ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 405/7049/24

провадження № 61-5754св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Тітова М. Ю.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Кропивницького апеляційного суду від 13 березня 2025 рокуу складі колегії суддів: Карпенка О. Л., Дуковського О. Л., Мурашка С. І.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису.

Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з 03 грудня 2005 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, в якому у них народилося троє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вказувала, що подружжя перебуває в процесі розірвання шлюбу, фактичні шлюбні відносини вони припинили.

Заявниця зазначала, що коли їх шлюб почав руйнуватися через різні погляди на сімейне життя та обов`язки подружжя і батьків у сім`ї, ОСОБА_2 допускав словесні образи на її адресу, влаштовував сварки, погрожував, шантажував публічною демонстрацію її фото в різних обставинах та стані, що негативно вплинуло на її психоемоційний стан. ОСОБА_2 у 2004 році вперше завдав їй тілесних ушкоджень, пізніше такі випадки повторювалися, зокрема у 2022 році, що стало приводом для її звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу, але згодом вона від нього відмовилася.

16 вересня 2024 року, повертаючись зі святкування дня народження, заявниця посварилася із чоловіком, а вдома він відібрав у неї телефон, взяв її за лице рукою і придавив до холодильника, внаслідок чого у неї з носа пішла кров, потім придавив за шию. 17 вересня 2024 року чоловік продовжив сварку.

18 вересня 2024 року у заявниці почались судоми, вона почувалася погано, просила чоловіка викликати їй швидку медичну допомогу, а він натомість відвіз її в анонімний приватний реабілітаційний центр для наркозалежних без жодних медичних обстежень. У цьому місці вона перебувала без зв`язку із зовнішнім світом, хвилювалася за дітей, зокрема синів, які перебували в США без її підтримки. Двічі їй передали продукти та речі від чоловіка.

Заявниця припускала, що чоловік підмішував їй у вино та воду якісь препарати, які впливали на її стан, а також, що він заволодів кількома її коштовними прикрасами і паспортом громадянина України для виїзду за кордон.

04 жовтня 2024 року заявниця виявила, що продовж 16 вересня 2024 року -

05 жовтня 2024 року чоловік переписувався від її імені з її знайомими, бізнес-партнерами, друзями та родичами, викладав у мережу «Інтернет» (соціальні мережі «Інстаграм», «Фейсбук») особисту інформацію про неї, вчиняв від її імені шахрайські дії, вимагав кошти, викладав фото- та відеоматеріали з її телефону, що спричинило шкоду її репутації, що знову завдало негативного впливу на її психічний і моральний стан.

06 жовтня 2024 року ОСОБА_2 знову вчинив щодо неї домашнє насильство: забрав телефон, висловлювався грубою нецензурною лайкою, ображав її батька, погрожував забрати доньку, не повертав документи,

у зв`язку з чим працівники поліції склали щодо нього терміновий заборонний припис серії АА № 302064 від 06 жовтня 2024 року та заборонили протягом

10 днів входити та перебувати в місці її проживання, у будь-який спосіб контактувати з нею, і зобов`язали залишити її місце проживання.

Через такі дії чоловіка заявниця дуже боїться за своє життя і здоров`я.

Посилаючись на вказане, ОСОБА_1 просила видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 строком на 6 місяців і тимчасово обмежити його права, а саме: заборонити ОСОБА_2 перебувати у місці постійного її проживання (перебування) за адресою: АДРЕСА_1 ; заборони ОСОБА_2 особисто, а також через третіх осіб її розшукувати, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому йому, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні розмови із нею, або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 18 жовтня 2024 року заяву задоволено.

Видано обмежувальний припис ОСОБА_2 на строк 6 місяців шляхом встановлення заходів тимчасового обмеження: заборонено ОСОБА_2 перебувати в місці постійного проживання (перебування) ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонено ОСОБА_2 особисто, а також через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому йому, переслідувати її та

в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонено ОСОБА_2 вести листування, телефонні розмови зі ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Суд дійшов висновку, що надані заявницею докази доводять факти вчинення ОСОБА_2 психологічного насильства щодо заявниці із застосуванням інформаційних технологій, економічного та фізичного насильства.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 13 березня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 18 жовтня 2024 року скасовано й ухвалено нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви.

Постанова апеляційного суду мотивована недоведеністю фактів домашнього насильства, а сам по собі особистий конфлікт між учасникам цієї справи не

є підставою для встановлення стосовно ОСОБА_2 заходів тимчасового обмеження прав, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». У цій справі немає належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів того, що ОСОБА_2 вчинив дії або бездіяльність стосовно заявниці, які відповідно до статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» кваліфікуються як домашнє насильство у будь-якій з його форм.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

28 квітня 2025 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу,

у якій просить скасувати постанову Кропивницького апеляційного суду від

13 березня 2025 року та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що розгляд заяви про видачу обмежувального припису суд першої інстанції здійснив з порушенням правил територіальної юрисдикції. Апеляційний суд безпідставно не взяв до уваги подану представником заявника заяву про часткове визнання апеляційної скарги та не направив справу на новий розгляд до Кіровського районного суду м. Кіровограда. Порушення судом правил територіальної юрисдикції має наслідком обов`язкове скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд. Зазначає, що апеляційний суд надав неправильну оцінку доказам, наявним у матеріалах справи.

Інші аргументи учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 23 травня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Подільського районного суду м. Кропивницького.

16 червня 2025 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 27 серпня 2025 року справу призначено до судового розгляду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У частині першій статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи

у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Короткий зміст фактичних обставин справи

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 03 грудня 2005 року, який розірвано рішенням Кіровського районного суду

м. Кіровограда від 06 грудня 2024 року (справа № 404/9002/24).

За час перебування у шлюбі у сторін народили діти: ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно з копією термінового заборонного припису серії АА № 302064 від

06 жовтня 2024 року та копією протоколу про адміністративне правопорушення № 081940 від 06 жовтня 2024 року о 09:00 год ОСОБА_2 за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив щодо дружини ОСОБА_1 в присутності доньки ОСОБА_8 домашнє насильство фізичного, психологічного та економічного характеру, а саме: штовхав, ображав грубою нецензурною лайкою, погрожував, не давав користуватись її мобільним телефоном.

Постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05 грудня

2024 року провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за частиною першою статті 173-2 КУпАП закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення (справа № 405/6964/24).

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 04 квітня 2025 року скасовано постанову Ленінського районного суду м. Кіровограда від

05 грудня 2024 року та на підставі пункту 7 статті 247 КУпАП закрито провадження у справі щодо ОСОБА_2 у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи апеляційним судом строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

Згідно з висновком за результатами психологічного дослідження ОСОБА_1 складеним 17 жовтня 2024 року спеціалістом-психологом ОСОБА_9 , їй необхідна тривала психотерапія, оскільки виявлено генералізований тривожний розлад, помірковану депресію. Виявлені депресивні прояви, що призводять до поганого самопочуттям, розладу сну, підвищення стомлюваності, зниження настрою, що, у свою чергу, має психосоматичні наслідки. Вказане є наслідком тривалого системного психологічного, фізичного, економічного сімейного насильства з боку чоловіка, ОСОБА_10 , обмеженням її прав та свобод, позбавленням волі. Рекомендовано оточити ОСОБА_11 підтримкою і турботою рідних і близьких для створення сприятливих психологічних умови домашнього мікроклімату і для забезпечення позитивного психоемоційного стану. Категорично виключити присутність чоловіка ОСОБА_10 в житті ОСОБА_11 , в її побуті, повсякденних контактах. Недотримання цієї рекомендації може призвести до погіршення психо-емоційного стану, виникнення психічних розладів та потреби

в амбулаторному чи стаціонарному лікуванні у лікаря-психіатра. Рекомендовано вжити заходів для усунення тривоги у ОСОБА_12 , забезпечення психологічного комфорту, створення психологічно захищеної та сприятливої атмосфери життєдіяльності без присутності особи-кривдника, яким ОСОБА_11 сприймає свого чоловіка. ОСОБА_13 є жертвою системного тривалого домашнього насильства, жорстокого поводження та аб`юзу з боку чоловіка. До неї були застосовані такі види насилля: фізичне, психологічне та емоційний аб`юз, економічне насильство, аб`юз щодо честі особи і технологічний аб`юз. У зв`язку з цим необхідна невідкладна ізоляція кривдника від своєї жертви. Переїзд в окреме житло чи звернення до притулків у безпечне місце, де жінки та діти, які зазнали насильства та аб`юзу, зможуть отримати захист і психологічну допомогу. Або, якщо жертва (якою наразі є ОСОБА_11 ) хоче залишатися у своєму домі, необхідно забезпечити можливість судової заборони, яка б зобов`язала кривдника триматись від неї на дистанції. Рекомендовано психологічну корекцію психоемоційного стану

з метою профілактики та корекції небажаних наслідків психологічного неблагополуччя та мінімізації майбутнього ризику щодо подальшого насильства.

Мотиви, якими керується Верховний Суд

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам закону не відповідає.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право

в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У статті 5 ЦПК України вказано, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У частині першій статті 15, частині першій статті 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього

насильства, - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків».

Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, врегульовано Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (пункт 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

У статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» зазначено, що право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: 1) постраждала особа або її представник; 2) у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування; 3) у разі вчинення домашнього насильства стосовно недієздатної особи - опікун, орган опіки та піклування.

Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування)

з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що

є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори

з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення,

а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється на колишнє подружжя незалежно від факту спільного проживання (пункт 2 частини другої статті 3 зазначеного вище Закону України).

Визначення конкретних видів, передбачених частиною другою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», заходів тимчасового обмеження прав кривдника або обов`язків, які покладаються на нього, а також строку, на який видається обмежувальний припис, належить до компетенції суду.

У постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі

№ 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі України про адміністративне правопорушення та Кримінальному кодексі України), а є тимчасовим заходом, що виконує захисну та запобіжну функцію і направлений на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб з огляду на наявність ризиків, передбачених зазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення

у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Згідно з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 квітня

2020 року у справі № 754/11171/19 (провадження № 61-21971св19), тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи при видачі обмежувального припису у порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосування такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання

у права і свободи особи, враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи

і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими

і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

У частині першій статті 77 ЦПК України передбачено, що належними

є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У частинах першій - третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо,

а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Верховний Суд не погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про недоведеність фактів домашнього насильства щодо ОСОБА_1 , оскільки апеляційний суд, всупереч вказаним положенням закону, не звернув уваги на висновок психологічного дослідження ОСОБА_1 , складений 17 жовтня 2024 року, з якого відомо, що у заявниці виявлено генералізований тривожний розлад, помірковану депресію. Виявлені депресивні прояви, що призводять до поганого самопочуттям, розладу сну, підвищення стомлюваності, зниження настрою, що, у свою чергу, має психосоматичні наслідки. Вказане є наслідком тривалого системного психологічного, фізичного, економічного сімейного насильства з боку чоловіка що, разом

з іншими доказами, наданими заявницею, дає підстави вважати вірогідним продовження чи повторне вчинення кривдником щодо неї психологічного та фізичного насильства.

Тривалість і системність протиправної поведінки свідчить про вірогідність вчинення ОСОБА_2 психологічного та фізичного насильства щодо заявника, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Наявність тривалого конфлікту та непорозумінь між ОСОБА_1

і ОСОБА_2 є очевидною, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заявник довела ризики, які можуть настати

в разі незастосування щодо заінтересованої особи обмежувального припису.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що наявність тривалого конфлікту між сторонами, небажання його врегулювати, неодноразове застосування психологічного і фізичного насильства та вірогідність його повторення зумовлюють необхідність задоволення заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису.

Вказане свідчить про те, що апеляційний суд безпідставно скасував рішення суду першої інстанції, яке відповідає закону.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково

і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Оскільки постанова апеляційного суду ухвалена без додержання норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити частково, постанову апеляційного суду скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Керуючись статтями 400, 409, 413, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Кропивницького апеляційного суду від 13 березня 2025 року скасувати, рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 18 жовтня 2024 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун
М. Ю. Тітов