КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Борисової О. В.

при секретарі Черняк Д. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк» про визнання кредитного договору недійсним в частині, застосування наслідків недійсності правочину, зобов`язання вчинити дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 20 березня 2025 року в складі судді Митрофанової А. О.,

встановив:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Сенс Банк» (далі - АТ «Сенс Банк»), про визнання кредитного договору недійсним в частині нарахування відсотків, пені та штрафних санкцій, застосування наслідків недійсності правочину, а також зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.01.2018 між АТ «Сенс Банк» та ОСОБА_1 підписана заява-анкета, відповідно до якої позивач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

На момент звернення до суду з вказаним позовом, АТ «Сенс Банк» нарахувало заборгованість, з якою позивач не погоджується.

Вказував, що не отримував від банку Публічну пропозицію на укладання договору про банківське обслуговування фізичних осіб, що в сукупності із акцептом свідчило б про укладений у належній формі договір між сторонами та надання банківських послуг.

Під час надання акцепту банк не ознайомлював позивача з Публічною пропозицією на укладання договору та в супереч ст. 9, 11 Закону України «Про споживче кредитування» не надавав інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору з урахуванням обрання певного типу кредиту, що підтверджується відсутністю підпису ОСОБА_1 під Публічною пропозицією на укладання договору про банківське обслуговування фізичних осіб.

АТ «Сенс Банк» самостійно встановлював та змінював розмір кредитного ліміту.

Також, відсутні й підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Кредитодавцем не надано належним чином споживачу інформації щодо умов кредитування, а саме про відсоткову ставку, штрафні санкції, комісії. АТ «Сенс Банк» самостійно встановлював та змінював розмір кредитного ліміту, а можливість такого встановлення та зміни умов кредитування була визначена лише у публічній пропозиції банку, яку позивач загалом не підписував.

Крім того, Тарифи на видачу та обслуговування картки для фізичних осіб - нових клієнтів не містить підпису позичальника, не датований як документ.

Таким чином, Публічну пропозицію АТ «Сенс Банк» на укладання договору про банківське обслуговування фізичних осіб та Тарифи на видачу та обслуговування картки не можна вважати складовими частинами укладеного між сторонами кредитного договору.

Роздруківка з сайту відповідача щодо умов кредитування та тарифів не може бути належним доказом, оскільки такий повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Уданому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України щодо договору приєднання, адже Публічна пропозиція на укладання договору та додаток № 4 до вказаної пропозиції «Кредитні карти фізичних осіб», що розміщені на офіційному сайті відповідача неодноразово змінювались самим банком, тобто кредитор може надавати найбільш вигідну та сприятливу для себе редакцію вказаних документів для задоволення своїх інтересів.

З огляду на викладене, ОСОБА_1 просив суд визнати недійсним кредитний договір, що укладений між ОСОБА_1 та АТ «Сенс Банк», в частині нарахування відсотків, пені та штрафних санкцій з застосуванням наслідків недійсності правочину та зобов`язати АТ «Сенс Банк» зробити перерахунок заборгованості за кредитним договором з урахуванням визнання кредитного договору недійсним в частині нарахування відсотків, пені та штрафних санкцій.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 20 березня 2025 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

16.04.2025 ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 20 березня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що кредитний договір, що укладений між ОСОБА_1 та АТ «Сенс Банк», є таким, шо порушує права позивача, як споживача, а тому підлягає визнанню нікчемним.

АТ «Сенс Банк» було проігноровано ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» та не повідомлено письмово позивачу всю необхідну інформацію щодо умов договору про надання кредиту №630816776 від 23.01.2018. Відповідач скористався тим, що позивачу об`єктивно бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного договору і він був введений в оману при отриманні кредитних послуг, а відповідач, в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» не надав позивачу відомості, які потрібні клієнту при укладенні кредитного договору та не зазначив їх в його змісті.

Судом першої інстанції не взято до уваги доводи позивача щодо форми, в якій укладався договір та яким чином позичальника було ознайомлено з умовами кредитування.

Вважає, що умови публічної оферти, згідно з яким АТ «Сенс Банк» на власний розсуд змінював розмір кредитного ліміту та інші істотні умови договору без прямого волевиявлення позивача є такими, що суперечать нормам цивільного законодавства, зокрема принципам свободи договору, справедливості, добросовісності та рівності сторін.

Судом першої інстанції не враховану важливу обставину, а саме, що роздруківка з офіційного сайту відповідача, що містить умови кредитування та тарифи, не може вважатися належним доказом, оскільки повністю формується і контролюється АТ «Сенс Банк». Саме банк має можливість в будь який момент вносити зміни до зазначених умов, що виключає їхню стабільність та достовірність у контексті підтвердження умов договору.

Правом на надання відзиву відповідач не скористався.

В судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Від ОСОБА_1 на адресу Київського апеляційного суду надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 23.01.2018 ОСОБА_1 підписана анкета-заява про акцепт Публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», згідно якої останній підтверджує акцепт публічної пропозиції та укладення договору між ним та АТ «Альфа-Банк» на умовах, викладених в публічній пропозиції та додатках до договору, викладені на веб-сторінці банку www.alfabank.ua; підтверджує, що в день підписання цього акцепту отримав примірник договору та всіх додатків до нього, ознайомлений з положеннями законодавства України, що регулюють порядок відкриття, використання і закриття рахунків, а також надання та користування іншими послугами банку згідно з договором.

Позивачем надано копію підписаного ним паспорту споживчого кредиту, в якому зазначено основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, додаткова інформація: пеня відсутня, штраф за прострочення внесення суми мінімального платежу, одноразово за кожний факт виникнення прострочки: 100 грн. в день виникнення прострочки, 300 грн в разі, якщо сума простроченої заборгованості не погашена протягом 5 робочих днів; інші важливі правові аспекти (споживач має право відмовитися від договору про споживчий кредит протягом 14 календарних днів у порядку та на умовах, визначених Законом України «Про споживче кредитування»).

Відповідно до оферти на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 23 квітня 2018 року, підписаної ОСОБА_1 , останній пропонує ПАТ "Альфа-Банк" укласти Угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії (Угода), яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», укладеного між ним та банком (Договір).

Зазначено умови угоди: тип та мета кредиту, умови обслуговування кредитної картки, умови надання кредитної лінії (ліміт кредитної лінії в розмірі 200 000 грн, процентна ставка за користування кредитною лінією при вчиненні торгових операцій та/або операцій зняття коштів готівкою 39,99 % річних, тип процентної ставки - фіксована), умови сплати платежів, визначених угодою/договором, інші умови. Підписанням оферти останній беззаперечно підтверджує, що попередньо ознайомився у письмовий формі: зів всією інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання кредиту; з інформацією, надання якої передбачено нормами Закону України "Про споживче кредитування" та нормативними актами НБУ.

ПАТ "Альфа-Банк" прийняв пропозицію ОСОБА_1 на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», укладеного між банком та клієнтом.

Позивачем надана копія виписки по рахунку за період з 24.02.2022 по 02.08.2023 , в якій наведено перелік здійснених операцій, зазначено відомості про встановлення кредитного ліміту 154 900 грн, суму поточної заборгованості тощо.

Відповідачем надано розрахунок заборгованості за кредитом станом 08.11.2024 (а.с. 64).

Рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову про визнання кредитного договору недійсним в частині нарахування відсотків, пені та штрафних санкцій мотивовано тим, що позивачу було надано інформацію щодо умов кредитування, що підтверджується його підписом. Наданий банком розрахунок заборгованості не містить складових боргу у вигляді неустойки (штрафів чи пені), а наведений позивачем у позовній заяві виклад обставин та обґрунтувань щодо недійсності кредитного договору у частині пені та штрафних санкцій загалом не містить будь-яких посилань щодо їх визначення умовами кредитного договору, які він у свою чергу просить визнати недійсними. Умови кредитного договору не призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позивача і не є несправедливими. Позивачу було надано паспорт споживчого кредиту, з яким останній ознайомлений, про що свідчить його підпис. Суд врахував суперечливу поведінку позивача, який після укладення кредитного договору 23.01.2018, користувався кредитними коштами, що підтверджується наданими позивачем виписками з карткових рахунків.

Відмовляючи у задоволенні позову про зобов`язання відповідача зробити перерахунок заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що вказана вимога за своїм формулюванням прямо залежить від задоволення вимог позову щодо визнання недійсним кредитного договору в частині, та не містить будь-яких обґрунтувань щодо неправомірного здійснення банком розрахунку заборгованості.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

За змістом частин першої-третьої, п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного судочинства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчинила правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (стаття 217 ЦК України).

Оспорюючи кредитний договір, позивач підставою визнання договору недійсним зазначав порушення банком ч. 2 ст. 9 Закону України « Про споживче кредитування», положення якої передбачають, що до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.

Інформація, що надається кредитодавцем споживачу, зазначена у частині другій цієї статті, має містити відомості про: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та його структурного підрозділу, через який надається споживчий кредит, реквізити ліцензії та/або свідоцтва про внесення кредитодавця до Державного реєстру банків чи Державного реєстру фінансових установ; 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо); 3) суму кредиту, строк кредитування, мету отримання та спосіб надання кредиту; 4) тип процентної ставки (фіксована, змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок її зміни, а також індекси, що застосовуються для розрахунку змінюваної процентної ставки. Індекс, що застосовується для розрахунку змінюваної процентної ставки, повинен відповідати вимогам, встановленим ЦК України; 5) види забезпечення за кредитом, необхідність проведення оцінки предмета забезпечення за кредитом та про те, за чий рахунок така оцінка проводиться; 6) реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача на дату надання інформації виходячи з обраних споживачем умов кредитування; 7) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, які є обов`язковими для отримання кредиту, перелік осіб, яких кредитодавець визначив для надання відповідних послуг (за наявності); 8) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 9) попередження про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 10) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 11) порядок дострокового повернення кредиту; 12) у разі укладення договору про споживчий кредит у формі кредитування рахунку - відомості про те, що від споживача може вимагатися повне повернення суми кредиту в будь-який час, строк попередження про таку вимогу.

Споживач зобов`язаний надати кредитодавцю підтвердження про ознайомлення з інформацією, надання якої передбачено частинами другою та третьою цієї статті, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством).

Споживач, який внаслідок ненадання йому визначеної у цій статті інформації або надання її в неповному обсязі чи надання недостовірної інформації уклав договір на менш сприятливих для себе умовах, ніж ті, що передбачені у цій інформації, має право вимагати приведення укладеного договору у відповідність із зазначеною інформацією шляхом направлення кредитодавцю відповідного письмового повідомлення. Кредитодавець зобов`язаний привести договір у відповідність з умовами, зазначеними у наданій інформації, протягом 14 днів з дати отримання такого повідомлення.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору.

Відповідно до ст. 13, 14 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Договір про споживчий кредит укладається в порядку, визначеному цивільним законодавством України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Як вбачається з паспорта споживчого кредиту, позивач 23.01.2018 своїм підписом підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних ним умов кредитування, підтвердив отримання всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для нього, в тому числі в разі невиконання зобов`язань за таким договором. У паспорті споживчого кредиту зазначено основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту; інші важливі правові аспекти (споживач має право відмовитися від договору про споживчий кредит протягом 14 календарних днів у порядку та на умовах, визначених Законом України «Про споживче кредитування»).

Підписавши паспорт споживчого кредиту, позивач погодився на укладення оспорюваного кредитного договору на визначених і погоджених сторонами умовах.

Крім того, 23 січня 2018 року ОСОБА_1 направив АТ «Альфа-Банк» оферту (пропозицію) на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, в якій ним зазначені обрані умови кредитування, а АТ «Альфа-Банк» направив відповідь про прийняття цієї пропозиції (акцепт), в якій зазначені такі ж самі умови кредитування та наведено застереження, що угода вважається укладеною та набуває чинності з моменту підписання банком акцепту та надання суми кредиту.

Таким чином, встановивши, що вимоги Закону України «Про споживче кредитування» про надання споживачу інформації перед укладенням кредитним договором відповідачем належно виконані, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов договору та в подальшому виконував його, сторони дійшли згоди щодо всіх істотних умов кредитування та уклали угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, при цьому ознак для кваліфікації умов договору несправедливими судом не встановлено, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується апеляційний суд, про відмову в задоволенні позовупро визнання кредитного договору частково недійсним та зобов`язання здійснити перерахунок заборгованості, як недоведеного та необґрунтованого.

Апеляційний суд відхиляє посилання апеляційної скарги на правову позицію Верховного Суду України в справі № 6-1746цс16, в якій викладено тлумачення щодо застосування ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до правовідносин між кредитодавцем та позичальником, що виникають як під час укладення, так і виконання договору про надання споживчого кредиту, з огляду на те, що стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, яка діяла до набрання чинності Законом України «Про споживче кредитування» (набрав чинності 10 червня 2017 року), не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки на момент укладення спірного договору діяла інша правова норма, яка підлягає застосуванню. Тобто вказані посилання заявника фактично зводяться до помилкового тлумачення правових норм, які регулюють спірні правовідносини.

Враховуючи наведене, апеляційний суд також відхиляє як безпідставні, такі, що ґрунтуються на нормах матеріального права, які втратили чинність, доводи апеляційної скарги, що при укладенні договору АТ «Альфа-Банк» не дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

У постанові Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2021 року у справі № 761/12692/17 (провадження № 61-37390свп18) вказано, що «тлумачення статей 215, 216 ЦК України свідчить, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину».

Невиконання чи неналежне виконання зобов`язань, що виникли на підставі оспорюваного договору, не є підставою для його визнання недійсним.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до положень статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 353, 367, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 20 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19.09.2025.

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

О. В. Борисова