УХВАЛА

18 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 317/4478/24

провадження № 61-11188ск25

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Червинської М. Є. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Анніною Катериною Костянтинівною, на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 21 квітня 2025 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 15 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Нива» про визнання права власності, витребування земельних ділянок, зобов`язання передати земельні ділянки,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просив:

1) визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на земельні ділянки, які розташовані на території Наталівської сільської ради Запорізького району Запорізької області:

з кадастровим номером :01:001:0396 площею 3,3037 га, яка зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно

08 вересня 2017 року на ім`я ОСОБА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 221;

з кадастровим номером :01:001:0393 площею 3,3036 га, яка зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно

07 вересня 2017 року на ім`я ОСОБА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 221;

2) витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 і ТОВ «Агрофірма «Нива» і зобов`язати зазначених осіб невідкладно передати в користування ОСОБА_2 :

земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0396 площею 3,3037 га, яка зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 08 вересня 2017 року на ім`я ОСОБА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 221;

земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0393 площею 3,3036 га, яка зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 07 вересня 2017 року на ім`я ОСОБА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 221.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 21 квітня 2025 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду

від 15 липня 2025 року, позов задоволено частково.

Витребувано у ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0396 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 221), площею 3,3037 га на користь ОСОБА_2 . Витребувано у ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0393 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 221), площею 3,3036 га на користь ОСОБА_2 . В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

29 серпня 2025 року через підсистему «Електронний суд» представник

ОСОБА_1 - адвокат Анніна К. К. звернулась до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Запорізького районного суду Запорізької області

від 21 квітня 2025 року та постанову Запорізького апеляційного суду

від 15 липня 2025 року.

Вказана касаційна скарга не може бути прийнята судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з огляду на наступне.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з частиною другою статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що повний текст постанови Запорізького апеляційного суду від 15 липня 2025 рокускладено

17 липня 2025 року, тобто останнім днем касаційного оскарження даної постанови, з урахуванням частини третьої статті 124 ЦПК України, є 18 серпня 2025 року.

Заявник звернувся до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» з касаційною скаргою 29 серпня 2025 року, тобто з пропуском строку, встановленого статтею 390 ЦПК України.

До касаційної скарги додано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження, в якій заявник посилається на те, що вперше касаційну скаргу на оскаржувані судові рішення було подано 15 серпня 2025 року в межах передбаченого законом строку, проте ухвалою Верховного Суду від 20 серпня 2025 року касаційну скаргу було повернуто заявнику з незаконних підстав, оскільки касаційна скарга відповідала статті 392 ЦПК України.

Однак, наведені заявником причини пропуску процесуального строку на касаційне оскарження судового рішення не дають достатніх підстав для визнання їх поважними.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08 жовтня 2020 року в справі

№ 9901/32/20 виснувала, що інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку з пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

У постанові Верховного Суду від 20 березня 2024 року в справі № 560/14349/23 зазначено, що Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася до суду, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Із Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що 15 серпня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Анніна К. К. вперше звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою на оскаржувані судові рішення, яку ухвалою Верховного Суду від 20 серпня 2025 року повернуто заявнику на підставі пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України.

Однак, повернення поданої представником ОСОБА_1 -

адвокатом Анніною К. К. касаційної скарги, яка не відповідала вимогам процесуального закону, не може вважатися поважною причиною пропуску строку на касаційне оскарження, не свідчить про наявність підстав для поновлення пропущеного строку.

Повернення касаційних скарг відбулося із причин, які повністю залежали від ОСОБА_1 , що позбавляє суд можливості оцінювати такі причини пропуску строку поважними, відповідно до висновків, наведених у постанові Верховного Суду від 24 липня 2023 року в справі № 200/3692/21 (провадження № К/990/17155/23).

У зв`язку з тим, що підстави пропуску строку на касаційне оскарження є неповажними, а безпідставне поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, касаційну скаргу необхідно залишити без руху, а особі, яка її подала, надати строк для усунення вказаних недоліків, а саме: направити до суду касаційної інстанції заяву про поновлення процесуального строку на касаційне оскарження судових рішень, в якій навести інші підстави для поновлення цього строку та надати відповідні докази.

Відповідно до вимог частини третьої статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

Крім того, у порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України представником заявника до касаційної скарги не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановленому порядку та розмірі.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 176 ЦПК України, ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

Відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду, як подана фізичною особою, судовий збір підлягає сплаті в розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги від розміру оспорюваної суми, але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за позовними заявами майнового характеру, а у справах, в яких предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав (крім права власності на майно), відшкодування шкоди здоров`ю (крім моральної шкоди), - не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» з 01 січня 2024 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі

3028 грн.

Згідно з частиною третьою статті 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Предметом касаційного оскарження є вимоги про витребування земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0396 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 221), площею 3,3037 га та земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0393 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 221), площею 3,3036 га.

Аналіз скарги та доданих до неї матеріалів не дозволяє встановити ціну позову, оскільки неможливо встановити вартість спірних земельних ділянок.

Як наслідок, заявнику необхідно самостійно визначити розмір судового збору за подання касаційної скарги, підтвердивши його розмір належними доказами (зокрема, нормативна грошова оцінка спірного майна, тощо) та сплатити його у розмірі 200 % ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви з урахуванням ціни позову.

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду

у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026007, ККДБ: 22030102, найменування платежу: «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату.

Крім того, до касаційної скарги додано платіжну інструкцію № 0.0..1 від 15 серпня 2025 року на підтвердження сплати заявником судового збору у розмірі 4240 грн, яка не може бути прийнята судом, як належний доказ сплати судового збору, оскільки вказане платіжне доручення приєднано до розгляду (касаційного провадження) № 61-10606ск25 згідно з довідкою про наявність платіжного доручення.

Судовий збір, сплачений за подання попередньої касаційної скарги не є належним доказом сплати судового збору за подання даної касаційної скарги, оскільки підлягає поверненню заявнику відповідно до статті 7 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу.

Ураховуючи наведене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення її недоліків.

Керуючись статтями 185, 390, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Анніною Катериною Костянтинівною, на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 21 квітня 2025 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 15 липня 2025 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк - десять днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали в частині наведення поважних причин пропуску строку на касаційне оскарження заявниці буде відмовлено у відкритті касаційного провадження, а в разі невиконання вимог іншої частини даної ухвали касаційну скаргу буде повернуто.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя М. Є. Червинська