ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/1570/25 Номер провадження 22-ц/814/2919/25Головуючий у 1-й інстанції Предоляк О. С. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді доповідача Дорош А. І.

Суддів: Лобова О. А., Триголова В. М.

при секретарі: Коротун І. В.

розглянув у судовому засіданні в м. Полтава за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Бахмата Олександра Ігоровича

на заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02 квітня 2025 року, ухвалене суддею Предоляк О. С., повний текст рішення складено дата не вказана

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

12.02.2025 представник ОСОБА_2 адвокат Ульянова Ю.А. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, в якому просила суд розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 08.01.2024 Департаментом «Центр надання адміністративних послуг» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району, актовий запис №4; стягнути з відповідача судові витрати у справі.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 08.01.2024 між сторонами зареєстровано шлюб. Від фактичних шлюбних відносин мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які проживають з нею та перебувають на її утриманні. Із вересня 2024 сторони спільного господарства не ведуть, стосунків не підтримують, шлюб носить лише формальний характер. Позивач вважає, що подальше спільне проживання з відповідачем та збереження шлюбу є неможливим, оскільки вони мають різні погляди на шлюб та сім`ю, у зв`язку з чим просить розірвати шлюб.

Заочним рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 02 квітня 2025 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено.

Шлюб, зареєстрований 08 січня 2024 року Департаментом «Центр надання адміністративних послуг» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , актовий запис №4 - розірвано.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у повернення сплаченого судового збору 1211,20 грн.

Шлюб вважати розірваним після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на норми ст. ст. 111, 112 СК України, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30 квітня 2025 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02 квітня 2025 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу залишено без задоволення (а.с. 55).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Бахмат О.І., посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, щоу лютому 2025 у зв`язку із погіршенням відносин між сторонами ОСОБА_2 подала до суду позовну заяву про розірвання шлюбу. Копію позовної заяви відповідач не отримував, оскільки не проживає за вищевказаною адресою, проте, перед судовим засіданням, яке було призначене 02.04.2025, ОСОБА_1 отримав повідомлення у додаток «Дія». У зв`язку із тим, що хворів, та погано себе почував, за 2 години до судового засідання подав відповідну заяву про відкладення судового засідання, до якої додав відповідні докази, але заяву розглянуто не було, натомість ухвалено рішення про розірвання шлюбу. У зв`язку із тим, що ОСОБА_1 не згоден із позовною вимогою позивача та ухваленим рішенням про розірвання шлюбу, подав заяву про перегляд заочного рішення, оскільки бажає зберегти сім`ю та заперечує проти розірвання шлюбу, сімейні відносини між сторонами існують вже на протязі майже 15 років. Суперечка, яка виникла не повинна ставити під загрозу сім`ю, оскільки відповідач впевнений, що вони зможуть мирно вирішити проблеми, які виникли та налагодити відносини. У ході розгляду заяви про перегляд заочного рішення судом було встановлено, що подальше збереження шлюбу суперечить моральним засадам суспільства у зв`язку із поданими доказами, а саме витягом із ЄРДР про наявність зареєстрованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, а також копії протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за вчинення домашнього насильства. Проте, як наголошувалося у судовому засіданні, справа про адміністративне правопорушення за ст. 173-2 КУпАП України відносно відповідача була закрита у зв`язку із відсутністю у його діях ознак адміністративного правопорушення. До жодного виду відповідальності відповідач не був притягнутий, а дані звернення до правоохоронних органів позивач ініціювала за для створення штучних перешкод у примиренні подружжя. Натомість ОСОБА_1 звертався до позивача та намагався налагодити стосунки. Відтак висновок суду про те, що що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх дітей, як це передбачено ст. 112 Сімейного Кодексу України, є необгрунтованим. Таким чином, судом не було з`ясовано усіх обставин справи та було надано неправильну оцінку доказам, які були подані позивачем.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Ульянова Ю.А. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, просить справу розглянути без її участі.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що 08.01.2024 Департаментом «Центр надання адміністративних послуг» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис №4 (а.с. 18).

Від фактичних шлюбних відносин сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 14-17).

Сторони спільного господарства не ведуть, стосунків не підтримують, шлюб носить лише формальний характер, що вбачається зі змісту позову.

Норми права, які застосував суд першої інстанції при вирішенні спору.

Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення.

Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного позову є розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрованого 08.01.2024 Департаментом «Центр надання адміністративних послуг» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району, актовий запис №4.

Розглядаючи цей спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 51 Конституції України та частини 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з частиною 1 статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з частиною 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно зі статтею 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Отже шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Незгода будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання його права вимагати розірвання шлюбу.

Примушування одного з подружжя до перебування у шлюбі, який проти цього заперечує, порушуватиме його законні права та інтереси і суперечитиме вимогам закону.

Відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 11.11.2020 у справі №369/7035/18, провадження №61-1658св20.

Згідно зі статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

При цьому, Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

Згідно з частиною 7 статті 240 ЦПК України у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців, тобто надання строку для примирення сторін, є правом, а не обов`язком суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.11.2018 у справі №761/33261/16-ц (провадження №61-33349св18) викладено висновок щодо застосування статті 111 СК України та вказано, що примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з 08.01.2024 перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серія НОМЕР_1 , зареєстроване та видане Департаментом «Центр надання адміністративних послуг» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області 08.01.2024 (а.с. 18).

Від вказаного шлюбу сторони мають трьох малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 14-17).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що сторони спільного господарства не ведуть, стосунків не підтримують, шлюб носить лише формальний характер. Таким чином, судом з`ясовані фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу і встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам подружжя та їхнім дітям.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не вжив необхідних та достатніх заходів для збереження сім`ї, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки у даному випадку ні судом першої інстанції, ні судом апеляційної інстанції не встановлено, що збереження шлюбу можливе і його збереження не буде суперечити інтересам позивача та спільним дітям сторін.

З огляду на те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, вважає, що із відповідачем вони чужі люди, тривалий час не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства, тому відмова у розірванні шлюбу буде примушуванням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для розірвання шлюбу між подружжям, відповідає вимогам закону та ґрунтується на фактичних обставинах справи.

Інші доводи апеляційної скарги також не заслуговують на увагу та не дають підстав для скасування судового рішення, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Наведені у апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

З врахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavinandothersv. Ukraine, №4909/04, § 58).

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Бахмата Олександра Ігоровича залишити без задоволення.

Заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, то касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 вересня 2025 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов