ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7370/25 Справа № 199/1479/17 Суддя у 1-й інстанції - Богун О. О. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

судді-доповідача Никифоряка Л.П.,

суддів Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

за участі секретаря судового засідання Кругман А.М.,

Учасники справи:

Скаржник: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

Заінтересована особа: державний виконавець Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса),

Боржник: ОСОБА_1 ,

розглянув відкрито в залі судових засідань апеляційного суду в м. Дніпро справу, що виникла з цивільних правовідносин в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 22 травня 2025року, головуючий у суді першої інстанції Богун О.О.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст вимог скарги

У квітні 2025року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»-Банк подало в суд скаргу на постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження та вимагало:

- визнати постанову виконавчої служби у місті Дніпрі Південного відділу державної міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Малюк Інни Володимирівни від 12 березня 2025року у виконавчому провадженні-ВП №59124984 про закінчення виконавчого провадження незаконною.

- скасувати постанову державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Малюк Інни Володимирівни від 12 березня 2025року у ВП № 59124984 про закінчення виконавчого провадження.

- направити виконавчий лист № 199/1479/17 (справа № 199/1479/17) про стягнення з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованості за кредитним договором № DNL0AK11295182 від 29 липня 2005року у розмірі 2439,14 доларів США та заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 1450,00 доларів США, а всього 3889,14 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 105823,50грн до Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) для подальшого стягнення боргу.

Існування таких вимог скаржник пов`язував із тим, що 26 жовтня 2017року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська прийнято рішення у справі №199/1479/17 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованості за кредитним договором № DNL0AK11295182 від 29 липня 2005року у розмірі 2439,14 доларів США та заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 1450,00 доларів США, а всього 3889,14 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 105823,50грн.

15 травня 2019року державним виконавцем Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Малюк І.В було відкрито виконавче провадження №59124984 з виконання виконавчого листа №199/1479/17 виданого 14 березня 2019року про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 .

12 березня 2025року державним виконавцем при примусовому виконанні виконавчого листа №199/1479/17 було встановлено, що вимоги виконавчого документа виконано у повному обсязі, залишок нестягненої суми за виконавчим документом становить 0 грн та керуючись вимогами п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №59124984.

Однак, представником скаржника було встановлено, що відповідно до виписок по рахункам заборгованості, стягнута рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська у справі № 1999/1479/17 заборгованість за кредитним договором у розмірі 3889,14 доларів США позичальником не сплачена.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 22 травня 2025року скаргу Банку на дії державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), боржник ОСОБА_1 на постанову державного виконавця від 12 березня 2025року про закінчення виконавчого провадження №59124984 щодо примусового виконання виконавчого листа №199/1479/17 виданого 14 березня 2019року Амур-Нижньодніпровським судом м. Дніпропетровська у справі № 199/1479/17 задоволено.

Суд першої інстанції, задовольняючи скаргу, виходив з того, що у разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

03 червня 2025року ОСОБА_1 , через представника ОСОБА_2 , подав безпосередньо до суду апеляційної інстанції за допомогою системи Електронний суд апеляційну скаргу на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 22 травня 2025року.

В апеляційній скарзі висловлена вимога про скасування ухвали та відмову у задоволенні скарги стягувача.

Незаконність та необґрунтованість ухвали обґрунтовувалась тим, що суд першої інстанції не врахував, що постанова про закінчення виконавчого провадження є законною та правомірною, так як сума боргу, визначена виконавцем на початку своїх дій у гривнях (момент відкриття провадження) повністю стягнута, що слугує підставою для закінчення виконавчого провадження, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 ЗУ « Про виконавче провадження».

Скаржник зазначав, що на виконання рішення суду, 15 травня 2019року було відкрито виконавче провадження, зі змісту постанови виконавця вбачається, що валютою виконання судового рішення визначено еквівалент суми боргу у гривні 105 823,50грн, а не у доларах США, а тому стягувач міг, але не скористався своїм правом на оскарження дій державного виконавця щодо суми боргу, зазначеної при відкритті виконавчого провадження.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу Банк заперечив проти апеляційної скарги, заявляв що обставини якими апелянт обґрунтовував свої апеляційні вимоги не підтверджені в результаті розгляду цього спору та доводи наведені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 18 липня 2025року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 31 липня 2025рокусправу призначено до судового розгляду на 23 вересня 2025року.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про доставку електронного листа.

Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами

26 жовтня 2017року Амур-Нижньодніпровським районним судом м.Дніпропетровська прийнято рішення у справі №199/1479/17 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованості за кредитним договором № DNL0AK11295182 від 29 липня 2005року у розмірі 2439,14 доларів США та заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 1450,00 доларів США, а всього 3889,14 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 105823,50грн.

14березня 2019року Амур-Нижньодніпровським районним судом м.Дніпропетровська у справі №199/1479/17 було видано виконавчий лист №199/1479/17. З виданого Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська виконавчого листа вбачається, що стягненню з ОСОБА_1 підлягає заборгованість у розмірі 3889,14 доларів США.

15 травня 2019року державним виконавцем Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Малюк І.В. було відкрито виконавче провадження № 59124984 з виконання виконавчого листа №199/1479/17 виданого 14 березня 2019року про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 105 823,50грн з ОСОБА_1 .

20 лютого 2024року державним виконавцем у межах відкритого виконавчого провадження № 59124984 прийнято постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Постановлено здійснювати відрахування із суми доходів боржника у відповідності до вимог чинного законодавства, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, у розмірі 20% доходів щомісяця до погашення загальної суми заборгованості за виконавчим провадженням, яка складає 58 248,46грн.

12 березня 2025року державним виконавцем при примусовому виконанні виконавчого листа № 199/1479/17 було встановлено, що вимоги виконавчого документа виконано у повному обсязі, залишок нестягненої суми за виконавчим документом становить 0 грн та керуючись вимогами п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №59124984.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка ухвали, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.

Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції надважливого значення надав тій обставині, що у разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні.

Вислухав пояснення учасників справи котрі з`явились до суду, за відсутності інших учасників справи, які повідомлені про дату, час і місце судового засідання у спосіб встановлений законом апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення так як судом першої інстанції при постановленні ухвали додержані норми матеріального і процесуального права.

Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до статті 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. При цьому Конституція України не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Отже відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України.

Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Отже у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення правочинів, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 Цивільного кодексу України, а також частини першої статті 1049 Цивільного кодексу України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Вищенаведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18 вересня 2020року у справі № 916/4693/15.

Судом першої інстанції встановлено, що 26 жовтня 2017року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська прийнято рішення у справі №199/1479/17 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором № DNL0AK11295182 від 29 липня 2005року у розмірі 2439,14 доларів США та заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 1450,00 доларів США, а всього 3889,14 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 105823,50грн.

Велика Палата Верховного Суду також висловлювала висновки щодо особливостей звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті, зокрема висновки щодо застосування положень статті 53 Закону України «Про виконавче провадження», у яких вказано, що у разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквіваленту такої суми у гривні стягувачу має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Перерахування стягувачу суми у національній валюті України чи іншій валюті, аніж валюта, зазначена у резолютивній частині судового рішення, не вважається належним виконанням судового рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018року у справі №761/12665/14).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровськ від 26 жовтня 2017року встановлено, що ухвалюючи рішення у справі, суд визначив суму заборгованості за кредитним договором, що підлягає стягненню в іноземній валюті із зазначенням її еквівалента у гривні на час ухвалення рішення.

Тож за наведених умов, у зв`язку з ухваленням судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті, стягувачу має бути перерахована сума саме в іноземній валюті, визначена судовим рішенням, а у боржників існує обов`язок виконати зобов`язання саме в іноземній валюті (доларах США), а не у національній валюті України гривні.

Іншого порядку стягнення заборгованості у судовому рішенні судом не встановлено та не передбачено її перерахунок в грошовому еквіваленті до національної валюти України - гривні, тому у державного виконавця були відсутні правові підстави для виконання рішення суду в національній валюті.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 травня 2022року у справі № 686/5863/13-ц (провадження № 61-21099св21), від 06 липня 2022року у справі №0538/5438/2012 (провадження № 61?20248св21), від 28 вересня 2022року у справі № 2-306/11 (провадження № 61-6118св22).

Відповідно до частини першої статті 49 Закону України «Про платіжні послуги» платіжна операція вважається завершеною в момент зарахування суми платіжної операції на рахунок отримувача або видачі суми платіжної операції отримувачу в готівковій формі. Платіжна операція з використанням електронних грошей вважається завершеною в момент зарахування суми платіжної операції на електронний гаманець отримувача.

Погашення суми, що підлягає стягненню за судовим рішенням, обчислюється в іноземній валюті, яка повинна бути конвертована в національну валюту на день здійснення платежу. Це означає, що виконуючи зобов`язання за виконавчим документом у національній валюті, боржник повинен брати до уваги офіційний валютний курс Національного банку України, встановлений для відповідної валюти на день платежу (постанова Верховного Суду від 05 лютого 2020року у справі № 750/2000/18 (провадження № 61-38514св18)).

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про незаконність та необхідність скасування постанови виконавчої служби у місті Дніпрі Південного відділу державної міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Малюк Інни Володимирівни від 12 березня 2025року у виконавчому провадженні №59124984 про закінчення виконавчого провадження.

Водночас, правильно вирішив направити виконавчий лист № 199/1479/17 (справа №199/1479/17) про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором № DNL0AK11295182 від 29 липня 2005року у розмірі 2439,14 доларів США та заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 1450,00 доларів США, а всього 3889,14 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 105823,50грн до Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) для подальшого стягнення боргу, у зв`язку з його неповним виконанням.

Звертаючись до суду з апеляційної скаргою, скаржник вказував, що на виконання рішення суду 15 травня 2019року було відкрито виконавче провадження, зі змісту постанови виконавця вбачається, що валютою виконання судового рішення визначено еквівалент суми боргу у гривні 105 823,50грн, а не у доларах США, проте вказані доводи є необґрунтованими з огляду на те, що рішенням суду стягнуто суму боргу у доларах США, з виданого Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська виконавчого листа вбачається, що стягненню з ОСОБА_1 підлягає заборгованість у розмірі 3889,14 доларів США, а тому у даному випадку не має значення як було відкрито виконавче провадження, з огляду на те, що відповідно до Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання, а держава забезпечує його виконання у визначеному законом порядку.

Також, за умов що склалися, вирішального значення має те, що фактично виконання рішення суду боржником здійснено по спливу значного проміжку часу, та визначений в судовому рішенні гривневий еквівалент по діючому на час виконання курсу валют не забезпечував дотримання балансу інтересів всіх сторін та не може вважатися належним і в повному обсязі виконанням за рішенням суду.

Отже встановивши фактичні обставини у справі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення скарги стягувача.

Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у оскаржуваному судовому рішенні, вони зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження судом.

Згідно статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Ніщо не вказує на те, що судом не дотримано принципу рівності, що витікає із змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Водночас, заявником апеляційної скарги не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які він не зміг повною мірою реалізувати свої процесуальні права чи які би призвели до ухвалення незаконного рішення, оскільки судом першої інстанції створені умови для того, щоб заявник надав пояснення та докази щодо обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність та обґрунтованість ухвали суду, що дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 375 ЦПК України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись статтями 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 22 травня 2025року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 вересня 2025року.

Судді: