №1266049 від 03.01.2020 в розмірі 6830,55 грн, що складається із 3000,00 грн основного боргу, 420,00 грн комісії, 450,00 грн відсотків за користування кредитом протягом строку кредитування та 2960,55 грн заборгованості за процентами, що нараховані за понадстрокове користування кредитом за період із 03.02.2020 протягом 45 днів. У зв`язку із невиконанням грошового зобов`язання позивач донарахував ОСОБА_2 проценти річних у сумі 1154,40 грн (за період із 03.02.2020 до 11.06.2025), а також втрати від інфляції в сумі 4142,08 грн, посилаючись на норми ст. 625 ЦК України.

При цьому відповідні розрахунки в матеріалах, наданих позивачем, відсутні.

З вказаними доводами суд не може погодитися з огляду на наступне.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Такий правовий висновок зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

За змістом частини другої статті 625 ЦК України три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю правовою природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні трьох процентів річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором.

В постанові Верховного Суду від 05 липня 2019 року у справі №905/600/18, зроблено правовий висновок про те, що враховуючи положення частини другої статті 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Отже, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних є способом захисту прав саме кредитора, що спрямовані на покриття втрат останнього від знецінення грошових коштів, належних йому, але утримуваних боржником.

З обставинами даної справи, ОСОБА_1 набув права грошової вимоги до ОСОБА_2 11.07.2022, однак заявляє до стягнення суму, нараховану ним за період, коли право вимоги належало іншим особам, при цьому не наводить обґрунтованого розрахунку сум, належних до стягнення (вбачається лише період нарахування 3% річних).

Згідно з пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, в подальшому його дія неодноразово продовжувалася.

Крім того, судом зазначається наступне.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Таким чином, у ЦК України встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 (провадження № 12-1гс21, пункт 38) навела такі ознаки, що притаманні договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Відповідно до статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

За змістом частини першої статті 4 Закону України 12 липня 2001 року №2664-III «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» факторинг вважається фінансовою послугою.

У пункті 5 частини першої статті 1 Закону №2664-III зазначено, що фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Вимоги до договору про надання фінансових послуг передбачені в статті 6 Закону №2664-III.

За змістом частини першої статті 6 Закону №2664-III договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта господарювання; 3) відомості про клієнта, який отримує фінансову послугу: прізвище, ім`я, по батькові, адреса проживання - для фізичної особи, найменування та місцезнаходження - для юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 9-1) підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін.

Крім того, відповідно до пункту 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06 лютого 2014 року №352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року №231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів-суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2018 року у справі №909/968/16 (провадження № 12-97гс18, пункт 106) зазначила такі характеристики договору факторингу як правочину: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватися у твердій сумі, у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляд різниці між номінальної вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону № 2664-III.

Крім того, у постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21, пункт 48) Велика Палата Верховного Суду додатково навела ознаки договору факторингу: 1) предметом договору є надання фінансової послуги за плату; 2) зобов`язання, в якому клієнтом відступається право вимоги, може бути тільки грошовим; 3) договір факторингу має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 4) договір факторингу укладається тільки в письмовій формі та має містити визначені Законом про фінансові послуги умови; 5) мета договору полягає у наданні фактором та отриманні клієнтом фінансової послуги.

Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 1077 ЦК України договір факторингу передбачає, зокрема те, що фактор передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові свою грошову вимогу до третьої особи (боржника).

За договором факторингу фактором має надаватися фінансова послуга, яка полягає в наданні коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (пункт 6 частини першої статті 4 Закону № 2664-III), тобто грошові кошти мають передаватися клієнту у розпорядження, і клієнт має сплатити фактору за відповідну послуги з фінансування (надання позики або кредиту).

При цьому така плата за надану фактором послугу може бути, як зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2018 року у справі №909/968/16 (провадження № 12-97гс18, пункт 61), встановлена у твердій сумі, у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається, у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної в договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю.

При цьому сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатися як плата за надану фактором фінансову послугу.

Натомість грошова вимога, що передається клієнтом фактору, може відступатися клієнтом фактору у зв`язку з її продажем останньому (частина перша статті 1084 ЦК України) або з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором, оскільки за змістом частини другої статті 1084 ЦК України фактор має право у разі невиконання клієнтом зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок заставленої грошової вимоги до боржника.

Таким чином, договір факторингу є змішаним договором, який обов`язково поєднує у собі елементи договору позики або кредитного договору та елементи договору купівлі-продажу грошової вимоги або договору застави грошової вимоги.

Виходячи з цього, правочин який не відповідає ознакам, притаманним договору факторингу, є не договором факторингу, а правочином з відступлення права вимоги (подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18, пункт 106).

При цьому, якщо предметом та метою укладеного договору є відступлення права вимоги, а інші умови договору притаманні як договору відступлення права вимоги, так і договору факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату, тобто позики або кредиту) попередньому кредитору, відсутні і підстави вважати такий правочин договором факторингу, а не договором відступлення права вимоги.

Вказаний висновок сформульований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08 серпня 2023 року у справі №910/8115/19 (910/13492/21) (провадження № 12-42гс22).

Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 08.11.2023 в справі №206/4841/20 сформульована правова позиція, що фізична особа у будь-якому статусі не наділена правом надавати фінансові послуги, зокрема за кредитним договором, оскільки такі надаються лише спеціалізованими установами, якими є банки, або інші установи, які мають право на здійснення фінансових операцій та внесені до реєстру фінансових установ. Відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини третьої статті 512 та статті 1054 Цивільного кодексу України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме кредитор - банк або інша фінансова установа.

За обставинами даної справи, право вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором №1266049 від 03.01.2020 передане від ТОВ «Компані Фінанс» позивачеві-фізичній особі ОСОБА_1 , за плату, розмір та порядок внесення якої погоджений сторонами в п. 7.1-7.3 договору про відступлення прав вимоги №01/07 від 01.07.2022. З огляду на викладені вище висновки, розглядати вказаний правочин інакше, як договір про відступлення права вимоги підстави відсутні, однак відсутність в фізичної особи права надання фінансових послуг виключає задоволення позовних вимог.

У зв`язку із викладеним суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі відмови в позові - на позивача (п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України).

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Відомості про наявність в сторін судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, в матеріалах відсутні.

Приймаючи до уваги, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. 4, 12, 13, 76-82, 247, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 280 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складене 24.09.2025.

Суддя І.В. Овсієнко