ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 536/1296/25 Номер провадження 22-ц/814/3409/25Головуючий у 1-й інстанції Свістєльнік Ю.М. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А. І.

Суддів: Лобова О. А., Триголова В. М.

при секретарі: Коротун І. В.

учасники справи:

представник позивача адвокат Фелді О.В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Лобача Ігоря Анатолійовича

на ухвалу Глобинського районного суду Полтавської області від 23 червня 2025 року, постановлену суддею Свістєльнік Ю. М., повний текст ухвали складений - дата не вказана

у справі за позовом представника ОСОБА_1 адвоката Лобача Ігоря Анатолійовича до Фермерського господарства «Коніщук» про стягнення коштів за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

30.05.2025 представник ОСОБА_1 адвокат Лобач І.А. звернувся до суду з позовом до ФГ «Коніщук» про стягнення коштів за договором позики, в якій просив суд стягнути з ФГ «Коніщук» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором поворотної безвідсоткової фінансової допомоги №26Ю від 04.05.2023 у гривневому еквіваленті 30 000 доларів США, визначеному за комерційним курсом продажу доларів США, згідно середньо-ринкового курсу продажу сайту minfin.com.ua на дату здійснення платежу; вирішити питання про розподіл судових витрат.

Позовна заява мотивована тим, що 04.05.2023 між ОСОБА_1 , як позикодавцем, та ФГ «Коніщук», як позичальником, було укладено договір поворотної безвідсоткової фінансової допомоги №26Ю, за умовами якого позикодавець передав, а позичальник прийняв грошові кошти на певний строк, по закінченню якого зобов`язався повернути їх позикодавцю. У вказаному договорі його сторони узгодили домовленості та відобразили у відповідних умовах. Згідно п. 1.1. за цим договором позикодавець зобов`язується передати на строк позичальнику грошові кошти у розмірі, встановленому договором, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів. Відповідно до п. 2.1. договору загальна орієнтовна сума даного договору становить 1 131 000 грн, що на момент укладення договору дорівнює еквіваленту суми 30 000 доларів США за комерційним курсом продажу доларів США, згідно середньо-ринкового курсу продажу сайту minfin.com.ua на дату укладення цього договору, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. У разі, якщо на день повернення позики (або її відповідної частини) валютний курс зміниться, сума, що підлягає поверненню у гривнях, визначається за курсом продажу доларів США, згідно згідно середньо-ринкового курсу продажу сайту minfin.com.ua на день повернення позики (або її відповідної частини). Згідно з п. 2.2. за цим договором проценти позичальником не нараховуються та не сплачуються. Згідно з п. 3.1. договору, позикодавець зобов`язується впродовж трьох календарних днів з моменту підписання договору надати грошові кошти у безготівковій формі, платіжним дорученням, шляхом перерахування на поточний рахунок позичальнику. Відповідно до п. 3.2. договору, кошти вважаються переданими позичальникові в момент зарахування на поточний рахунок позичальнику. Згідно з п. 4.1. договору, строк повернення фінансової допомоги до 04.05.2025. Згідно з п. 4.6. договору, у разі якщо на день повернення позики (або її відповідної частини) валютний курс зміниться, сума, що підлягає поверненню у гривнях, визначається за курсом продажу доларів США, згідно згідно середньо-ринкового курсу продажу сайту minfin.com.ua на дату здійснення платежу. 04.05.2023 ОСОБА_1 перерахував ФГ «Коніщук» 1 131 000 грн. Таким чином, на підставі договору фіндопомоги позикодавець передав позичальнику 1 131 000 грн, що на дату їх передання становило еквівалент 30 000 доларів США, а позичальник прийняв вказані кошти та зобов`язався повернути їх позикодавцю на умовах вказаного договору не пізніше 04.058.2025. Проте, 04.05.2025 позичальник у порушення умов укладеного договору фіндопомоги не повернув позикодавцю суму позики, чим грубо порушив взяті на себе зобов`язання та права позикодавця.

Ухвалою Глобинського районного суду Полтавської області від 23 червня 2025 року відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , який подано представником позивача адвокатом Лобачем Ігорем Анатолійовичем, до Фермерського господарства «Коніщук» про стягнення коштів за договором позики.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що з урахуванням характеру спірних відносин, визначена ст. 19 ЦПК України компетенція судів загальної юрисдикції на ці правовідносини не поширюється, справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, а пред`явлення позову, в тому числі фізичною особою, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, не змінює правову природу юридичного спору та у даному випадку не є підставою для вирішення його в порядку цивільного судочинства. З урахуванням викладеного, відсутні підстави для відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , який подано представником позивача адвокатом Лобачем І.А., до ФГ «Коніщук» про стягнення коштів за договором позики, оскільки вимоги не підлягають розгляду в суді у порядку цивільного судочинства, а відносяться до підвідомчості господарського суду.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Лобач І.А., посилаючись на невідповідність висновків, викладених в ухвалі суду першої інстанції, обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати і направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що предметом спору у цій справі є вимога позивача до відповідача виконати своє зобов`язання, яке виникло на підставі договору щодо повернення отриманих коштів, його позовні вимоги обгрунтовано виключно положеннями Цивільного кодексу України, які регулюють правовідносини позики. Спір виник між фізичною особою позикодавцем та юридичною особою позичальником. Спірні матеріальні правовідносини є цивільними правовідносинами, оскільки виникли на підставі договору як цивільно-правової угоди. Предметом спору є вимога позивача до відповідача виконати своє зобов`язання, яке виникло на підставі договору щодо повернення отриманих коштів, що обгрунтовані позивачем виключно положеннями Цивільного кодексу України, які регулюють правовідносини позики. Отже, суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі дійшов до помилкового висновку, що компетенція судів загальної юрисдикції на спірні правовідносини не поширюється, а справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судове засідання апеляційного суду 17.09.2025 не з`явився відповідач ФГ «Коніщук», він належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення 31.07.2025 судової повістки про виклик до суду у цивільній справі засобами поштового зв`язку (а.с. 48-50). Згідно рекомендованого повідомлення судова повістка на ім`я ФГ «Коніщук» повернулася до апеляційного суду без вручення з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою», що у відповідності до вимог ч. 8 ст. 128 ЦПК України є належним повідомленням про дату, час і місце судового засідання. При цьому, колегія суддів враховує, що електронний варіант ухвали Полтавського апеляційного суду від 29.07.2025 (про призначення справи до апеляційного розгляду на 17.09.2025 о 10-00 год) розміщено в мережі Інтернет за адресою: https://reyestr.court.gov.ua/ та відповідно оприлюднено. Заяв та клопотань про відкладення розгляду справи до суду апеляційної інстанції не надходило Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що між ОСОБА_1 , з однієї сторони, та ФГ «Коніщук», з іншої сторони, було укладено договір поворотної безвідсоткової фінансової допомоги №26Ю від 04.05.2023, за умовами якого ОСОБА_1 надав, а ФГ «Коніщук» прийняв грошові кошти та зобов`язувався їх повернути (а.с. 6-7).

Як вбачається з позовної заяви, представник позивача просить стягнути з відповідача ФГ «Коніщук» кошти за договором позики.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно із частиною першою статті 15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а за частиною першою статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

За змістом частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Разом з тим, відповідно до частин першої, другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Як закріплено в п.п. 3 та 4 ч. 1 ст. 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи: - у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи; - у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах.

Під час визначення підвідомчості (підсудності) справ цієї категорії необхідно керуватися поняттям корпоративних прав, визначеним статтею 167 Господарського кодексу України.

Згідно з частиною 3 статті 167 Господарського кодексу України під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Частиною 1 статті 167 Господарського кодексу України визначено, що корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Ст. 4 Закону України «Про фермерське господарство», фермерське господарство підлягає державній реєстрації як юридична особа або фізична особа - підприємець. Фермерське господарство діє на основі установчого документа (для юридичної особи - статуту, для господарства без статусу юридичної особи - договору (декларації) про створення фермерського господарства).

Згідно витягу з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, зареєстровано ФГ «Коніщук» (а.с. 10).

Предметом позовних вимог в даній справі є стягнення коштів за договором позики, за умовами якого ОСОБА_1 надав, а ФГ «Коніщук» прийняв грошові кошти на певний строк.

Враховуючи характер спірних відносин, визначена ст. 19 ЦПК України компетенція судів загальної юрисдикції на ці правовідносини не поширюється, справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, а пред`явлення позову, в тому числі фізичною особою, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, не змінює правову природу юридичного спору та в даному випадку не є підставою для вирішення його в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 Цивільного процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З урахуванням викладеного, відсутні підстави для відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , який подано представником позивача адвокатом Лобачем І.А., до ФГ «Коніщук» про стягнення коштів за договором позики, оскільки вимоги не підлягають розгляду в суді у порядку цивільного судочинства, а відносяться до підвідомчості господарського суду.

Апеляційний суд у складі колегії суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного спору є стягнення з ФГ «Коніщук» на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором поворотної безвідсоткової фінансової допомоги №26Ю від 04.05.2023 у гривневому еквіваленті 30 000 доларів США, визначеному за комерційним курсом продажу доларів США, згідно середньо-ринкового курсу продажу сайту minfin.com.ua на дату здійснення платежу.

Відповідно до статей 55, 124 Конституції України, статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Устатті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Можна зробити висновок, що загальні суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції та розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин у всіх випадках, за винятком, якщо розгляд таких справ прямо визначений за правилами іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге - суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

При вирішенні питання щодо можливості розгляду справи у порядку цивільного судочинства необхідно керуватися завданнями цивільного судочинства, які передбачено у статті 2 ЦПК України, до яких віднесено справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

При цьому суди повинні керуватися принципом правової визначеності і не допускати наявності провадження, а відтак і судових рішень, ухвалених у спорі між тими ж сторонами, з того самого предмета, але судами в різних юрисдикціях.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з п.6 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають, зокрема, справи у спорах, справи щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Вирішуючи питання про те, чи можна вважати правовідносини та відповідний спір господарськими, слід керуватися ознаками, наведеними у ст. 3 ГК України.

Частиною 4 статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №910/8729/18 (провадження №12-294гс18) визначено ознаки спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду: наявність між сторонами господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, та спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Аналогічного висновку дійшов Касаційний цивільний суд Верховного суду у постанові від 28.07.2021 у справі №159/5180/20.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що між ОСОБА_1 з однієї сторони та ФГ «Коніщук» з іншої сторони було укладено договір поворотної безвідсоткової фінансової допомоги №26Ю від 04.05.2023, за умовами якого ОСОБА_1 надав, а ФГ «Коніщук» прийняв грошові кошти та зобов`язувався їх повернути (а.с. 6-7).

Згідно п. 1.1. договору, за цим договором позикодавець зобов`язується передати на строк позичальнику грошові кошти у розмірі, встановленому договором, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів.

Відповідно до п. 2.1. договору загальна орієнтовна сума даного договору становить 1 131 000 грн, що на момент укладення договору дорівнює еквіваленту суми 30 000 доларів США за комерційним курсом продажу доларів США, згідно середньо-ринкового курсу продажу сайту minfin.com.ua на дату укладення цього договору, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. У разі, якщо на день повернення позики (або її відповідної частини) валютний курс зміниться, сума, що підлягає поверненню у гривнях, визначається за курсом продажу доларів США, згідно згідно середньо-ринкового курсу продажу сайту minfin.com.ua на день повернення позики (або її відповідної частини).

Згідно з п. 2.2. за цим договором проценти позичальником не нараховуються та не сплачуються. Згідно з п. 3.1. договору, позикодавець зобов`язується впродовж трьох календарних днів з моменту підписання договору надати грошові кошти у безготівковій формі, платіжним дорученням, шляхом перерахування на поточний рахунок позичальнику.

Відповідно до п. 3.2. договору, кошти вважаються переданими позичальникові в момент зарахування на поточний рахунок позичальнику.

Згідно з п. 4.1. договору, строк повернення фінансової допомоги до 04.05.2025.

Згідно з п. 4.6. договору, у разі якщо на день повернення позики (або її відповідної частини) валютний курс зміниться, сума, що підлягає поверненню у гривнях, визначається за курсом продажу доларів США, згідно згідно середньо-ринкового курсу продажу сайту minfin.com.ua на дату здійснення платежу.

04.05.2023 ОСОБА_1 перерахував ФГ «Коніщук» 1 131 000 грн, що підтверджується копією платіжної інструкції кредитованого переказу коштів №ІВ43226156 від 04.05.2023 (а.с. 8).

Таким чином, спір виник між фізичною особою позикодавцем та юридичною особою позичальником. Спірні матеріальні правовідносини є цивільними правовідносинами, оскільки виникли на підставі договору як цивільно-правової угоди. Предметом спору є вимога позивача до відповідача виконати своє зобов`язання, яке виникло на підставі договору щодо повернення отриманих контів, що обгрунтовані позивачем виключно положеннями Цивільного кодексу України, які регулюють правовідносини позики.

По справі вбачається, що договір поворотної безвідсоткової фінансової допомоги №26Ю від 04.05.2023 є чинним, не розірваний.

Посилання суду першої інстанції на те, що під час визначення підвідомчості (підсудності) справ цієї категорії необхідно керуватися поняттям корпоративних прав, визначеним статтею 167 Господарського кодексу України, є незаконним та необгрунтованим, оскільки ОСОБА_1 не має та ніколи не мав корпоративних прав у ФГ «Коніщук», а спір між сторонами у цій справі не стосується корпоративних відносин за участю ФГ «Коніщук».

Отже, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що спір належить розглядати в порядку господарського судочинства.

Відтак, висновки суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі не ґрунтуються на нормах процесуального законодавства.

Відповідно до ч. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду, як така, що постановлена з порушенням норм процесуального права, підлягає скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч. 1, 374 ч.1 п. 6, 379 ч.1 п. 4, 381 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Лобача Ігоря Анатолійовича задовольнити.

Ухвалу Глобинського районного суду Полтавської області від 23 червня 2025 року скасувати.

Справу за позовом представника ОСОБА_1 адвоката Лобача Ігоря Анатолійовича до Фермерського господарства «Коніщук» про стягнення коштів за договором позики направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 вересня 2025 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов