"22" вересня 2025 р. Справа № 363/3704/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

22 вересня 2025 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі: головуючої судді Дьоміної О.П., за участі секретаря Ходасевич Д.К., розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог, щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , про стягнення аліментів на повнолітніх дітей, які продовжують навчання,-

ВСТАНОВИВ:

01.07.2025 року до Вишгородського районного суду Київської області надійшла вказана позовна заява, в якій позивач просив суд стягнути з відповідачки на свою користь, аліменти на утримання повнолітніх синів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду, на період навчання дітей, до досягнення синами двадцять трьох років.

Так, в обґрунтування позову позивач зазначав, що сторони у справі перебували у шлюбі з 26.04.2001 року, від якого в них народилися троє синів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 02.07.2013 року шлюб між сторонами було розірвано на підставі рішення Червоноградського міського суду Львівської області та цим же рішенням визначено місце проживання синів сторін по справі разом з позивачем. Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 02.12.2013 року з відповідачки на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання синів у розмірі частини всіх видів її доходів щомісячно і до досягнення дітьми повноліття. 07.06.2016 року відповідачка змінила прізвище та ім`я з ОСОБА_6 на ОСОБА_2 . В 2023 році сини ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вступили на навчання до Червоноградського професійного гірничо-будівельного ліцею та навчаються там вже на другому курсі денної форми навчання. ІНФОРМАЦІЯ_3 їм виповнилося 18 років. Позивач пропонував відповідачці надавати кошти на утримання синів, що навчаються, але остання добровільно утримувати дітей не бажає. Таким чином, оскільки Ренат та ОСОБА_4 навчаються на денній формі навчання, не мають змоги працевлаштуватися на роботу та самостійно себе утримувати на період навчання, потребують матеріальної підтримки батьків, позивач самостійно не має змоги їх повністю забезпечити, а відтак і вимушений звернутися до суду з цими вимогами.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 05.08.2025 року по справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позивач та треті особи у судове засідання не з`явилися, надали суду заяви, в яких позивач вимоги, викладені в позовній заяві підтримав, треті особи, з ними погодилися, просили розглянути справу за їх відсутності.

Відповідачка у судове засідання не з`явилась про місце, час та дату розгляду справи повідомлялась належним чином, а саме: шляхом направлення поштової кореспонденції за місцем її реєстрації, а також шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних доказів без участі відповідача.

22.09.2025 року відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України - у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, додані до позову письмові докази, суд приходить до наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України - предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Судом встановлено, що сторони по справі з 30.04.2013 року перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають трьох синів: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

02.07.2013 року шлюб між сторонами по справі було розірвано рішенням Червоноградського міського суду Львівської області. Зазначеним рішенням визначено місце проживання неповнолітніх на той час синів сторін по справі разом з батьком - позивачем по цій справі.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 02.12.2013 року, за позовом ОСОБА_1 з відповідачки було стягнуто аліменти на утримання трьох неповнолітніх синів: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/2 частини з усіх видів доходів щомісячно і до повноліття дітей.

19.06.2025 року синам сторін по справі: ОСОБА_4 та ОСОБА_3 виповнилося 18 років, а оскільки вони досягли повноліття, то виплата аліментів на їх утримання припинилась.

Разом з цим, з довідок за №143 та за 3144 від 17.06.2025 року вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 01.09.2023 року по 30.06.2026 рік навчаються в Червоноградському професійному гірничо-будівельному ліцеї на другому курсі денної форми навчання за спеціальністю: ОСОБА_3 - електромонтер з ремонту та обслуговування сонячних електроустановок, а ОСОБА_4 - за спеціальністю кухар, кондитер.

Позивач в своїй позовній заяві зазначав, що у зв`язку з навчанням на денній формі, спільні сини сторін по справі об`єктивно позбавлені можливості працевлаштування, а тому потребують матеріальної допомоги, яку одному позивачу надавати важко.

Частиною 1 ст. 6 СК України визначено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року - батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 53 Конституції України - кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов`язковою. Держава забезпечує доступність та безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі.

Право особи на освіту може реалізовуватися шляхом її здобуття на різних рівнях освіти, у різних формах і різних видів, у тому числі шляхом здобуття дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти та освіти дорослих (ч. 3 ст. 3 Закону України «Про освіту»).

Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Таким чином, стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Відповідно до ст. 200 СК України - суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного із батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Згідно із ч. 1 ст. 182 СК України - при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

У постанові Верховного Суду від 06.08.2018 року у справі за №748/2340/17 міститься висновок щодо застосування ст. 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

У постанові Верховного Суду від 13.04.2021 року у справі за №308/4214/18 зазначається, що Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України - частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Як роз`яснив Пленуму Верховного Суду України у п. 20 постанови за №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Тож стягнення із батьків аліментів на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства.

Суд зазначає, що треті особи по справі: ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , втратили правовий статус дитини, оскільки досягли повноліття. Так, з позовної заяви вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є повнолітніми синами сторін по справі та навчаються на другому курсі денної форми навчання у Червоноградському професійному гірничо-будівельному ліцеї, термін навчання з 01.09.2023 року по 30.06.2026 року та дійсно потребують матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням, оскільки несуть витрати, пов`язані з навчальним процесом, з проживанням, з транспортними витратами, з придбанням учбових матеріалів, харчуванням та лікуванням тощо.

Суд зауважує, що ст. 199 СК України розповсюджує обов`язок батьків надавати утримання повнолітнім дітям на випадки, коли дитина продовжує навчання та вимагає у зв`язку з цим матеріальної допомоги. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, що продовжують навчатися після досягнення ними повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за умови досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі. При чому навчання дитини має бути її основним заняттям.

При визначенні розміру аліментів суд враховує витрати, пов`язані саме з навчанням у навчальному закладі, як то вартість навчання, підручників, канцелярського приладдя, комп`ютерної техніки, проїзд до навчального закладу тощо.

Визначаючи період, за який мають стягуватись аліменти, суд зазначає, що аліменти на утримання повнолітньої особи, яка продовжує навчання за загальним правилом стягуються з дня пред`явлення позову до суду на період її навчання, але не більше, ніж до досягнення нею 23 років, в залежності від того, яка з цих обставин настане раніше.

З урахуванням приписів ст. 199 СК України - обов`язок відповідачки сплачувати аліменти припиниться при досягненні синами двадцяти трьох років, також право останніх на утримання припиняється і у разі припинення ними навчання, яке може наступити раніше.

Згідно з приписами ст. 191 СК України - аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Позивач звернувся до суду з даним позовом 01.07.2025 року.

Вирішуючи питання про розмір аліментів на утримання повнолітніх синів, які продовжують навчання, суд бере до уваги, що обов`язок утримувати повнолітню дитину на період навчання мають нести однаково як батько, так і матір дитини.

У постанові Верховного Суду в справі за №635/1139/17 від 20.05.2020 року зазначено, що при встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини, суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. При цьому, подаючи до суду позовну заяву, особа має довести наявність вищевказаних фактів, які надають право стягувати аліменти на повнолітню дочку, сина, що продовжують навчання.

З урахуванням зазначених обставин, суд вважає за необхідне задовольнити позов та визначити розмір аліментів у 1/3 частці від заробітку (доходу) відповідачки, що є справедливим та обґрунтованим у конкретних обставинах справи. Суд вважає, що відповідно до засад цивільного судочинства - справедливості, добросовісності та розумності (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦПК України) аліменти саме в такому розмірі є достатніми та забезпечать інтереси повнолітніх синів сторін по справі.

З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню.

Виходячи із змісту ст. 201, ч. 1 ст. 191 СК України - аліменти за рішенням суду присуджуються від дня пред`явлення позову, тобто з 01.07.2025 року.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити судові витрати між сторонами.

На підставі ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання до суду вказаного позову, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідачки на користь держави судового збору в розмірі 1 211,20 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 141, 182, 191, 200, 201 СК України, ст. ст. 5, 10-13, 76-82, 89, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 430 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог, щодо предмета спору на стороні позивачаи - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , про стягнення аліментів на повнолітніх дітей, які продовжують навчання - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітніх синів - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з продовженням ними навчання у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з моменту звернення з цим позовом до суду, тобто з 01.07.2025 року і, до закінчення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 навчання у Червоноградському професійному гірничо-будівельному ліцеї, але не довше ніж до досягнення ними двадцяти трьох років, залежно від того, яка з цих обставин настане першою.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати у розмірі 1211, 20 гривень.

Повний текст рішення виготовлено 22.09.2025 року.

Відповідно до ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вишгородського районного суду Київської області.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт серії НОМЕР_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , паспорт за № НОМЕР_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Треті особи:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт за № НОМЕР_5 , РНОКПП: НОМЕР_6 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт за № НОМЕР_7 , РНОКПП: НОМЕР_8 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Головуюча суддя О.П. Дьоміна