Єдиний унікальний номер № 333/7812/25
Номер провадження № 6/333/222/25
У Х В А Л А

Іменем України

12 вересня 2025 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Піха Ю.Р., за участю секретарки судового засідання Пузанової А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні подання державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Аксьонової Анастасії Геннадіївни, заінтересовані особи: стягувач: ОСОБА_1 , боржник: ОСОБА_2 , про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, заявлене в межах зведеного виконавчого провадження №60133319 з виконання виконавчих листів № 333/10280/14-ц та № 333/3181/11-

ВСТАНОВИВ:

До Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшло подання державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 .

Подання мотивує тим, що на виконанні у Комунарському відділі державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерстві в державного виконавця Аксьонової Анастасії Геннадіївни перебуває зведене виконавче провадження 60133319 з виконання виконавчого листа № 333/10280/14-ц, виданого 27.03.2015, та виконавчого листа №333/3181/11 виданого 17.11.2022 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг 13111,26 грн., борг у розмірі 24496,88 гри., судові витрати у розмірі 992,80 гри., судові витрати у розмірі 243,60 грн. За вказаними виконавчими документами боржником є - ОСОБА_2 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_1 , яка згідно матеріалів виконавчого провадження с громадянином України.

Державним виконавцем 30.01.2018 винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, якою боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника відальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження.

Рішення на сьогоднішній день боржником не виконано, будь яких дій спрямованих на його виконання не здійснено, що суперечить вимогам частини п`ятої статті 19 Закону України "Про виконавче провадження".

Під час виконання рішення суду виконавцем встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав па нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек майно належне боржнику на праві власності відсутнє.

ОСОБА_2 неодноразово з`являлася за викликом до державного виконавця, що підтверджується її заявами та поясненнями що містяться у матеріалах виконавчого провадження та актами державного виконавця. Боржник свідомо ухиляється від виконання рішення суду.

ОСОБА_2 згідно відповіді Державної податкової служби України від 21.06.2025 одержує доходи в Управлінні праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Коростенської міської ради та отримує дохід у Житомирському обласному центрі зайнятості, однак кошти по рішенню суду не сплачує.

На запит виконавця Державною прикордонною службою України 29.07.202. повідомлено про те, що ОСОБА_2 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , перетинала державний кордон України.

За повідомленням Державної міграційної служби України від 26.12.2024, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , має паспорт громадянина України для виїзду за кордон (серія НОМЕР_3 , виданий 01.09.2022, орган видачі 2312). Враховуючи викладене, рішення до теперішнього часу не виконано, а боржник ухиляється від виконання його, не вживає заходів щодо виконання рішення за рахунок належного йому майна і доходів, а тому просить подання задовольнити.

У судовому засіданні старщий державний виконавець Копач Я.М. підтримала подання та прохала суд його задовольнити.

Заслухавши державного виконавця, вивчивши матеріали подання, дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що в задоволенні подання необхідно відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконанні у Комунарському відділі державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерстві в державного виконавця Аксьонової Анастасії Геннадіївни перебуває зведене виконавче провадження 60133319 з виконання виконавчого листа № 333/10280/14-ц, виданого 27.03.2015, та виконавчого листа №333/3181/11 виданого 17.11.2022 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг 13111,26 грн., борг у розмірі 24496,88 гри., судові витрати у розмірі 992,80 гри., судові витрати у розмірі 243,60 грн. За вказаними виконавчими документами боржником є - ОСОБА_2 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_1 , яка згідно матеріалів виконавчого провадження с громадянином України.

Державним виконавцем 30.01.2018 винесена постанова про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються статтею 313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

У статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» наведені підстави тимчасової відмови у виїзді за кордон.

Так, згідно пункту 5 частини 1 статті 6 цього Закону право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

На час розгляду подання державного виконавця процесуальні питання спірних правовідносин регулювались ст. 377-1 ЦПК України, відповідно до якої питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця або за місцезнаходженням виконавчого округу за поданням приватного виконавця.

Відповідно до частини 1 статті 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Виходячи з наведених норм Закону сам факт наявності невиконаного рішення суду чи іншого органу боржником не є достатньою підставою для тимчасової заборони виїзду особи за кордон без обов`язкового визначення дій боржника з ухилення від виконання рішення.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон лише у разі ухилення від їх виконання боржником, яке має умисний характер. У зв`язку з цим предметом судового розгляду у даному випадку є з`ясування як наявності не виконаних боргових зобов`язань в межах відповідного виконавчого провадження, так і свідоме не виконання боржником покладеного на нього судом в межах цього виконавчого провадження обов`язку.

Ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, слід розуміти як будь-які навмисні, свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо), і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

При цьому, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

У відношенні дотримання національними державними органами вимоги пропорційності обмеження виїзду за кордон, визначеної статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, встановленого у зв`язку з неоплаченими боргами, Європейський Суд у рішенні від 26 листопада 2009 року у справі «Гочев проти Болгарії» [Gochev v. Bulgaria] (заява № 34383/03) сформулював правові висновки щодо змісту згаданої конвенційної норми, в яких зазначив про необхідність з`ясування в такій ситуації щоб будь-яке втручання у право особи на виїзд зі своєї країни було з самого початку та на всьому протязі застосування цього заходу виправданим та пропорційним з урахуванням обставин справи.

Таким чином, для вирішення питання про обмеження у праві виїзду за межі України боржника згідно вказаних правових норм необхідним елементом є пропорційність втручання у конвенційне право особи на вільне пересування, наявність справедливого балансу між публічним інтересом у демократичному суспільстві щодо належного виконання обов`язкових рішень суду та інших органів чи посадових осіб та міжнародних гарантій на вільне пересування особи, який забезпечується державним примусом у разі умисного невиконання боржником своїх обов`язків перед стягувачем, а застосоване державою відповідно до закону та з легітимною метою обмеження ефективно забезпечує виконання боржником цього обов`язку.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин та у контексті згаданих норм матеріального права та конвенційної практики Європейського суду з прав людини, - не можна вважати, що обмеження боржника у праві вільного виїзду за кордон є пропорційним легітимній меті, з якою державний виконавець відповідно до національного закону звернувся до суду зі своїм поданням.

Наведені на обґрунтування подання державного виконавця доводи про те, що боржник у добровільному порядку не спрямовує грошові кошти на виконання рішення суду - належними та допустимим доказами про умисний характер такої бездіяльності боржника - не підтверджені.

До матеріалів справи не долучені навіть докази того, що ОСОБА_2 особисто отримала постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження.

Суд у контексті наведених норм права щодо пропорційності обмеження права також звертає увагу, що державним виконавцем не зазначено доказів на підтвердження того факту, що обмеження ОСОБА_2 у виїзді за кордон позитивно вплине на виконання боржником зобов`язань по сплаті боргу.

З наведеного вбачається, що державним виконавцем в поданні не наведено доводів та не надано належних доказів, які б свідчили про те, що боржник вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, що він ухиляється від виконання своїх боргових зобов`язань, що призвело до виникнення заборгованості, або безпідставно не з`являється на виклики державного виконавця, заявником не надано.

Відтак, суд, із урахуванням практики Європейського суду з прав людини приходить до висновку, що обмеження у праві виїзду ОСОБА_2 за кордон при відсутності переконливих доказів його ухилення від виконання рішення суду, порушує принцип пропорційності і не слугує меті стягнення боргу, а фактично перетворюється на формальне покарання боржника.

За вище наведених обставин суд дійшов висновку про те, що у задоволенні подання державного виконавця необхідно відмовити.

На підставі вищенаведеного та керуючисьст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України»,ст.441 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Аксьонової Анастасії Геннадіївни, заінтересовані особи: стягувач: ОСОБА_1 , боржник: ОСОБА_2 , про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, заявлене в межах зведеного виконавчого провадження №60133319 з виконання виконавчих листів № 333/10280/14-ц та № 333/3181/11 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її отримання.

Суддя: Ю.Р. Піх