Провадження № 2/742/1607/25
Єдиний унікальний № 733/1150/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2025 року

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області у складі головуючого-судді Коваленка А.В., за участю секретаря судового засідання Риндя Л.А., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача Головного управління Національної поліції в Чернігівській області Роєнко О.В., прокурора Гончаренко О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Чернігівський області, про відшкодування шкоди, завданої внаслідок протиправного притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

І.Зміст позовних вимог та заперечень сторін.

У червні 2025 року позивач звертаючись до суду з заявою просить суд, стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , моральну (немайнову) шкоду, що була завдана внаслідок протиправного притягнення до адміністративної відповідальності у розмірі 14000 грн.

Аргументує свої вимоги тим, що 13 лютого 2025 року винесено постанову ГБВ №945279 у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності передбаченої ст.183 КУпАП.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 07.04.2025 у справі №733/461/25 постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.183 КУпАП визнано протиправною та скасовано. Рішення суду набрало законної сили 17.05.2025.

Протиправні дії правоохоронних органів, що призвели до винесення незаконної постанови спричинили позивачу значну моральну шкоду, оскільки скасування постанови про накладення адміністративного стягнення через відсутність його складу свідчить про те, що її притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно.

Протягом часу розгляду справи, що закінчилась скасуванням незаконної постанови, позивачка зазнала емоційного тиску, що вплинуло на життєві плани та відносини з оточенням.

Відчуття сильного психологічного комфорту, що виразився у постійному стресі, тривозі та почутті невпевненості щодо власного правового захисту. Ці емоції не тільки порушили повсякденні звички, але й призвели до змін у поведінці та взаємодії з близькими людьми.

У зв`язку із незаконними діями правоохоронців вона була змушена обмежити свої соціальні контакти, зосередитися на вирішенні юридичних питань та долати негативні емоції, пов`язані з несправедливим переслідуванням.

Як секретар судових засідань Ічнянського районного суду вона обіймає відповідальну посаду, яка вимагає високої концентрації, психологічної стійкості та збереження емоційної рівноваги.

Постійні звернення до поліції та тривалі судові розгляди у цій справі спричинили хронічний стресс, нервове виснаження та значне погіршення її емоційного стану, що негативно вплинуло як на професійне виконання обов`язків, так і на загальну якість життя.

Моральна шкода завдана їй внаслідок неправомірних дій полягає не лише у фізичних та емоційних стражданнях, а й у порушенні звичок, життєвих планів та особистих відносин.

Моральну шкоду завдану незаконними діями правоохоронних органів вона оцінює у розмірі 14000 грн.

30 червня 2025 року від представника відповідача Головного управління Національної поліції в Чернігівській області надійшов відзив на позовну заяву в якій він не погоджується з позовними вимогами та просить відмовити у їх задоволенні, при цьому зазначає, що рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 07 квітня 2025 у справі провадження №2-а/742/24/25, єдиний унікальний номер №733/461/25, не визнано дії дільничого офіцера поліції неправомірними, при цьому на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення відповідачем не надано жодного доказу, які могли бути досліджені судом у судовому засіданні.

Складення дільничим офіцером поліції оспорюваної постанови, що не потягла за собою притягнення особи до адміністративної відповідальності, оскільки постанова скасована, а справа про адміністративне правопорушення закрита, безпосередньо не свідчить про неправомірність дій при її винесенні.

Сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру та не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральну шкоду.

30 червня 2025 року від представника відповідача Головного управління Державної казначейської служби України в Чернігівській області надійшов відзив на позовну заяву в якій він не погоджується з позовними вимогами та просить відмовити у їх задоволенні, при цьому зазначає, що Головне управління Державної казначейської служби України в Чернігівській області не є розпорядником коштів Державного бюджету України, не здійснює безспірне списання коштів державного бюджету за судовим рішенням про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Жодних прав та інтересів позивача вони не порушували, не вступали у правовідносини з нею і жодної шкоди їй не завдавали, то відповідно до вимог законодавства, вони не можуть нести відповідальність за шкоду заподіяну позивачці діями інших суб`єктів. Таким чином позовні вимоги заявлені до Головного управління Державної казначейської служби України в Чернігівській області як до неналежного відповідача.

ІІ.Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі.

Ухвалою судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області Коваленка А.В. від 23.06.2025 року відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого розгляду на 08 год 30 хв 11 липня 2025 року.

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11.07.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 10 год 00 хв 12 вересня 2025.

ІІІ.Позиції сторін.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали заявлені позовні вимоги та просили їх задовільнити. Позивач при цьому пояснила, що внаслідок складення незаконної постанови вона зазнала мобінгу колективу. Представник позивача пояснив, що позивач три години чекала працівників поліції для складання протоколу, після чого вона потрапила в лікарню.

Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Чернігівській області в судовому засіданні, позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні.

Представник відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у Чернігівський області в судове засідання не з`явився, але у відзиві на позовну заяву зазначив, що не погоджується з позовними вимогами та просить відмовити в їх задоволенні, оскільки не є належним відповідачем.

Прокурор в судовому засіданні просила у задоволенні позову відмовити.

ІV.Фактичні обставини встановлені судом.

Відповідно до постанови серія ГБВ № 945279 від 13.02.2025 складеної дільничим офіцером поліції ВП №2 м.Ічня Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області Кобець О.М., ОСОБА_1 притягнено до адміністративної відповідальності за ст.183 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 850 грн. Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є те, що 04.02.2025, близько 11 год 06 хв, ОСОБА_1 звернулася на лінію «102» та повідомила про худіганські дії з боку ОСОБА_3 , але насправді факту хуліганства не було, чим здійснила завідомо неправдивий виклик працівників поліції(а.с.7)

Згідно з рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 07 квітня 2025 скасовано постанову серії ГБВ № 945279 від 13.02.2025 у справі про адміністративне правопорушення ВП №2 Прилуцького районного відділу поліції ГУНП в Чернігівській області від 13 лютого 2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.183 КУпАП. Справу про адміністративне правопорушення за ст.183 КУпАП відносно ОСОБА_1 -закрито.

Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №807 від 17.02.2025, ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні в КНП «Ічнянська МЛ» в період з 13.02.2025 по 17.02.2025 з діагнозом симптоматична гіпертензія. Носова кровотеча. Астено-вегетативний синдром(а.с.93-98).

V.Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи.

Щодо визначення належного відповідача.

Суд звертає увагу на те, що держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України).Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України). Державу представляють відповідні органи державної влади в межах їх компетенції через свого представника (частина четверта статті 58 ЦПК України).

Отже, у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (провадження № 12-161 гс 18) (пункт 6.22), від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц (постанова № 14-316 цс 19) (пункт 33), від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (провадження № 14?447 цс 19) (пункт 28)), зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду.

Таким чином, залучення до участі в справі в якості Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, як представників Держави України є правомірним.

Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган (постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515 цс 19) (пункт 44)).

Таким чином, залучення Головного управління Державної казначейської служби України у Чернігівській області в якості відповідача є безпідставним, оскільки останнє не є належним відповідачем у даній категорії справ, а тому позовні вимоги до Головного управління Державної казначейської служби України у Чернігівській області не підлягають задоволення, оскільки заявлені до неналежного відповідача.

Щодо суті позовних вимог.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За загальними положеннями, передбаченими статтею 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176

ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176

ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди вказаними органами діють правила частини шостої цієї статті і завдана шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Відповідно до статі 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності.

Велика Палата Верховного у постанові від 12 березня 2019 року в справі

№ 920/715/17 вказала, що необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

Наявність цих умов в межах розгляду цивільної справи має довести позивач.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що постановою дільничого офіцеру поліції ВП №2 м.Ічня Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_4 , позивач притягувалася до адміністративної відповідальності за ст.183 КУпАП та її піддано адміністративному стягненню у виді штрафу. Рішення суду вказану постанову було скасовано та закрито адміністративне провадження у справі щодо ОСОБА_1 .

Відповідно до ст.222 КУпАП, органи Національної поліції мають право розглядати справи про адміністративні правопорушення за статтею 183 КУпАП.

Враховуючи вимоги статті ст.222 КУпАП , суд констатує, що винесення постанови про накладення адміністративного стягнення на позивача працівником поліції здійснено в межах повноважень встановлених законом.

Сам факт скасування постанови в зв`язку з підстав відсутності доказів та закриття вказаного адміністративного провадження на підставі судового рішення не є доказом неправомірності дій поліції.

На переконання суду позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо заподіяння їй моральної шкоди дільничним офіцером поліції при складенні вказаної постанови.

Факт перебування позивача на лікарняному не свідчить , про те, що потрапляння позивача до лікувального закладу пов`язане з неправомірними діями працівників поліції, оскільки доказів того, що переживання позивача із-за складання щодо неї постанови призвели до погіршення стану здоров`я позивачем не надано.

Таким чином в судовому засіданні не встановлено заподіяння позивачу моральної шкоди під час складання щодо неї постанови дільничого офіцеру поліції ВП №2 (м.Ічня) Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області Кобець О.М. серії ГБВ №945279 від 13.02.2025 у справі про адміністративне правопорушення передбачене ст.183 КУпАП.

Питання про відшкодування моральної шкоди в такому випадку має вирішуватися виходячи із наданих сторонами доказів на підтвердження обставин, що входять до предмету доказування та з урахуванням принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства згідно з якими кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третьої статті 12 ЦПК України), а суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним в постанові Верховного Суду від 16.01.2020 року по справі №754/2512/18 (провадження №61-13485св19).

У постанові від 22 січня 2025 року (справа № 335/6977/22) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди обов`язковою є наявність трьох елементів (умов):неправомірний характердії (бездіяльності) цього органу (посадових або службових осіб), наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою. Водночас наявність вини посадових осіб органів державної влади не є обов`язковою умовою такого виду відповідальності. Тягар доведення наявності зазначених трьох умов покладається на позивача, який звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди на підставі статей 1173, 1174 ЦК України.

Встановлення протиправності у діях працівника патрульної поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення є обов`язковою умовою для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди.

Відповідність протоколу про адміністративне правопорушення (за формою чи змістом) вимогам закону, складення такого протоколу уповноваженою особою, а також правомірність інших дій (бездіяльності) працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення може бути встановлено судом у справі про адміністративне правопорушення.

У разі відповідності протоколу про адміністративне правопорушення вимогам закону та вчинення працівниками патрульної поліції під час складання протоколу всіх дій згідно із законом та в межах їхніх повноважень факт закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю складу правопорушення не є фактом, який підтверджує протиправність дій патрульних поліцейських щодо складання такого протоколу.

При невстановленні під час розгляду справи про адміністративне правопорушення невідповідності дій (бездіяльності) працівників патрульної поліції щодо складання протоколу, які мали наслідком закриття справи про адміністративне правопорушення, дії патрульного поліцейського щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі подальшого закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення можуть бути підставою для відшкодування шкоди державою лише у тому випадку, якщо закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення відбулося через очевидну невідповідність протоколу вимогам закону або внаслідок інших протиправних дій працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, або які мають ознаки свавільності.

Ураховуючи вищевикладене та правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, який суди мають враховувати під час вирішення спорів у подібних правовідносинах, фактичне скасування постанови лише з підстав відсутності доказів вини позивача та без обгрунтування про її невідповідність вимогам закону, факт визнання протиправною та скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, зокрема, і без встановлення протиправності у діях працівника патрульної поліції під час її складання не є підставою для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб відповідача у виді відшкодування шкоди.

Невідповідність вимогам закону дій дільничого інспектора ВП № 2(м.Ічня) Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області Кобець О.М. під час складання постанови серії ГБВ № 945279 від 13.02.2025 року, судом не встановлена.

Ураховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено, що органом поліції вчинені неправомірні дії, які потягли за собою заподіяння позивачу моральної шкоди, наявність причинно-наслідкового зв`язку між такими діями та заподіяною моральною шкодою, тому в задоволенні позову слід відмовити.

VІ.Розподіл судових витрат.

Відповідно до вимог ч.1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що в задоволенні позовних вимог відмовлено, то витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.12, 13, 81, 258-259, 263, 264, 265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Чернігівський області, про відшкодування шкоди, завданої внаслідок протиправного притягнення до адміністративної відповідальності відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Анатолій КОВАЛЕНКО