Справа № 214/9293/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2025 року 18 вересня 2025 року Суддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Ковтун Н.Г. розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Дніпропетровській та Запорізькій областях (Філія ГСЦ МВС) про визнання права власності на автомобіль, -

ВСТАНОВИВ:

До Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», про визнання права власності на автомобіль VOLKSWAGEN PASSAT, 2016 року випуску, номер кузова (шассі) НОМЕР_1 , колір чорний, з об`ємом двигуна 1798см3.

Розглянувши позовну заяву та додані до неї документи, вважаю, що справу необхідно передати на розгляд іншому суду, виходячи з наступного.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Однією із умов реалізації права особи на пред`явлення позовної заяви є дотримання вимог підсудності.

Відповідно до ст.6Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Цивільна юрисдикція - це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції (ст.19ЦПК України).

Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції (ст. 26-30 ЦПК).

За правилами ч. 1 ст. 378 ЦПК України, судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Звертаючись з даним позовом до Приморського районного суду м. Одеси позивач обрав підсудність у відповідності до положень ч. 5ст. 28 ЦПК України, згідно з якими позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Між тим, зі змісту позовної зави слідує, що позивач, в порядку ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 328ЦК України просить визнати за ним право власності на автомобіль VOLKSWAGEN PASSAT, 2016 року випуску, номер кузова (шассі) НОМЕР_1 , колір чорний, з об`ємом двигуна 1798см3 посилаючись на те, що він, як лізингоодержувач повністю виконав зобов`язання перед лізингодавцем АТ КБ «ПриватБанк» за договором фінансового лізингу автомобіля №KZH0A!00000014 від 25.08.2021.

Згідно преамбули Закону України«Про захистправ споживачів» (далі-Закон), цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону, крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

У п. 22 ст. 1 Закону визначено, що споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.96 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», звернуто увагу на те, що заява про захист прав споживача зокрема має містити відомості: про те, яке право споживача порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду; про розмір сум, щодо яких заявлено вимоги, з відповідними розрахунками і обґрунтуванням; про докази, що підтверджують позов. До заяви повинні бути додані необхідні документи - залежно від заявлених вимог (наприклад, договір, квитанція-замовлення, квитанція-зобов`язання, транспортна чи інша накладна, чек, касовий ордер).

Позивачем не обґрунтовані позовні вимоги у відповідності до норм Закону України «Про захист прав споживачів», шляхом визначення, яке право споживача порушено у відповідності до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», обґрунтувавши, таким чином, посилання на те, що між сторонами існують правовідносини, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів».

Застосування Закону України«Про захистправ споживачів» до даних правовідносин можливе лише у тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови, процедури виконання договору, та інше, тобто ті, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають інші правовідносини, які регулюються відповідними Законами України (Цивільним кодексом України, Законом України «Про банки та банківську діяльність», Законом України «Про фінансовий лізинг»).

Закон України«Про захистправ споживачів» регулює відносини, які виникають між споживачами і виробниками, виконавцями, продавцями під час продажу товарів (виконанні робіт, наданні послуг), встановлює права споживачів на придбання товарів (робіт, послуг) належної якості та безпечних для життя і здоров`я, а також визначає механізм захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

У вказаному законі прописана процедура укладання договору, яка включає питання щодо надання інформації споживачеві один про одного та щодо умов договору: про надання послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, винагороди товариства, порядок розподілу товару, тощо. А у разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, установлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Отже права особи як споживача охоплюються і мають місце на стадії придбання, замовлення, використання або реалізації наміру придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, а коли така продукція вже придбана, замовлена або використовується, то діють правила і норми відповідних договірних правовідносин.

Жодна з перелічених уст.4Закону України«Про захистправ споживачів» підстав, які дають право особі захистити порушене право споживача, не пов`язані з предметом пред`явленого до суду позову.

Велика Палата Верховного Суду України у своїй постанові від 07.04.2020, прийнятій по справі 743/534/16-ц визначила, що за пунктом 22 статті 1Закону України«Про захистправ споживачів» у значенні цього Закону споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відтак, на правовідносини між позивачем та відповідачем щодо виконання договору фінансового лізингу не поширюються норми Закону України «Про захист прав споживачів».

За вказаних обставин, підстави для розгляду даної справи за правилами підсудності, визначеними частиною п`ятою статті 28 ЦПК України, відсутні.

Разом з цим, за змістом ч. 2 ст. 27ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та господарських формувань.

Як убачається зі змісту пред`явленого ОСОБА_1 позову, місцезнаходженням відповідача у справі АТ КБ «ПриватБанк» є: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, яке територіально знаходиться у Печерському районі м. Києва.

Таким чином,суд приходитьдо висновку,що вказаний позов територіально не підсудний Саксаганському районному суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ,та повинен розглядатися за місцем знаходженням відповідача у Печерському районному суді міста Києва.

Згідно з п. 1 ч. 1ст. 31 ЦПК Українисуд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до ч. 3ст. 31 ЦПК України передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Статтею 32 ЦПК України передбачено, що спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Відповідно до ч. 9 ст. 187 ЦПК України, якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому ст. 31 цього Кодексу.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 27, 31, 32, 187 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Цивільну справу № 214/9293/25 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Дніпропетровській та Запорізькій областях (Філія ГСЦ МВС) про визнання права власності на автомобіль передати на розгляд за підсудністю Печерському районному суду міста Києва.

Копію ухвали про передачу справи за підсудністю направити позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею. Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк.

Суддя: Ковтун Н.Г.