Провадження № 2/635/152/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2025 року сел. Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Лук`яненко С.А.,

за участі :

позивача ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції),

відповідача ОСОБА_2 ,

секретар судового засідання Пальчук Е.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування нерухомим майном,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м.Харкова із позовом до ОСОБА_2 , в якому просить зобов`язати відповідача усунути перешкоду у здійсненні права користування загальним проходом між земельними ділянками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , що знаходяться на території Русько-Тишківської сільської ради Харківського району Харківської області, садівниче товариство «Аква», шляхом знесення частин паркану, які перекривають прохід загального користування з двох сторін: з боку ділянки позивача та берегової лінії, повернути межі своєї земельної ділянки в первинний стан та розчистити прохід загального користування від будівельного брухту та бур`яну, покласти на місце зняту відповідачем тротуарну плитку, тобто привести загальний прохід в стан, в якому він був до самозахвату.

В обґрунтування позову посилався на те, що він є власником земельної ділянки № НОМЕР_1 , що знаходиться на території Русько-Тишківської сільської ради Харківського району Харківської області, садівниче товариство «Аква», площею 0,0552 га, цільове призначення: для ведення садівництва, кадастровий номер :02:005:0237, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.08.2021. Садівниче товариство «Аква» було засновано в 1988 році, земельна ділянка № НОМЕР_1 належала його батькові. Попереду його земельної ділянки знаходиться земельна ділянка № НОМЕР_2 , яка належить відповідачу. Його земельну ділянку № 97 та земельну ділянку відповідача № 98 розділяє паркан. Праворуч від ділянки № НОМЕР_2 знаходиться ділянка № НОМЕР_3 . Відповідно до технічної документації земельні ділянки № НОМЕР_2 та № 102 розділені проходом садівничого товариства «Аква», який був єдиним проходом, що вів до водойми. Цей прохід був у загальному користуванні протягом 33-х років, тобто весь час існування садівничого товариства «Аква», проходом активно користувались, він був доглянутий і викладений тротуарною плиткою. Але, не дивлячись на це, відповідач порушив межі своєї земельної ділянки та самозахопленням збільшив свою земельну ділянку за рахунок проходу загального користування. Відповідач демонтував свій паркан, який розділяв його ділянку та прохід загального користування, та доварив додаткові металеві секції паркану з двох сторін: з боку його ділянки та з боку берегової лінії впритул до ділянки № НОМЕР_3 . Таким чином відповідач захопив прохід загального користування між ділянками № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 . Такі дії Відповідача зробили неможливим користування загальним проходом та призвели до ускладнення користування позивачем своєю земельною ділянкою, так як він на даний час вимушений обходити пів садиби, щоб потрапити до водойми. власності на земельну ділянку № 97, в якій зазначено, що по лінії В знаходиться прохід садівничого товариства «Аква». Позивач неодноразово звертався до Голови та Правління ОК «СТ «Аква» з вимогою відреагувати на дії відповідача та надати відповідний припис щодо звільнення відповідачем проходу загального користування садівничого товариства «Аква», але ніякої реакції від них не отримав, крім підтвердження, що дійсно між ділянками АДРЕСА_1 та № НОМЕР_3 повинна бути доріжка загального користування, хоча згідно з п. 2.1. Статуту ОК «СТ «Аква» Кооператив контролює утримання в належному стані місць загального користування. Таким чином, позивач вважає, що дії відповідача щодо захоплення земельної ділянки, яка є проходом загального користування між ділянками № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 , є протиправними діями та створюють перешкоди у користуванні загальним проходом, а тому ці перешкоди у здійсненні права користування проходом загального користування повинні бути усунені шляхом знесення частин паркану, які перекривають прохід загального користування з двох сторін: з боку його ділянки та з боку берегової лінії. Крім того просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу за складання позову до суду у розмірі 2000,00 грн.

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 20.09.2021 року цивільну справу передано на розгляд Харківського районного суду Харківської області за підсудністю.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 11.11.2021 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначене підготовче засідання.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 22.11.2021 року за клопотанням позивача витребувано докази, а саме у голови правління обслуговуючого кооперативу Садівниче товариство «АКВА» інформацію про те, хто є власником земельної ділянки № НОМЕР_2 в обслуговуючому кооперативі Садівниче товариство «АКВА».

З витягу до акту приймання-передавання справ та речових доказів Харківського районного суду Харківської області від 01.04.2022 року вбачається, що на виконання розпорядження голови Верховного Суду від 08.03.2022 за № 2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» та Закону України «Про внесення змін до частини 7 статті 147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» щодо визначення територіальної підсудності судових справ» від 03.03.2022 №2112-ІХ, якими змінено територіальну підсудність справ, зазначену справу 01.04.2022 року передано до Полтавського районного суду Полтавської області.

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 24.10.2023 року зазначену цивільну справу - передано для розгляду за підсудністю до Харківського районного суду Харківської області.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вищевказану цивільну справу передано в провадження суді ОСОБА_3 .

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 15.01.2024 року провадження у справі було відкрите і призначене до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 07.05.2025 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Обслуговуючий кооператив «Садівниче товариство «АКВА» про усунення перешкод у здійсненні права користування нерухомим майном та відшкодування моральної шкоди була залишена без розгляду, підготовче засідання закрите і справу призначено до розгляду у судовому засіданні.

В судовому засіданні позивач підтримав позовну заяву, зазначивши підстави, викладені у позові.

Відповідач заперечував проти позову, зазначивши, що спірна прохідна доріжка між земельними ділянками проходить також вверх між земельними ділянками АДРЕСА_3 , яка належить позивачу, і земельною ділянкою № НОМЕР_4 . Зі свого боку позивач закрив прохід між земельними ділянками, самовільно встановивши паркан, що в свою чергу позбавляє відповідача користуватися проходом загального користування. При цьому ОСОБА_1 не є власником проходу між земельними ділянками, ніякого тротуару між земельними ділянками не було, рік назад відповідач відкрив прохід між його земельною ділянкою та земельною ділянкою № НОМЕР_3 , ніякого самозахвату не було. Вважає, що позивач повинен також відкрити прохід між земельними ділянками № НОМЕР_1 і № НОМЕР_4 .

Вислухавши учасників, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Як встановлено судом, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.08.20201 року, виданого державним нотаріусом П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори Степанець О.Б. ОСОБА_1 набув право власності на спадщину у вигляді земельної ділянки № НОМЕР_1 , що знаходиться на території Русько-Тишківської сільської ради Харківського району Харківської області, садівниче товариство «Аква», площею 0,0552 га, цільове призначення: для ведення садівництва, кадастровий номер :02:005:0237, після померлого батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Право власності позивача на вказану земельну ділянку також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

На підтвердження позовних вимог позивач надав технічну документацію по встановленню меж та оформленню права власності на земельну ділянку № НОМЕР_1 в с/т «Аква» ОСОБА_4 за 2003 рік та копії звернень ОСОБА_1 до Голови правління Обслуговуючого кооперативу Садівничого товариства «АКВА» стосовно належного реагування на його заяви щодо самозахоплення ОСОБА_2 проходу «СТ «АКВА» від 07.09.2021, 31.08.2021, 26.08.2021, 07.08.2021, 03.07.2021, 29.06.2021, 17.04.2021, фото паркану відповідача до самозахоплення, після захоплення, секції паркану, що перекривають загальний прохід з боку водойми і завареного входу з боку його земельної ділянки, копія статуту Обслуговуючого кооперативу Садівничого товариства «АКВА».

На звернення ОСОБА_1 від 17.04.2021 Головою правління Обслуговуючого кооперативу Садівничого товариства «АКВА» було повідомлено, що за проханням членів ОК «СТ «Аква» у лютому 1989 року для проходу до водойми було прийняте рішення Правління про те, що кожний власник садової ділянки залишає по 30 см для доріжки, дане рішення затверджене загальними зборами. У лютому 1992 року на загальних зборах рішення 1989 року було скасоване, пішохідні доріжки (за узгодженням із власниками садових ділянок) залишилися тільки частково. Доріжки залишилися тільки ті, які облаштовані (викладені тротуарною плиткою, цеглою). Утримують і підтримують порядок доріжок володільці садових ділянок, які прилягають до сусідніх ділянок. Рекомендовано для проходу до водойми використовувати пішохідну доріжку, яка розташована між ділянками № НОМЕР_5 , які розташовані на відстані 20м від його ділянки.

На звернення ОСОБА_1 від 29.06.2021 року Головою правління Обслуговуючого кооперативу Садівничого товариства «АКВА» було надано відповідь, з якої вбачається, що дійсно між земельними ділянками № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 повинна бути доріжка загального користування і на найближче засідання Правління буде винесене питання щодо звернення до власників земельних ділянок АДРЕСА_1 та № НОМЕР_3 з пропозицією облаштувати доріжку між ділянками. Крім того, повідомлено, що вони не мають права втручатися в користування земельною ділянкою, яка є власністю члена кооперативу, без згоди власника землі заходити на його ділянку та здійснювати вимірювання та/або землевпорядні роботи. У разі відмови власників земельних ділянок облаштувати доріжку для відновлення свого права запропоновано звернутись до суду.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, номер інформаційної довідки 300327917 від 18.02.2022 ОСОБА_2 на праві власності належить земельна ділянка № НОМЕР_6 , кадастровий номер :02:004:0352, площею 0,1125 га для ведення садівництва за адресою: Харківська область, Харківський район, Русько-Тишківська с/рада.

Як вбачається із договору дарування від 12.12.2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Чуєвою О.Д., ОСОБА_5 подарував належну йому земельну ділянку кадастровий номер :02:005:0225, площею 0,0558 га, цільове призначення для індивідуального садівництва за адресою: АДРЕСА_1 , батьку ОСОБА_2 . Вказана земельна ділянка належить дарувальнику на праві власності, що підтверджується договором дарування, посвідченим 24.02.2017 року Десятою Харківською державною нотаріальною конторою за реєстром №1-105.

Про перехід права власності за договором дарування на вказану земельну ділянку 20.12.2023 року внесені відомості до Державного реєстру речових прав, що підтверджується Витягом з реєстру №359218404 від 20.12.2023 року.

Надаючи правову оцінку встановленим фактам, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Така ж норма передбачена і положеннями ст. 4 ЦПК України

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Підстава позову - це факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Завданням суду при здійсненні правосуддя є забезпечення, зокрема, захисту прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави, відтак, встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов.

При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Способи захисту прав на земельні ділянки закріплені в ст. 152 Земельного кодексу України, яка гарантує, в тому числі, право землекористувачу вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно із ст.78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися та розпоряджатися земельними ділянками.

Статтями 125, 126 ЗК України встановлено, що право власності та постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності земельною ділянкою та його державної реєстрації.

Статтею 211 ЗК України визначено, що самовільне зайняття земельних ділянок віднесено до порушень земельного законодавства, за яке громадяни та юридичні особи несуть відповідальність відповідно до закону.

Самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки ( ст.212 ЗК України).

У ч. 4 ст. 35 ЗКУ передбачено, що до земель загального користування садівницького товариства належать земельні ділянки, зайняті захисними смугами, дорогами, проїздами, будівлями і спорудами загального користування.

Отже землі загального користування в садовому товаристві це власність самого товариства, що включає ділянки під дорогами, проїздами, комунікаціями, водоймами, парканами та іншими об`єктами, які забезпечують життєдіяльність колективу. Ці землі не є індивідуальною власністю членів товариства, а використовуються для спільного блага та функціонування.

При цьому, позивач просить захистити порушене право на користування проходом загального користування між земельними ділянками № НОМЕР_2 та АДРЕСА_2 шляхом його звільнення та повернення у стан, який існував до порушення.

Передумовами та матеріальними підставами для захисту права користування земельною ділянкою у судовому порядку, зокрема у визначений спосіб, є наявність підтвердженого належними доказами права особи (користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення (невизнання або оспорювання) цього права на земельну ділянку.

У частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України). Допустимими є докази, що одержані в порядку встановленому законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (частина 1 статті 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України).

Як вбачається із матеріалів справи позивач набув право власності на земельну ділянку № НОМЕР_1 , що знаходиться на території Русько-Тишківської сільської ради Харківського району Харківської області, садівниче товариство «Аква», площею 0,0552 га, цільове призначення: для ведення садівництва, кадастровий номер :02:005:0237, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.08.2021

Головою правління Обслуговуючого кооперативу Садівничого товариства «АКВА» на звернення ОСОБА_1 від 17.04.2021 було повідомлено, що за проханням членів ОК «СТ «Аква» у лютому 1989 року для проходу до водойми було прийняте рішення Правління про те, що кожний власник садової ділянки залишає по 30 см для доріжки, дане рішення затверджене загальними зборами. У лютому 1992 року на загальних зборах рішення 1989 року було скасоване, пішохідні доріжки (за узгодженням із власниками садових ділянок) залишилися тільки частково. Доріжки залишилися тільки ті, які облаштовані (викладені тротуарною плиткою, цеглою). Утримують і підтримують порядок доріжок володільці садових ділянок, які прилягають до сусідніх ділянок. ОСОБА_1 рекомендовано для проходу до водойми використовувати пішохідну доріжку, яка розташована між ділянками № НОМЕР_5 , які розташовані на відстані 20м від його ділянки.

На звернення ОСОБА_1 від 29.06.2021 року Головою правління Обслуговуючого кооперативу Садівничого товариства «АКВА» було надано відповідь, з якої вбачається, що дійсно між земельними ділянками № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 повинна бути доріжка загального користування і на найближче засідання Правління буде винесене питання щодо звернення до власників земельних ділянок АДРЕСА_1 та № НОМЕР_3 з пропозицією облаштувати доріжку між ділянками. Крім того, повідомлено, що вони не мають права втручатися в користування земельною ділянкою, яка є власністю члена кооперативу, без згоди власника землі заходити на його ділянку та здійснювати вимірювання та/або землевпорядні роботи.

В той час позивач не надав жодних доказів того, що на час набуття ним права власності на земельну ділянку № НОМЕР_1 , прохід між земельними ділянками № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 є землями загального користування Обслуговуючого кооперативу Садівничого товариства «АКВА», а також не надано доказів самозахоплення землі загального користування відповідачем ОСОБА_2 .

Натомість із відповідей голови Обслуговуючого кооперативу Садівничого товариства «АКВА» вбачається, що пішохідні доріжки між земельними ділянками утворювались із власних земель членів кооперативу, які вони надавали в добровільному порядку для загального користування.

При цьому суд звертає увагу, що відповідач ОСОБА_2 набув право власності на земельну ділянку № НОМЕР_2 , кадастровий номер :02:005:0225, площею 0,0558 га, цільове призначення для індивідуального садівництва за адресою: Харківська область, Харківський район, Русько-Тишківська с/рада, садівниче товариство «АКВА», на підставі договору дарування від 12.12.2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Чуєвою О.Д.

До суду із даним позовом ОСОБА_1 звернувся 15.09.2021 року.

Тобто на момент звернення ОСОБА_4 із позовом до суду ОСОБА_2 не був власником земельної ділянки № НОМЕР_2 , кадастровий номер :02:005:0225, а отже жодним чином не міг порушити права позивача.

Крім того, як зазначив позивач в судовому засіданні, він перебуває за межами України з 2022 року і по цей час, отже доказів того, що після набуття 12.12.2023 відповідачем права власності на земельну ділянку №98 ним були здійснені дії щодо зміни меж його земельної ділянки і самозахвату проходу загального користування між земельними ділянками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 також не надано. Відповідач заперечує порушення будь-яких прав позивача, зазначає, що сміття він прибрав і прохід між земельними ділянками вільний.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц зазначено: «Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс»

З урахуванням викладеного, позовні вимоги про зобов`язання відповідача усунути перешкоди у користуванні проходом загального користування задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не було доведено порушення відповідачем його прав, за захистом яких було пред`явлено позов у цій справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 144 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю, судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, підлягають віднесенню на рахунок позивача.

Керуючись ст. 3, 12, 57-60, 144, 258, 264 - 265,ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування нерухомим майном відмовити повністю.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ;

Відповідач- ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_8 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 .

Повний текст рішення виготовлений 18.09.2025 року.

Суддя С.А.Лук`яненко