Справа №295/3963/24 2/760/2995/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Ішуніної Л. М.

за участю:

секретаря судового засідання Гнатка І. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Міністерства оборони України, про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Богунського районного суду міста Житомира з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Міністерства оборони України, в якому просила: встановити факт її проживання та ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в органах РАЦС за адресою: АДРЕСА_1 у період з січня 2018 року до часу загибелі військовослужбовця ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 ; визнати за нею як за членом сім`ї ОСОБА_4 право на отримання державних виплат у зв`язку зі смертю чоловіка - військовослужбовця, в тому числі одноразової грошової допомоги, яка призначається на підставі статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та пункту 2 постанови КМУ від 28 лютого 2022 року № 168 «Про питання виплати військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», сім`ям загиблих осіб.

Свої вимоги мотивує тим, що з січня 2018 року вони разом з ОСОБА_4 почали проживати разом як сім`я у належній їй на праві власності квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Протягом більше як 5 років, у період з січня 2018 року по квітень 2023 року вони проживали як дружина та чоловік, хоча і не реєстрували шлюб в органах РАЦС, зокрема: вели спільне домашнє господарство, мали спільний бюджет, спільний побут та взаємні обов`язки, їздили у спільні подорожі та разом відпочивали. Всі сусіди по будинку знають їх як подружжя.

Зазначає, що ОСОБА_4 представляв її своїм колегам та сім`ї (матері та дочкам) як дружину. Він був гарним вітчимом для її дітей, а у неї склалися добрі відносини з його матір`ю та дочками, вони неодноразово відвідували батьків один одного разом.

У березні 2022 року ОСОБА_4 у зв`язку з повномасштабним вторгненням РФ на територію України 24 лютого 2022 року був мобілізований на військову службу в ЗСУ.

Під час несення ним військової служби позивач постійно надсилала йому необхідні речі, одяг, приладдя. За допомогою волонтерських організацій організовувала постачання у військову частину, де проходив службу ОСОБА_4 комплектів військового спорядження, запасних частин до техніки, взуття тощо.

Крім того, у документах, що заповнював ОСОБА_4 при оформленні в частині, зазначав як членів сім`ї з якими зв`язуватися у випадку його поранення (загибелі) і хто має право на отримання виплати у разі його загибелі, саме позивача як дружину.

У листопаді 2022 року ОСОБА_5 придбав весільні обручки та повідомив своїх дочок про намір офіційно зареєструвати шлюб з нею, проте, у зв`язку з необхідністю проходження ним термінового лікування, відклали проведення церемонії.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 загинув, про що було повідомлено позивача як дружину листом ІНФОРМАЦІЯ_3 від 10 квітня 2023 року за № 453. Вона займалась похованням чоловіка та 15 квітня 2023 року поховала його у місті Житомирі на міському військовому цвинтарі «Смолянка».

Враховуючи, що поранення та причина смерті ОСОБА_4 пов`язані із захистом Батьківщини в умовах військової агресії ЗС РФ, він брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією РФ проти України, вона як дружина загиблого, згідно з чинними законодавством має право на набуття статусу члена сім`ї загиблого Захисника України. У зв`язку з чим, за нею має бути визнано наряду з дітьми загиблого право на отримання частини виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю військовослужбовця, що настала через виконання ним обов`язків військової служби.

З огляду на вищевикладене, позивач звернулася до суду з цим позовом, заявивши свої права на отримання одноразової грошової допомоги, та визначивши, що встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка і дружини із загиблим без реєстрації шлюбу їй необхідне для визнання за нею такого права. Просила позов задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 19 березня 2024 року вказану справу передано за підсудністю до Криворізького районного суду Дніпропетровської області.

24 квітня 2024 року ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області вищезазначену справу передано за підсудністю до Солом`янського районного суду міста Києва.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 04 червня 2024 року зазначену позовну заяву залишено без руху.

На виконання зазначеної ухвали 12 серпня 2024 року позивач надала до суду докази, що підтверджують сплату судового збору.

10 вересня 2024 року ухвалою суду відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

17 березня 2025 року та 07 квітня 2025 року до суду надійшли заяви відповідачів: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання позову, в яких визнали заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги у повному обсязі, зазначивши, що їм зрозумілі наслідки вчинення такої процесуальної дії.

Представник відповідача - Міністерства оборони України - ОСОБА_6 заявила у підготовчому судовому засіданні клопотання про закриття провадження, посилаючись на те, що між сторонами відсутній предмет спору, оскільки відповідачі (родичі загиблого) подали заяви про визнання позовних вимог та не заперечують проти факту проживання позивача із загиблим ОСОБА_4 та її права на отримання частини одноразової грошової допомоги, а Міністерством оборони не було відмовлено позивачеві в отриманні одноразової грошової допомоги, а лише роз`яснено необхідність звернутися до районного (міського) ТЦК та СП із відповідним пакетом документів, однак позивач з таким пакетом документів до ТЦК та СП не зверталась. Таким чином, Міністерство оборони не порушувало права позивача, оскільки остання не зверталась з необхідним переліком документів для отримання одноразової грошової допомоги у встановленому порядку та, відповідно, відмови вона не отримувала, тому не може бути відповідачем у цій справі. Крім того, у разі відмови Міністерством оборони у виплаті зазначеної допомоги, така відмова повинна оскаржуватися в порядку адміністративного судочинства.

Позивач у судовому засіданні зазначила, що після отримання листа з роз`ясненням звернулась до ІНФОРМАЦІЯ_4 , де їй було в усній формі повідомлено, що вона повинна прийти після отримання рішення суду. Заперечувала проти задоволення клопотання представника відповідача про закриття провадження.

Представник позивача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання представника відповідача про закриття провадження, посилаючись на те, що розцінює отриманий позивачем лист із роз`ясненням звернутися до відповідного районного (міського) ТЦК та СП як відмову у визнанні права позивача на одноразову грошову допомогу. Також, зазначила, що у висновках, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21, вказується про те, що встановлення юридичного факту задля підтвердження наявності відповідного соціально-правового статусу розглядається саме в порядку цивільного судочинства, а розгляд вимог про встановлення факту та оскарження відмови в окремих судових процесах є недоцільним. Враховуючи вищевикладене, просила відмовити у задоволенні клопотання.

Відповідачі: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, про поважність причин неявки суду невідомо, однак матеріали справи містять їхні заяви про розгляд справи у їх відсутність.

За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідачів.

Вислухавши позивача та її представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд виходить з наступного.

Судом установлено, що позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Міністерства оборони України, в якому просила: встановити факт її проживання та ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в органах РАЦС за адресою: АДРЕСА_1 у період з січня 2018 року до часу загибелі військовослужбовця ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 ; визнати за нею як за членом сім`ї ОСОБА_4 право на отримання державних виплат у зв`язку зі смертю чоловіка - військовослужбовця, в тому числі одноразової грошової допомоги, яка призначається на підставі статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та пункту 2 постанови КМУ від 28 лютого 2022 року № 168 «Про питання виплати військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», сім`ям загиблих осіб.

Водночас, в ході судового розгляду було встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не заперечують ані факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивача із загиблим, ані її права як дружини загиблого на отримання частини одноразової грошової допомоги, що підтверджується поданими до суду заявами про визнання позову.

Як вбачається з листа військової частини НОМЕР_1 від 18 січня 2024 року, підготовленого за дорученням Міністерства оборони України, у зв`язку із зверненням ОСОБА_1 до Міністерства оборони із заявою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, їй було повідомлено про необхідність особисто надати до ТЦК та СП за місцем проживання документи, перелік яких наведений у цьому листі.

У судовому засіданні позивачем було повідомлено, що визначений перелік документів нею не було поданого до ТЦК та СП, оскільки без рішення суду про встановлення факту проживання однією сім`єю він не буде прийнятий ТЦК та СП.

Враховуючи вищевикладене, з досліджених матеріалів справи вбачається, що позивачеві Міністерством оборони України не було відмовлено у присудженні одноразової грошової допомоги, а родичами загиблого не оспорюється право позивача на отримання такої допомоги та юридичний факт проживання позивача і загиблого однією сім`єю.

Між позивачем та Міністерством оборони України не може бути спору про право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки відповідач не є суб`єктом отримання такої соціальної допомоги (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року у справі № № 560/17953/21).

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 вересня 2021 року по справі № 638/3792/20).

З матеріалів позову вбачається, що позивачем не зазначається про те, що на час пред`явлення позову її право на одноразову грошову допомогу та факт спільного проживання із загиблими не визнавалися його дочками, навпаки, вказується про їхні гарні родинні відносини.

Таким чином, судом встановлено, що предмет спору між позивачем та дочками загиблого (відповідачами) був відсутній як на момент пред`явлення позову, так і на час постановлення ухвали. У силу правової природи спірних правовідносин, як вже зазначено вище, спір з Міністерством оборони у позивача відсутній, тобто також не існував і на момент пред`явлення позову.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що як на момент відкриття провадження, так і на момент постановлення цієї ухвали між сторонами відсутній предмет спору.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

З огляду на викладене, провадження по справі підлягає закриттю.

Частиною другою статті 255 ЦПК України встановлено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу.

Разом з тим, закриття судом провадження через відсутність предмету спору не свідчить про безпідставність заявлених позовних вимог, та судом не заперечується того факту, що встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу для підтвердження наявності підстав визнання за позивачем відповідного соціально-правового статусу розглядається в порядку цивільного судочинства.

Однак за відсутності оспорюваних прав позивача, така справа підлягає розгляду в порядку окремого провадження. Зокрема, відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Щодо вимоги про визнання за позивачем як за членом сім`ї ОСОБА_4 права на отримання державних виплат у зв`язку зі смертю чоловіка - військовослужбовця, в тому числі одноразової грошової допомоги, то визнання такого права відбувається відповідним районним (міським) ТЦК та СП на підставі поданих документів у відповідності до переліку, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 25 січня 2023 року № 45 «Про затвердження Порядку і умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних Сил України в період дії воєнного стану», тобто таке право не визнається у судовому порядку.

Керуючись статтями 19, 255, 256, 260, 293, 315, 353-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Міністерства оборони України, про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Л. М. Ішуніна