УХВАЛА

24 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 462/4433/21

провадження № 61-11452ск25

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Гулейкова І. Ю., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє представник ОСОБА_3 , на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 02 січня 2025 року та постанову Львівського апеляційного суду від 06 серпня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , правонаступниками якої є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , про захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом, в якому просили зобов`язати ОСОБА_4 за власні кошти:

1) привести будинок № 14 літ. «Б-2» у відповідність до ДБН, які діяли станом на 2001 рік, а саме: здійснити перебудову належного відповідачці житлового будинку АДРЕСА_1 шляхом зблокування будинку №14 літ. «Б-2» до житлового будинку АДРЕСА_2 ;

2) привести дах будинку № 14 літ.«Б-2» у відповідність до ДБН 360-92, які діяли станом на 2001 рік.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 02 січня 2025 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 06 серпня 2025 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 і ОСОБА_2 відмовлено.

У вересні 2025 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , в інтересах яких діє представник ОСОБА_3 , звернулися до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 02 січня 2025 року та постанову Львівського апеляційного суду від 06 серпня 2025 року у вказаній справі.

Касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Пунктами 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Перевіркою поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що скаржник не навів обов`язкових умов у їх сукупності, передбачених для оскарження судового рішення в касаційному порядку за пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України. Так, представником заявників не визначено конкретні норми матеріального права, які були застосовані судами попередніх інстанцій неправильно, не аргументовано, у чому саме полягало неправильне застосування судами тих чи інших приписів права, натомість описано фактичні обставини справи, вказавши на постанови Верховного Суду постанови Верховного Суду від 11 січня 2023 року у справі № 924/820/21 та від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц, (без доведення при цьому подібності правовідносин), що в цілому не є належним обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої п пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Загалом зміст доводів касаційної скарги зводиться до незгоди позивачів із наданою судами правовою оцінкою встановлених обставин і досліджених доказів, тобто - до їх переоцінки, що не узгоджується із правовим визначенням вищевказаної підстави касаційного оскарження та виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Що ж до посилань на недослідження судами першої та апеляційної інстанцій доказів у справі як умови для скасування судових рішень, Верховний Суд звертає увагу представника заявників на наступне.

Згідно із пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 ЦПК Кодексу.

Таким чином, аналіз приписів пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України дає підстави для висновку, що недослідження судами зібраних у справі доказів може бути враховано лише за умови обґрунтування заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених саме пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 ЦПК Кодексу. Однак у цьому випадку, як вже було встановлено Судом, заявник не дотримався цих вимог.

Щодо посилання представника заявників на пункт 3 частини третьої статті 411 ЦПК України, зокрема необґрунтоване відхилення судами клопотання про дослідження доказів, а саме топографічної зйомки, виконаної ФОП ОСОБА_7 та висновку судової експертизи від 07 листопада 2022 року №1773-Е, Верховний Суд зазначає наступне.

Так, якщо скаржник уважає, що судами порушено норми процесуального права (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України), зокрема, необґрунтовано відхилено клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, у касаційній скарзі скаржник має довести, що судами протиправно не було вжито заходів для встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, що, в свою чергу, могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

Представник позивачів лише вказує, що суд необґрунтовано надав перевагу іншим доказам у справі, ніж тим, на які позивачі посилалися при обґрунтуванні позовної заяви, що зводиться до незгоди з оцінкою цих доказів, наданою судами.

Таким чином, посилання на пункт 3 частини третьої статті 411 ЦПК України як на самостійну підставу для відкриття касаційного провадження у цій справі, не є достатньо обґрунтованим у взаємозв`язку з обставинами, на які він посилається в обґрунтування такої підстави, із предметом доказування у справі, та причинно-наслідковим зв`язком із протиправністю оскаржуваного судового рішення.

Узагальнюючи наведене, оскільки заявниками не виконано вимог ЦПК України при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження, тому, відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України, касаційна скарга підлягає поверненню.

Верховний Суд зауважує, що суд касаційної інстанції здійснює перегляд постановлених судами першої та апеляційної інстанцій судових рішень у виключних випадках, кожен з яких окремо передбачений процесуальним законом. Стадія касаційного перегляду не є обов`язковою стадією для усіх видів судових проваджень, а перегляд рішень у касаційному порядку відбувається виключно з підстав, що вичерпним чином визначені законом. При цьому, Верховний Суд є судом права, тобто такою судовою інстанцією, яка не здійснює перегляд постановлених та оскаржених рішень повністю, а лише у питанні правильності застосування судами норм права.

Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє представник ОСОБА_3 , на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 02 січня 2025 року та постанову Львівського апеляційного суду від 06 серпня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , правонаступниками якої є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , про захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння вважати неподаною та повернути заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя І. Ю. Гулейков