Справа № 307/3736/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 серпня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді Джуги С.Д.

суддів Кожух О.А., Мацунича М.В.,

з участю секретаря судового засідання: Мочан М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 19 грудня 2024 року у складі судді Ніточко В.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: орган опіки та піклування Вільховецької сільської ради Тячівського району Закарпатської області, ІНФОРМАЦІЯ_1 про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в :

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: орган опіки та піклування Вільховецької сільської ради Тячівського району Закарпатської області, ІНФОРМАЦІЯ_1 про позбавлення батьківських прав.

Позов мотивовано тим, що з 2011 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали разом без реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . З 2018 року сторони проживають окремо. Вказував, що син проживає разом з ним. Стверджував, що відповідач не приймає участі у вихованні сина, не дбає про його духовний, фізичний та моральний розвиток. Також, відповідач не надає сину жодної матеріальної допомоги. Вважав, що відповідач умисно ухиляється від виконання батьківських обов`язків.

Враховуючи вищенаведене, позивач просив суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо її неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 19 грудня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не врахував обставини, які наведені в обґрунтування заявленого позову, не дав їм належної правової оцінки та безпідставно відмовив у заявленому позові.

У відзиві на апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

В судовому засіданні апелянт (позивач) ОСОБА_1 підтримав подану апеляційну скаргу, просить її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилася. Про дату, час, місце розгляду належним чином повідомлені. Справа на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України розглянута за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення апелянта, розглянувши і дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частина третя статті 12 ЦПК України покладає на кожну сторону обов`язок довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (а.с.12).

Із довідки Вільховецько-Лазівської амбулаторії загальної практики сімейної медицини від 08 січня 2018 року відомо, що ОСОБА_3 проживав в с. Вільхівчик, знаходився в незадовільних умовах та відставав в психоемоційному розвитку (а.с. 13).

Згідно характеристики ОСОБА_1 , виданої Вільховецькою сільською радою 18 травня 2021 року № 679, ОСОБА_1 проживав у цивільному шлюбі з ОСОБА_2 , і мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . На теперішній час разом не проживають, син проживає разом з батьком (а.с.14).

Із довідки Вільховецької сільської ради № 680 від 19 травня 2021 року відомо, що ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_1 . Разом з ним проживає син ОСОБА_3 (а.с.15).

Згідно характеристики ОСОБА_3 , виданої опорним закладом освіти "Вільховецько-Лазівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів Вільховецької сільської ради Тячівського району Закарпатської області", ОСОБА_3 навчається в 1-А класі, виховується батьком (а.с.16).

Із акту обстеження умов проживання ОСОБА_1 відомо, що він проживає в АДРЕСА_1 . Разом з ним проживає син ОСОБА_3 (а.с. 17).

Згідно рішення виконавчого комітету Вільховецької сільської ради №26 від 07 червня 2021 року, визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 разом з батьком ОСОБА_1 , жителем АДРЕСА_1 (а.с.18).

Із характеристики ОСОБА_1 , виданої Вільховецькою сільською радою 08 травня 2024 року № 25 відомо, що ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_1 . Разом з ним проживає син ОСОБА_3 , який перебуває на його утриманні (а.с.28).

Згідно висновку про підтвердження місця проживання малолітнього ОСОБА_3 від 26 липня 2024 року, ОСОБА_3 проживає в АДРЕСА_1 , разом з батьком. Мати дитини виїхала за межі України у 2018 році, і до цього часу не повернулася до сина (а.с.29).

Із характеристики ОСОБА_3 , виданої опорним закладом освіти "Вільховецько-Лазівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів Вільховецької сільської ради Тячівського району Закарпатської області" відомо, що ОСОБА_3 навчається в 3-А класі, виховується батьком. Мати вихованням сина не займається, на прохання класного керівника не відгукується (а.с.30).

Згідно рішення виконавчого комітету Вільховецької сільської ради № 107 від 26 липня 2024 року, визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 разом з батьком ОСОБА_1 , жителем АДРЕСА_1 (а.с.32).

Із акту обстеження умов проживання відомо, що позивач ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_1 . Разом з ним проживає син ОСОБА_3 , який повністю перебуває на утриманні батька, так як мати ОСОБА_4 не займається його вихованням та матеріальною підтримкою (а.с.33).

Згідно акту обстеження умов проживання ОСОБА_1 від 15 листопада 2024 року відомо, що він проживає в АДРЕСА_1 . Разом з ним проживає син ОСОБА_3 (а.с.106).

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні суду першої інстанції зазначив, що проживає по сусідству з позивачем. Йому відомо, що ОСОБА_1 самостійно виховує сина ОСОБА_3 . ОСОБА_2 не проживає разом з ОСОБА_1 з 2018 року, і на протязі 6 років він її по місцю проживання ОСОБА_3 не бачив. Протягом цього часу ОСОБА_2 не приходила до сина та не надавала йому жодної допомоги.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні суду першої інстанції зазначив, що працює вчителем початкових класів у Вільховецько-Лазівському ліцеї. ОСОБА_3 на даний час є учнем 4 класу, і його вона навчає з 1 класу по теперішній час. Хлопчик проживає разом з батьком, і перебуває на його утриманні та вихованні. Навчанням сина інтересується лише батько, який приводить його до школи та забирає з неї. Коли ОСОБА_3 навчався в 1 класі, до нього прийшла мама, однак хлопчик почав дуже плакати та не хотів йти до неї.

Малолітній ОСОБА_3 в судовому засіданні зазначив, що проживає разом з батьком. Хто його мама, він не знає, як і не знає де вона знаходиться. Мама з ним не спілкується і до нього не телефонує.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками

Відповідно до роз`яснень викладених в п.15 Постанови Пленуму ВСУ від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі по тексту Постанова Пленуму), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно п.16 вказаної Постанови Пленуму, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

При вирішенні такої категорії спорів суди повинні мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особистості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок міститься в постановах Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 13 квітня 2020 року у справі №760/468/158, 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 11 вересня 2020 року у справі, від 06 вересня 2023 року у справі № 545/560/21).

У рішенні у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

Обґрунтовуючи заявлений позов, позивач посилається на те, що відповідач не приймає участі у вихованні сина, не дбає про його духовний, фізичний та моральний розвиток, не надає сину жодної матеріальної допомоги, умисно ухиляється від виконання батьківських обов`язків

Однак, позивачем, всупереч приписів ст.ст.12, 81 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів на підставі яких можна дійти до безперечного висновку про те, що ОСОБА_2 злісно ухиляється від участі у вихованні дитини.

Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Аналогічні положення зазначено і в ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року наголошував на тому, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці.

Відповідно до ч.ч.4-6 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Із висновку органу опіки і піклування Вільховецької сільської ради від 25 листопада 2024 року слідує, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно свого неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Орган опіки і піклування вважає доцільним позбавлення відповідачки батьківських прав щодо її неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . (а.с.105).

Суд першої інстанції вірно зазначив, що висновок органу опіки та піклування є недостатньо обґрунтованим, та таким, що не містить достатніх підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо неповнолітнього сина, оскільки в ньому відсутні дані про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків по утриманню дітей, не наведено обставин про намагання указаного органу як відповідального за захист прав дітей об`єктивно визначити ставлення мами до дитини, і яким чином позбавлення відповідача батьківських прав захистить інтереси дитини. Вказаний висновок зроблений на підставі пояснень позивача та характеристики дитини.

В даному випадку до відповідача ОСОБА_2 заходи реагування не вживалися і вона не попереджалася органами опіки та піклування про необхідність зміни своєї поведінки щодо виховання сина. Матеріали справи також не містять доказів того, що відповідач притягувалася до відповідальності за невиконання батьківських обов`язків, або жорстоке поводження з дитиною, веде аморальний спосіб життя, що негативно впливає на інтереси дитини.

Доводи апелянта, що судом першої інстанції не враховано обставини, які наведені в позовній заяві щодо невиконання відповідачем батьківських обов`язків та не приймання участі у вихованні дитини, не можуть бути взяті до уваги, оскільки матеріали справи не містять доказів, які б давали достатньо підстав для застосування такої крайньої міри, як позбавлення батьківських прав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову про позбавлення відповідача батьківських прав, суд першої інстанції вірно врахував, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставинами цієї справи не доведено.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції, з врахуванням встановлених у ході судового розгляду справи вищенаведених обставин справи, тривалої недобросовісної поведінки відповідача (матері дитини) щодо свого сина, вважає за необхідне попередити відповідача про зміну свого ставлення до виховання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що буде відповідати забезпеченню «якнайкращих інтересів дитини».

Відповідно до ч. 1 п. 3,4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищенаведене, рішення суду першої інстанції слід змінити, доповнивши резолютивну частину рішення абзацом наступного змісту: «Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ». В решті рішення суду залишити без змін.

Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 19 грудня 2024 року змінити.

Доповнити резолютивну частину рішення абзацом наступного змісту:

Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 05 вересня 2025 року.

Головуючий:

Судді: