Справа № 587/3305/25
19 вересня 2025 року Сумський районний суд Сумської області в складі:
головуючого судді Черних О.М.
секретаря судового засідання Овчаренко М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми заяву представника ОСОБА_1 адвоката Петрищева Олександра Олександровича про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про розірвання шлюбу та стягнення аліментів
Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Петрищев О.О. звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення у справі з приводу розподілу судових витрат.
Свою заяву мотивує тим, що при ухваленні рішення по справі, судом не вирішилося питання стосовно розподілу понесених судових витрат. При розгляді вказаної справи стороною позивача було заявлено про факт понесених судових витрат та вимогу про стягнення витрат на правничу допомогу.
Сторони в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, приходить до висновку, що заява підлягає частковому задоволенню
Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 01.09.2025 року було вирішено позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Разом з тим, ухвалюючи судове рішення, суд не вирішив питання про розподіл між сторонами судових витрат, а саме витрат на правову допомогу.

У відповідності з ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Як вбачається з матеріалів справи, адвокатом подано підтверджуючі документи понесених витрат на правничу допомогу: договір про надання правової допомоги №08/07 від 08.07.2025 року; оригінал адвокатського ордеру від 09.07.2025 року; платіжна інструкція від 09.07.2025 року; акт приймання передачі адвокатських послуг від 02.09.2025 року.

При визначенні розміру відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Також, при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи. При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду Другої судової палати Касаційного цивільного суді від 27 січня 2020 року у справі № 690/408/17.

В даній справі розмір заявлених представником позивача витрат на правничу допомогу, а саме 5000,00 грн., є співмірним та в повній мірі відповідає складності справи, ціні позову, об`єму виконаних робіт та часом для їх виконання.

З матеріалів справи вбачається, що заява про ухвалення додаткового рішення про відшкодування судових витрат, витрат на професійну правничу допомогу подана адвокатом Петрищевим О.О. 02.09.2025 року, тобто в строк, передбачений положенням статті 141 ЦПК України.

За таких обставин суд визначає суму судових витрат на правову допомогу, яку необхідно стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , яка становить 5000, 00 гривень.

Керуючись ст.ст. 133, 137, 141, 270 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Постановити додаткове рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

Стягнути ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 5000,00 гривень у відшкодування витрат на правничу допомогу.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Черних