Провадження № 2/359/741/2025
УХВАЛА

Іменем України

15 вересня 2025 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Яковлєвої Л.В.,

при секретарі Бокей А.В.,

розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Борисполі Київської області клопотання представника позивача адвоката Красіловського Володимира Степановича про застосування заходів процесуального примусу у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного сумісного майна, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Бориспільського міськрайонного суду Київської області перебуває вищевказана цивільна справа.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 жовтня 2024 року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

15 вересня 2025 року до суду від представника позивача адвоката Красіловського В.С. надійшло клопотання про застосування заходів процесуального примусу, в яких просив суд : застосувати заходи процесуального примусу до відповідача ОСОБА_2 у зв`язку з невиконанням ухвали суду від 18 червня 2025 року про витребування доказів; постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з Відповідача ОСОБА_2 штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у зв`язку з тим, що він не повідомив про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин; зобов`язати відповідача виконати ухвали суду від 18 червня 2025 року про витребування доказів.

Клопотання обґрунтовано тим, що ухвалою суду від 18 червня 2025 року по даній справі витребувано у ОСОБА_2 належним чином завірені копії наступних письмових доказів : договору купівлі продажу земельної ділянки з кадастровим номером :02:018:0006, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1359, що розташована за адресою : АДРЕСА_1 ; будівельного паспорту об`єкта незавершеного будівництва (господарського будинку), що розташовані за адресою : АДРЕСА_1 . Відповідач не виконав ухвалу суду від 18 червня 2025 року про витребування доказів.Представник позивача вважає, що забезпечення авторитету правосуддя та належних умов для здійснення судочинства є одним із ключових елементів демократичної правової держави.Відтак, невиконання відповідачем ухвали суду є підставою для застосування судом заходів процесуального примусу, як це передбачено ст. 143-148 ЦПК України.

В судове засідання сторони не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Натомість представник позивача подав до суду заяву, якою просив судове засідання від 15 вересня 2025 року провести у його відсутність. Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Заяв чи клопотань до суду не направили.

Дослідивши подане клопотання, а також матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

У справах позовного провадження, згідно ч. 1 ст. 42 ЦПК України, учасниками справи є сторони, треті особи.

Права та обов`язки представника учасників справи визначені ч. ч. 1, 2 ст. 43 ЦПК України. Зокрема, учасники справи мають право: 1) ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень; 2) подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; 3) подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб; 4) ознайомлюватися з протоколом судового засідання, записом фіксування судового засідання технічними засобами, робити з них копії, подавати письмові зауваження з приводу їх неправильності чи неповноти; 5) оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках; 6) користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами. Учасники справи зобов`язані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; 4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не прихову-вати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відповідно ч. 3 ст. 43 ЦПК України у випадку невиконання учасником справи його обов`язків суд застосовує до такого учасника справи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом.

За змістом ч. 1 ст. 44 ЦПК України на учасників судового процесу та їх представників покладено обов`язок добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Цивільне процесуальне законодавство України містить невичерпний перелік дій, які суд може визнати зловживанням процесуальними правами.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення (п. 1 ч. 2 ст. 44 ЦПК України).

Зловживання процесуальними правами може мати форму штучного ускладнення цивіль-ного процесу, ускладнення розгляду справи в результаті поведінки, що перешкоджає винесенню рішення у справі або вчиненню інших процесуальних дій.

Європейський суд з прав людини наголошував, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії»).

Згідно ч. 4 ст. 44 ЦПК України, суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Заходами процесуального примусу, згідно ст. 143 ЦПК України, є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.

Види заходів процесуального примусу визначені у ч. 1 ст. 144 ЦПК України, а сааме : попередження; видалення із залу судового засідання; тимчасове вилучення доказів для дослідження судом; привід; штраф.

Відповідно п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

За змістом ч.1 ст. 84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у ч. 2, 3 ст. 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно ч. 1 ст. 148 ЦПК України, суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу; зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяль-ності з метою перешкоджання судочинству; неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин; невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів, ненадання копії відзиву на позов, апеляційну чи касаційну скаргу, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений судом строк; порушення заборон, встановлених ч. 9ст. 203 цього Кодексу.

Враховуючи вищевказані положення, вбачається, що застосування заходів процесуального примусу належить до виключної компетенції суду та можливе виключно за його ініціативи, а не за клопотанням учасника справи.

Судом встановлено, що ухвалою суду від 18 червня 2025 року було задоволено частково клопотання позивача та витребувано у ОСОБА_2 належним чином завірені копії наступних письмових доказів : договору купівлі продажу земельної ділянки з кадастровим номером :02: 018:0006, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1359, що розташована за адресою : АДРЕСА_1 ; будівельного паспорту об`єкта незавершеного будівництва (господарського будинку), що розташовані за адресою : АДРЕСА_1 .

Судом також встановлено, що вказану ухвалу суду від 18 червня 2025 року відповідач ОСОБА_2 , отримав 25 червня 2025 року, що підтверджується зворотнім рекомендо-ваним повідомленням про вручення поштового відправлення. Проте, вимоги ухвали суду станом на сьогодні відповідачем не виконано.

Однак, суд не вбачає достатніх підстав для застосування до ОСОБА_2 заходів процесуального примусу у вигляді накладення штрафу, як найсуворішого заходу процесуального примусу.

Враховуючи викладене, суд приходить висновку про відсутність підстав для задоволення клопотань ОСОБА_1 про застосування заходів процесуального примусу у даній цивільній справі.

Керуючись вимогами ст. 43, 44, 143, 144 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представника позивача адвоката Красіловського Володимира Степановича про застосування заходів процесуального примусу у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного сумісного майна відмовити.

Ухвала суду є остаточною та апеляційному оскарженню, згідно вимог ст. 353 ЦПК України, не підлягає.

Суддя Яковлєва Л.В.