Справа № 169/323/25 Головуючий у 1 інстанції: Тітівалов Р. К.
Провадження № 22-ц/802/1098/25 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О. І., Карпук А.К.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» на рішення Турійського районного суду Волинської області від 24 липня 2025 року ,

В С Т А Н О В И В :

ТОВ «Бізнес Позика» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Вказує, що 15 квітня 2024 року сторони уклали договір про надання кредиту № 494680-КС-002 в електронній формі, відповідно до якого відповідачка отримала кредит у розмірі 15000 гривень на строк 16 тижнів на умовах сплати процентів за користування кредитом за заниженою ставкою у розмірі 1.16103334 % в день (стандартна ставка - 2 % в день) із сплатою комісії за надання кредиту в розмірі 2250 гривень.

У зв`язку з невиконанням відповідачкою належним чином умов кредитного договору у неї виникла заборгованість в розмірі 36106 гривень 50 копійок, яку просить стягнути та - вирішити питання про стягнення судовихі витрат.

Рішенням Турійського районного суду Волинської області від 24 липня 2025 року позов задоволено частково.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованість за кредитним договором № 494680-КС-002 від 15 квітня 2024 року в розмірі 31389 гривень 83 копійки, з яких заборгованість за тілом кредиту становить 14420 гривень 64 копійки, заборгованість за відсотками - 16969 гривень 19 копійок.

У решті позову відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, в частині відмовлених вимог, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду, в частині відмовлених позовних вимог, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, розподілити судові витрати.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги в даному випадку в частині якій відмовлено у задоволенні вимог.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо не оскаржуваної частини рішення ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення.

Відповідач не скористалась правом подати відзив на апеляційну скаргу.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову в даній справі менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою ухвалення постанови у даній справі є 23 вересня 2025 року, тобто дата складення повного судового рішення.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції, в оскарженій частині, необхідно залишити без змін.

З матеріалів справи вбачається, що 15 квітня 2024 року ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 уклали договір № 494680-КС-002 про надання кредиту (далі - Договір), за умовами якого кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 15000 гривень на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити плату за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором та Правилами надання споживчих кредитів (а. с. 30-34).

Пунктом 1 договору визначено, що строк кредиту становить 16 тижнів; знижена процентна ставка в день - 1.16103334 % (фіксована); стандартна процентна ставка в день - 2 % (фіксована); комісія за надання кредиту - 2250 гривень; загальний розмір наданого кредиту - 15000 гривень; термін дії договору - до 05 серпня 2024 року.

Відповідно до пункту 3.2 Договору протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявної на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, в залежності від дотримання позичальником графіку платежів, що вказаний як Додаток № 1 до Договору (графік погашення кредиту визначений сторонами в пункті 3.2.3 Договору).

У разі, якщо погашення кредиту здійснюється згідно з графіком платежів чи в разі дострокового повернення суми наданого кредиту, то зобов`язання позичальника по сплаті процентів за користування кредитом розраховуються відповідно до зниженої процентної ставки, що вказана у пункті 2.4 Договору (пункт 3.2.1 Договору).

Сторони домовилися, що у разі, якщо повернення кредиту не здійснюється згідно з погодженим графіком платежів, внаслідок чого виникає прострочка по кредиту та строк цієї прострочки більше семи календарних днів, то умови про нарахування процентів за користування кредитом за зниженою процентною ставкою втрачають чинність і до відносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, що вказана у пункті 2.4 Договору. При цьому, нарахування за стандартною процентною ставкою починається з восьмого календарного дня від дня простроченого платежу, передбаченого графіком платежів, та до закінчення терміну дії Договору (пункт 3.2.2 Договору).

15 квітня 2024 року о 15:37:09 ТОВ «ПрофітГід» на підставі договору про надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів № ПГ-5 від 04 листопада 2020 року, укладеного між позивачем та ТОВ «ПрофітГід», перерахувало на картковий рахунок відповідачки № НОМЕР_1 , вказаний нею в особистому кабінеті, грошові кошти у розмірі 15000 гривень, що підтверджується анкетою клієнта від 31 березня 2024 року (а. с. 13, 37).

Відповідно до повідомлення АТ КБ «ПриватБанк» №20.1.0.0.0/7-250609/59917-БТ від 11 червня 2025 року банківська картка № НОМЕР_1 (IBAN НОМЕР_2 ) емітована на ім`я відповідачки ОСОБА_1 (а. с. 75).

Із виписки по вказаному рахунку відповідачки видно, що 15 квітня 2024 року на картку було зараховано 15000 гривень (а. с. 78).

ТОВ «Бізнес Позика», надавши відповідачу кредит, свої зобов`язання за договором виконало.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі «Інтернет» або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.

Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Згідно з частинами 1, 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтями 1046-1047 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Судом встановлено, що на підтвердження укладення договору № 494680-КС-002 від 15 квітня 2024 року позивач надав візуальну форму послідовності дій клієнта (а. с. 11-12), з якої видно, що 15 квітня 2024 року відповідачка, використовуючи номер телефону НОМЕР_3 , зайшла в особистий кабінет на сайті https://my.bizpozyka.com, підтвердила номер мобільного телефону, ознайомилася з умовами надання кредиту, умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, здійснив акцептування кредитного договору шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Одноразовий ідентифікатор UA-5201 надсилався відповідачці у виді повідомлення на її мобільний номер НОМЕР_3 , який вона вказувала при реєстрації на сайті. Кредитний договір був підписаний відповідачкою 15 квітня 2024 року о 15:37:04 шляхом введення одноразового ідентифікатора UA-5201 в особистому кабінеті на вебсайті в мережі Інтернет https://my.bizpozyka.com, відправленого відповідачці на її номер телефону (а. с. 11-12). Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між сторонами не був би укладений.

Отримавши кредитні кошти за вказаним договором, відповідач належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання, не повернула у передбачений договором строк тіло кредиту та проценти за користування кредитними коштами. Тому зважаючи на умови укладеного договору, у відповідача виник обов`язок повернення кредиту в повному обсязі та сплати процентів.

У позовній заяві позивач просив, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема: заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.

З розрахунку, що надав позивач, вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 494680-КС-002 від 15 квітня 2024 року (за період з 15 квітня 2024 року до 05 серпня 2024 року) станом на 31 березня 2025 року становить 36106,5 гривень, з яких заборгованість за основною сумою боргу складає 14420,64 гривень, заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами - 21685,86 гривень (а. с. 38 -40).

Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України врегульовано правовідносини щодо сплати процентів саме за правомірне користування чужими грошовими коштами, коли боржник одержує можливість законно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. А саме - протягом строку кредитування, визначеному в кредитному договорі.

Про таке зазначено у правових висновках Верховного Суду, викладених в постанові від 23.05.2018 по справі № 910/1238/17.

Згідно з узгодженим сторонами графіком (а.с. 30 на звороті) перший платіж відповідачка повинна була здійснити 29 квітня 2024 року на суму 3940 гривень, однак, сплатила 30 квітня 2024 року 2500 гривень та 03 травня 2024 року 1440 гривень (а. с. 38).

Другий платіж відповідачка сплатила згідно графіку 13 травня 2024 року у сумі 3940 гривень (а. с. 38).

Третій платіж 27 травня 2024 року відповідачка не сплатила, у зв`язку з чим відповідно до пункту 3.2.2 Договору з восьмого дня від вказаної дати у позивача виникло право нараховувати проценти за стандартною ставкою - з 04 червня 2024 року.

Відповідач повинна сплатити проценти за період з 15 квітня 2024 року до 03 червня 2024 року включно (49 днів) за зниженою ставкою 1,16103334 % в день, а за період з 04 червня 2024 року до 05 серпня 2024 року (63 дні) - за стандартною процентною ставкою 2%.

Водночас при здійсненні платежу 13 травня 2024 року відповідач погасила 579.36 гривень тіла кредиту, у зв`язку з чим за період з 15 квітня 2025 року до 13 травня 2024 року (28 днів) відсотки повинні нараховуватися на суму кредиту 15000 гривень, а з 14 травня 2025 року до 03 червня 2025 року (21 день) - 14420.64 гривень.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи вимоги позивача про стягнення процентів за користування кредитом дійшов правильного висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню розмір відсотків за користування кредитними коштами з урахуванням встановлених законом обмежень 16969,19 гривень, відповідно до положень ч. 5 ст. 8 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування».

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду виходячи з наступного.

Умови Договору, в частині нарахування процентів в розмірі за такими ставками за кожен день користування кредитом не можуть бути застосовані, оскільки такі є нікчемними.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про споживче кредитування» законодавство про споживче кредитування в Україні ґрунтується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів щодо надання послуг споживачам.

Згідно з частиною п`ятою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1,00 %. Зміни до вказаної статті набули чинності з 24 грудня 2023 року відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг».

Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст.6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Частиною 2 ст. 627 ЦК України також передбачено, що у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Укладений 15 квітня 2024 року кредитний договір, за своєю суттю є договором споживчого кредитування, тому ТОВ не мало права визначати проценту ставку у заявленому позивачем розміру, оскільки її максимальний розмір не міг перевищувати розмір, який визначений ЗУ «Про споживче кредитування».

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про хибне ототожнення судом першої інстанції понять денної процентної ставки та процентної ставки вдень, оскільки є власним тлумаченням апелянтом вказаних понять.

Поняттям «денна процентна ставка» і «процентна ставка в день» - це синоніми, що означають однакову ставку, розраховану на один день користування коштами, яка є частиною більшої, наприклад, річної ставки, і використовується для розрахунку відсотків за короткостроковими кредитами.. Процентна ставка - це сума в процентному вираженні, яку сплачує позичальник за користування кредитом за певний період. «Денна» або «в день» вказує на період, за який розраховуються відсотки. Якщо ставка «денна», то вона показує, яку частину від основної суми кредиту потрібно сплатити за один день.

Загальна сума відсотків, з врахуванням здійснених відповідачем платежів, яка підлягає стягненню на користь позивача становить 16969,19 гривень, яку суд першої інстанції правомірно перерахував та стягнув.

Покликання в апеляційній скарзі на судові рішення, що ухваленні у даній категорії справ іншими апеляційними судами України, якими позовні вимоги ТОВ «Бізнес Позика» задовольнялись у повному обсязі, не впливають на висновку суду оскільки в силу ЦПК України не мають преюдиційного значення та обов`язковості для їх застосування при розгляді даного спору.

Доводи апеляційної скарги не слугують підставою для скасування чи зміни рішення, тому що ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм матеріального права, зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що розглядаючи зазначений спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно із положеннями ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, в оскарженій частині, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції, в оскарженій частині - без змін.

Керуючись статтями 268, 367, 368, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» залишити без задоволення.

Рішення Турійського районного суду Волинської області від 24 липня 2025 року, в оскарженій частині, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий-суддя:

Судді: