Номер провадження: 22-ц/813/3182/25
Справа № 513/522/24
Головуючий у першій інстанції Миргород В.С.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.2025 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Сєвєрової Є.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Акцент-Банк» у справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, на заочне рішення Саратського районного суду Одеської області, постановлене під головуванням судді Миргород В.С. 05 листопада 2024 року у смт. Сарата Одеської області, -

встановила:

У квітні 2024 року АТ «Акцент-Банк» звернулося до суду першої інстанції із позовом до ОСОБА_1 , посилаючись на те, що 10 квітня 2015 року, з метою отримання банківських послуг, ОСОБА_1 звернувся до АТ «Акцент Банк», та приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг. На підставі вказаної Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, та видано платіжну карту. Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач підтвердив свою згоду тим, що підписана ним Анкета-Заява разом з «Умовами та правилами і Тарифами», які викладені на сайті https://a-bank.com.ua/terms, що складає між ним та позивачем кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві, однак, зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв`язку із вказаним, станом на 20 березня 2024 року у ОСОБА_1 перед Банком виникла заборгованість за кредитом, що складає 38406,87 грн., а саме: 29760,20 грн. - заборгованість за кредитом, 8646,67 грн. - заборгованість по відсоткам, яку позивач просив стягнути з відповідача.

Заочним рішенням Саратського районного суду Одеської області від 05 листопада 2024 року у задоволенні позову АТ «Акцент Банк» було відмовлено.

В апеляційній скарзі представник АТ «Акцент Банк», посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що Банком, станом на час укладання договору, надано відповідачу всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання сторонами кредитного договору. Враховуючи, що законом не встановлений обов`язок кредитора на відібрання підпису позичальника під наданою інформацією, доказом наявності факту виконання вимог Закону України «Про захист прав споживачів» є положення ч. 2 ст. 638, ч. 2 ст. 642 ЦК України, тобто фактичне прийняття пропозиції до укладання договору дією та сплата періодичних платежів.

Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника АТ «Акцент Банк» підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно п.п. 1-3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

З матеріалів справи вбачається, що 07 червня 2013 року ОСОБА_1 заповнив бланк Анкету-заяву про приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг» в АТ «Акцент-Банк» та виявив бажання отримати платіжну картку кредитка «Універсальна».

У анкеті-заяві позичальника інформації про порядок нарахування процентів, пені та штрафу не зазначено.

Факт отримання кредитних коштів відповідачем підтверджено випискою по рахунку за період з 10 квітня 2015 року по 20 березня 2024 року.

Згідно довідки А-Банку, за період дії договору ОСОБА_1 було видано чотири картки: 161107 строком дії до вересня 2019 року; НОМЕР_1 строком дії до грудня 2024 року; 833442 строком до жовтня 2027 року; 192077 строком дії до грудня 2031 року.

Згідно довідки за лімітами за кредитним договором від 10 квітня 2015 року, А-Банком ОСОБА_1 19 листопада 2015 року відкритий кредитний ліміт у сумі 0,00 грн., який у подальшому зменшувався та збільшувався: 03 жовтня 2018 року до 4000,00 грн.; 09 листопада 2018 року до 70000,00 грн.; 22 листопада 2018 року до 24000,00 грн.; 17 лютого 2020 року до 26000,00 грн.; 19 листопада 2020 року до 33000,00 грн.; 01 березня 2022 року до 7194,00 грн., 16 грудня 2022 року до 26000,00 грн., 07 квітня 2023 року до 30000,00 грн., 14 серпня 2023 року до 29800,00 грн.

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості, станом на 20 березня 2024 року у ОСОБА_1 перед Банком виникла заборгованість за кредитним договором від 10 квітня 2015 року, що складає 38406,87 грн., а саме: 29760,20 грн. - заборгованість за кредитом, 8646,67 грн. - заборгованість по відсоткам.

Ухвалою суду першої інстанції від 05 вересня 2024 року у позивача витребувано в АТ «Акцент-Банк» докази на підтвердження узгодження з ОСОБА_1 умов кредитування, підписаних від імені позичальника на момент підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 10 квітня 2015 року, оскільки в матеріалах справи наявна Анкета-заява приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у А-Банку, підписана позичальником 07 червня 2013 року.

08 жовтня 2024 року на адресу суду від Банку надійшла заява на виконання вказаної ухвали суду від 05 вересня 2024 року, в якій зазначено, що ОСОБА_1 07 червня 2013 року звернувся до Банку за отриманням банківських послуг та підписав Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг А-Банку, в подальшому, 10 квітня 2015 року, будучи клієнтом Банку, відповідач замовив відкриття поточного рахунку зі встановленим кредитним лімітом, повторно вказана процедура не проводилася.

Згідно ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднанням є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в цьому випадку - АТ «Акцент-Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальний розмір кредиту - сума коштів, які надані та/або можуть бути надані споживачу за договором про споживчий кредит.

Як вбачається з матеріалів справи, представником Банку заявлено вимогу про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 38406,87 грн., яка складається з наступного: 29760,20 грн. - заборгованість за кредитом, 8646,67 грн. - заборгованість по відсоткам.

На підтвердження розміру заборгованості Банком було надано Виписку по картці ОСОБА_1 , з якої вбачається, що відповідач протягом 2015-2024 років активно користувався кредитними коштам, витрачаючи їх на власні потреби.

На підставі викладеного колегія суддів доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованості за тілом кредиту у розмірі 29760,20 грн., оскільки такі вимоги є обґрунтованими та доведеними.

Щодо стягнення відсотків.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника відсотків від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання відсотків встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір відсотків, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін відсотки виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Обґрунтовуючи право на нарахування заборгованості, Банк посилався на Заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в А-Банку, підписану відповідачем 07 червня 2013 року, яка містить персональні дані відповідача, дату та його підпис, наявне посилання на вид карткового продукту «Кредитка Універсальна» без зазначення розміру кредитного ліміту, базової відсоткової ставки в місяць на залишок заборгованості та щомісячною комісією. Крім того, матеріали справи місять довідку про інші види карток, які були видані на ім`я відповідача, щодо яких відсутні докази, що ОСОБА_1 був ознайомлений із Умовами і Правилами надання банківських послуг в А-Банку, які діяли на момент отримання вказаних карток.

На підтвердження позовних вимог про стягнення заборгованості із відповідача, представник АТ «Акцент Банк» надав суду витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», «Універсальна Голд». Разом з тим, вказані документи не підтверджують умови кредитування, які були чинними у 2013 році, та розміру заборгованості за договором. Крім того, Умови та Правила надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» не містять підпису відповідача на момент підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Виходячи з правової позиції, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17, Правила надання банківських послуг, які не підписані та не визнаються позичальником, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, що вказує на відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків та пені за користування кредитними коштами.

Крім цього відповідно до позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20) - під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину. Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, наданими позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме карту «Універсальна Gold» або карту карту «Універсальна» мав намір отримати відповідач 07 червня 2013 року та 10 квітня 2015 року, а також, що його було ознайомлено з істотними умовами кредитування, Умовами та Правилами надання банківських послуг в А-Банку та Тарифами на момент видачі на його ім`я картки.

Також неможливо застосувати до вказаних правовідносин і правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією з сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг в А-Банку, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.а-bank.сом.ua) неодноразово змінювалися самим АТ «Акцент-Банк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (07 червня 2013 року) до моменту звернення до суду з вказаним позовом (18 квітня 2024 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Тарифи та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», відсутність домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами на умовах картки «Універсальна Gold» або «Універсальна», надані банком Умови та Правила надання банківських послуг, в яких відсутній підпис боржника, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

З рахуванням викладеного, колегія суддів доходить висновку, що за наданими позивачем умовами та правилами надання банківських послуг, між сторонами не було досягнуто згоди щодо розміру відсотків, оскільки зазначені складові договору не містять підпису відповідача на дату підписання анкети-заяви.

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 36 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Отже, оскільки Банком не підтверджено належним чином існування за вказаним кредитним договором визначеного позивачем розміру відсотків, то колегія суддів доходить висновку про недоведеність позовних вимог Банку щодо стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 8646,67 грн.

Кредитна заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону, а суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву.

Відтак, оскільки Банком доведено належним доказами існування заборгованості за тілом кредиту, то колегія суддів доходить висновку про необхідність задоволення позовних вимог АТ «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 29760,20 грн.

При вищевказаних обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не у повному обсязі визначився із юридичною природою спірних правовідносин, та необґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог Банку щодо стягнення тіла кредиту, у зв`язку із чим заочне рішення Саратського районного суду Одеської області від 05 листопада 2024 року підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позову про стягнення тіла кредиту із ухваленням в цій частині нового судового рішення про задоволення позовних вимог АТ «Акцент-Банк». В іншій частині судове рішення має бути залишено без змін.

Щодо судових витрат.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням викладеного, з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» підлягають стягненню, пропорційно розміру задоволених вимог, судові витрати за подачу позову та апеляційної скарги в сумі 3785 грн.

Керуючись ст. 367, 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Акцент-Банк» задовольнити частково.

Заочне рішення Саратського районного суду Одеської області від 05 листопада 2024 року в частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості за тілом кредиту - скасувати.

Постановити в цій частині нове судове рішення, яким позовну заяву Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (49074, м. Дніпро, вул. Батумська, 11, ) заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором № б/н від 10 квітня 2015 року в сумі 29760,20 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (49074, м. Дніпро, вул. Батумська, 11, ) судові витрати в сумі 3785 гривень.

В іншій частині судове рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п. 2 «а» - 2 «г» ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 17 вересня 2025 року.

Судді Одеського

апеляційного суду С.О. Погорєлова

Є.С. Сєвєрова

О.М. Таварткіладзе