УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" вересня 2025 р. Суддя Дніпровського районного суду м. Києва Коваленко І.В., розглянувши матеріали цивільної справи за позовною заявою Акціонерного товариства «Аграрний фонд» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсною мирової угоди,

В С Т А Н О В И В:

10.09.2025 року через систему «Електронний суд» до Дніпровського районного суду м. Києва звернувся уповноважений представник Акціонерного товариства «Аграрний фонд» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсною мирової угоди.

Вказана позовна заява передана у провадження судді Коваленко І.В. у відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.09.2025.

У період з 15.09.2025 року по 19.09.2025 року головуючий суддя ОСОБА_3 перебувала на навчанні.

Як убачається із позовних вимог, позивач просить суд:

«1. Визнати недійсною з моменту укладення мирову угоду від 10 квітня 2023 року укладену ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

2. Витребувати з Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області належним чином засвідчену копію ухвали Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 13 квітня 2023 року та мирової угоди від 10 квітня 2023 року, укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у справі № 373/332/23.

3. Стягнути пропорційно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «Аграрний фонд» понесені судові витрати.»

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач, серед іншого, посилається на те, що АТ «Аграрний фонд» 05 вересня 2025 року стало відомо з сайту «Судової влади» (https://court.gov.ua/), що ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 13 квітня 2023 року затверджено мирову угоду від 10 квітня 2023 року, укладену між позивачем ОСОБА_2 , з однієї сторони, та відповідачем ОСОБА_1 , з іншої сторони, у справі № 373/332/23. 13 квітня 2023 року ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області у справі № 373/332/23 затверджено мирову угоду від 10 квітня 2023 року, укладену між позивачем ОСОБА_1, з однієї сторони, та відповідачем ОСОБА_2, з іншої сторони, на таких умовах: 1. Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 дійшли згоди щодо поділу майна, набутого ними за час шлюбу, та вирішили визнати особистою приватною власністю ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2) наступне майно:- земельну ділянку з кадастровим номером :01:025:0008, площею 0.179 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, в межах, згідно з планом;- земельну ділянку з кадастровим номером :01:025:0009, площею 0.25 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, в межах, згідно з планом;- житловий будинок загальною площею 60.8 м2, житловою площею 25.3 м2, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;- транспортний засіб Jeep Cherokee, vin-код НОМЕР_6, колір синій, рік випуску 2018;- транспортний засіб CITROEN C4 CACTUS, колір червоний, VIN НОМЕР_2, 2016 року випуску. 2. Сторони домовилися, що у день, наступний після дня набрання законної сили ухвали суду про затвердження даної мирової угоди, ОСОБА_1 виплачує ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 150 000,00 (сто п`ятдесят) тисяч гривень, що за погодженням між сторонами, є грошовою компенсацією половини вартості вищевказаного майна. Право приватної особистої власності на визначене вище майно ОСОБА_1 набуде з моменту набрання законної сили ухвали суду про затвердження даної мирової угоди. 3. Сторони домовилися, що у випадку порушення ОСОБА_1 пункту 2 мирової угоди, а саме несплати ОСОБА_2 грошових коштів в розмірі 150 000,00 (сто п`ятдесят) тисяч гривень у строк, передбачений пунктом 2 мирової угоди - ОСОБА_2 може подати ухвалу суду, якою затверджена дана мирова угода, для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень. 4. ОСОБА_2 зобов`язується компенсувати ОСОБА_1 половину (4 911,40 грн) від сплаченого нею судового збору за подання до суду позовної заяви у справі № 373/332/23. Як вбачається з мирової угоди від 10 квітня 2023 року ОСОБА_1 за 2 (дві) земельні ділянки, транспортний засіб Jeep Cherokee та транспортний засіб CITROEN C4 CACTUS компенсував дружині за частину свого майна всього 150 000 грн, в той час як ринкова вартість даного майна значно більше. Водночас, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26.07.2022 у справі № 755/13814/21 позов АТ «Аграрний фонд» до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Аграрний фонд» завдану матеріальну шкоду у розмірі 963 052,02 гривень, а також судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 14 242,52 гривень. Також рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 07.06.2023 у справі № 755/4855/22 позов АТ «Аграрний фонд» до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Аграрний фонд» завдану матеріальну шкоду у розмірі 1 490 014,03 грн та судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 22 349,91 гривень. У справі № 755/4855/22 позивач Акціонерне товариство «Аграрний фонд» звернувся до суду 15 червня 2022 року із позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь 1 792 581,39 грн завданої матеріальної шкоди, а також стягнути судові витрати. Крім того, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 08.05.2025 у справі № 755/6821/23 позов АТ «Аграрний фонд» до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Аграрний фонд» завдану матеріальну шкоду у розмірі 762 700,78 грн та судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 11 440,51 гривень.

Зважаючи на викладене, вивчивши матеріали справи, доходжу до висновку про необхідність заявлення самовідводу з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 36 Цивільного процесуального кодексу України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді. Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя. Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу

Статтею 37 Цивільного процесуального кодексу України визначені обставини недопустимість повторної участі судді в розгляді справи.

Згідно ч.1 ст. 39 Цивільного процесуального кодексу України з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

Відповідно до ч.ч. 1, 9 ст. 40 Цивільного процесуального кодексу України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про самовідвід судді вирішується ухвалою суду, що розглядає справу, яка оформлюється окремим документом.

Частиною першою статті 41 цього ж Кодексу визначено, що у разі задоволення заяви про відвід судді, який розглядає справу одноособово, справа розглядається в тому самому суді іншим суддею, який визначається у порядку, встановленому статтею 33 цього Кодексу.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України є завданням суду (ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції законів України, на засадах верховенства права.

Стаття 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує кожному право на справедливий суд. Згідно п.1 зазначеної статті кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Аналогічні вимоги щодо гарантування захисту прав, свобод та інтересів кожного у розумні строки незалежним, безстороннім та справедливим судом передбачені і у ст. 7 Закону.

Відповідно до ст. 15 Кодексу суддівської етики, затвердженого XI черговим з`їздом суддів України 22.02.2013, неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді.

Одним із елементів довіри суспільства, в тому числі і учасників процесу до суду, є довіра складу суду вирішувати спір, що унеможливить в подальшому сумніватись у винесенні справедливого, законного та об`єктивного рішення суду.

У рішенні від 09.11.2006 року по справі «Білуха проти України» Європейський Суд з прав людини вказав, що у відповідності зі сталою практикою названого суду наявність неупередженості відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції повинно визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями.

Щодо суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, допоки не надані докази протилежного (справа «Ветштайн проти Швейцарії» (Веттштайн v. Switzerland), Пункт 43).

Згідно об`єктивного критерію, серед інших аспектів, необхідно визначити, чи забезпечував суд, як такий, та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його неупередженості (справа «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria), від 24 лютого 1993 року, пп . 27 28 і 30, справа «Ветштайн проти Швейцарії» (Веттштайн v. Switzerland), № 33958/96, п. 42, 2000., ЄСПЛ XII). У кожній окремій справі необхідно з`ясувати, чи мають відносини, що розглядаються, таку природу і ступінь, які свідчать про небезсторонність суду (справа «Пуллара проти Сполученого Королівства» (Pullar v. United Kingdom), від 10 червня 1996 року, п. 38).

Таким чином, наявність неупередженості визначається фактором, що полягає у забезпеченні таких умов, при яких були б неможливі сумніви у неупередженості суду. І такі умови, крім іншого, невід`ємно пов`язані з дотриманням порядку визначення судді або колегії суддів для розгляду конкретної справи (ст. 33 ЦПК України).

В рішенні «Фей проти Австрії» Європейський суд з прав людини вказав, що неупередженість судді полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості. Мова йде про ту довіру, яку суди у демократичному суспільстві повинні апріорно викликати в учасників цивільного процесу.

Відповідно до висновку №1 Консультативної ради європейських суддів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів від 01.01.2001 року, незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає, на здатність судді приймати незалежні рішення. У цьому випадку незалежність судової влади є втіленням загального принципу: «Ніхто не може бути суддею у власній справі». Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси певної сторони у будь-якій суперечці. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Відповідно до практики ЄСПЛ (рішення від 09.11.2006 року у справі «Білуга проти України», від 28.10.1999 року у справі «Ветштан проти Швейцарії») важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві.

Згідно п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки судді, схвалених резолюцією № 2006/23 Економічної та Соціальної ради ООН від 27.07.2006, суддя повинен взяти самовідвід від участі в будь-якому процесі, коли для нього неможливе винесення неупередженого рішення у справі або коли сторонньому спостерігачеві може видатись, що суддя не здатен винести неупередженого рішення.

Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

Вимога безсторонності згідно з судовою практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення у справах «Булах проти України», «Салов проти України» та ін.) характеризується двома критеріями: перший полягає у намаганні визначити особисте переконання судді у конкретній справі, а другий - у з`ясуванні того чи забезпечив суддя достатні гарантії для виключення будь-якого розумного сумніву з цього приводу у сторін.

З урахуванням наведеного, з огляду на встановлені обставини, приходжу до висновку про необхідність заявити самовідвід у даній цивільній справі задля недопущення виникнення сумнівів у неупередженості судді, зміцнення довіри суспільства, в тому числі й в учасників процесу до суду, що унеможливить в подальшому сумніватись у винесенні справедливого, законного та об`єктивного рішення суду, головуючий суддя має бути відведений, заради виключення можливості стверджувати про сумнів щодо його об`єктивності та упередженості, з урахуванням того, що даним складом суду було ухвалено рішенням з відповідною правовою позицією у розрізі спірних правовідносин.

З метою уникнення потенційних сумнівів учасників справи у законності, обґрунтованості та безсторонності суду при розгляді вказаної цивільної справи та ухваленні судового рішення, з метою виключення будь - яких сумнівів у неупередженості судді та для зміцнення довіри до суду, суддя Коваленко І.В. вважає за необхідне заявити самовідвід від розгляду даної справи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 36, 39-41, 258-260, 353 ЦПК України, суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Заявити самовідвід від розгляду цивільної справи № 755/17408/25 за позовною заявою Акціонерного товариства «Аграрний фонд» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсною мирової угоди.

Цивільну справу № 755/17408/25 (провадження №2/755/12865/25) передати для визначення складу суду в порядку ч. 1 ст. 33 ЦПК України.

Ухвала оскарженню окремо від рішення суду не підлягає.

Суддя: