ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 684/54/25

Провадження № 22-ц/820/1999/25

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Грох Л.М. (суддя-доповідач), Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,

з участю сторін та їх представників,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог ОСОБА_3 , Міністерство оборони України про визнання відсутнім права на одноразову грошову допомогу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Старосинявського районного суду Хмельницької області в складі судді Гринчук С.М. від 24 липня 2025 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд, -

в с т а н о в и в:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 , звертаючись в суд з цим позовом до відповідача, вказувала, що вона та відповідач є батьками солдата ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 у селі Кліщіївка Бахмутського району Донецької області.

Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової допомоги та компенсаційних сум, матері (позивачці) та дружині (третій особі ОСОБА_3 ) загиблого ОСОБА_4 призначено одноразову грошову допомогу (засідання комісії від 10.11.2023 року №344/168). Також Комісією призначено одноразову грошову допомогу (засідання комісії від 09 лютого 2024 року №23/168) відповідачу як батьку загиблого ОСОБА_4 .

Законом №3515-ІХ від 09.12.2023 року статтю 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено пунктом 2, відповідно до якого у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги може бути відмовлено або її виплата припинена чи призупинена особі, щодо якої рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлено факт ухиляння від виконання обов`язку щодо утримання загиблої (померлої) особи за її життя.

Відповідач не має права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю сина, оскільки він ухилявся від виконання обов`язку щодо його утримання, тому наявні підстави для припинення виплати відповідачу одноразової грошової допомоги.

З 02 листопада 1980 року позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвали 10 лютого 1986 року. На час розірвання шлюбу їхньому сину ОСОБА_4 було 4 роки, проте фактично відповідач не проживав з позивачем однією сім`єю з жовтня 1981 року. Рішенням Старосинявського районного суду Хмельницької області у 1982 році стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , однак відповідач ухилявся від їх сплати, мав заборгованість.

Вироком Старосинявського районного суду Хмельницької області від 03 березня 1995 року його засуджено за ст. 114 КК України 1960 року, за ухилення від сплати аліментів на утримання дітей. Цим вироком встановлено, що ОСОБА_2 , будучи зобов`язаним до сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , на протязі 1994-1995 років злісно ухилявся від сплати аліментів на його утримання, в результаті чого утворилася заборгованість станом на 18 січня 1995 року в сумі 1300000 карбованців. Постановою Старосинявського районного суду Хмельницької області від 10 жовтня 1995 року ОСОБА_2 замінено невідбутий строк чотири місяці виправних робіт покаранням у виді позбавлення волі строком на чотири місяці.

ОСОБА_1 разом з сином з жовтня 1981 року по серпень 1986 року проживала у селі Бабине в будинку своєї матері, ОСОБА_2 з ними не проживав і участі у вихованні сина ОСОБА_4 не приймав.

Між сторонами існує спір про право на отримання одноразової грошової допомоги, припинення виплати допомоги відповідачу вплине на розмір допомоги їй та третій особі ОСОБА_3 .

Вона вже зверталася до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту ухилення відповідачем від виконання обов`язку щодо утримання загиблої особи за її життя (справа №684/216/24). Постановою Хмельницького апеляційного суду від 26 листопада 2024 року скасовано рішення Старосинявського районного суду Хмельницької області від 04 вересня 2024 року, у задоволенні позову відмовлено. Апеляційний суд констатував, що заявлені ОСОБА_1 вимоги про встановлення факту ухиляння від виконання обов?язку щодо утримання загиблої особи за її життя не є ефективним способом захисту порушеного права. Належним та ефективним способом захисту цивільного права ОСОБА_1 у спірних правовідносинах є заявлення до ОСОБА_2 позову про визнання відсутнім права на одноразову виплату, під час розгляду якого позивачкою мають бути доведені підстави, за якими призначення та виплата відповідачу одноразової грошової допомоги не здійснюється.

За цих обставин позивачка просила визнати відсутнім у ОСОБА_2 право на одноразову грошову допомогу у зв`язку з загибеллю сина, військовослужбовця ОСОБА_4 , загиблого ІНФОРМАЦІЯ_2 у період дії воєнного стану та припинити йому виплату одноразової грошової допомоги.

Рішенням Старосинявського районного суду Хмельницької області від 24.07.2025 року позов задоволено частково.

Визнано відсутнім у ОСОБА_2 права на одноразову грошову допомогу у зв`язку із загибеллю сина військовослужбовця ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 у період дії воєнного стану в с. Кліщіївка Бахмутського району Донецької області.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду як незаконне та відмовити у задоволенні позову. На думку апелянта, суд першої інстанції неповно з`ясував причини затримки сплати ним аліментів на утримання сина, що мало в ті часи масовий характер. В порушення ст.ст. 3, 68 Конституції України суд не відібрав у нього жодних пояснень з приводу пояснень свідків, які були упередженими щодо нього. Вважає, що суд неправильно застосував норму ч. 2 ст. 16-4 Закону України №3315-ІХ від 09.12.2023 року, оскільки закони України та нормативно правові акти не мають зворотної дії в часі. Висновок суду про відсутність у нього права на отримання одноразової грошової допомоги вважає помилковим.

У відзиві ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення як безпідставну. Відповідач злісно ухилявся від сплати аліментів на утримання сина, що встановлено вироком суду, тому наявні підстави для припинення виплати йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з його загибеллю.

В засіданні апеляційного суду апелянт та його представник підтримали апеляційну скаргу з викладених в ній мотивів.

Позивачка та її представниця просили відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_5 . ОСОБА_4 був призваний по мобілізації на військову службу, і загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 в період дії воєнного стану в с.Кліщіївка Бахмутського району Донецької області.

Шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 розірвано 10 лютого 1986 року.

На час смерті ОСОБА_4 перебував у шлюбі з ОСОБА_3 .

ОСОБА_1 проживала без реєстрації з жовтня 1981 року по серпень 1986 року у селі Бабине в будинку матері ОСОБА_7 , разом з нею проживали її брати та син ОСОБА_4 . ОСОБА_2 , на той час чоловік ОСОБА_1 , разом з нею не проживав та участі у вихованні сина ОСОБА_4 не брав.

Рішенням Старосинявського районного народного суду від 16.03.1982 року стягнуто з ОСОБА_2 , 1958 року народження, на користь ОСОБА_6 на утримання сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі частки з всіх видів заробітку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 18.02.1982 року.

Вироком Старосинявського районного суду від 03.03.1995 року ОСОБА_2 засуджено за статтею 114 КК України (злісне ухилення від сплати аліментів на утримання дітей) до 6 місяців виправних робіт, з утриманням із заробітку 20% в прибуток держави. Цим вироком встановлено, що ОСОБА_2 , будучи зобов`язаним до сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , на протязі 1994-1995 років злісно ухилявся від сплати аліментів на його утримання, в результаті чого утворилася заборгованість станом на 18 січня 1995 року в сумі 1300000 карбованців.

Постановою Старосинявського районного суду від 10.10.1995 року ОСОБА_2 замінено невідбутий строк чотири місяці виправних робіт покаранням у виді позбавлення волі строком на чотири місяці.

Згідно з архівною довідкою КП «Трудовий архів» від 28.05.2024 року №27 ОСОБА_2 працював у колгоспі «Здобуток Жовтня» з 1973 року по 1992 рік, в примітці зазначено, що з 23 липня 1987 року по 22 липня 1988 року відбував покарання у вигляді виправних робіт без позбавлення волі, не зараховано в стаж роботи 1983 та 1985 роки.

Матері, дружині та батьку загиблого ІНФОРМАЦІЯ_2 у період дії воєнного стану солдата ОСОБА_4 комісією з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум Міністерства оборони України відповідно до пункту 2 постанови КМУ від 28 лютого 2022 року №168 призначено одноразову грошову допомогу у рівних частках в розмірі 1/3 частини 15 млн. грн. по 5 млн. грн.

Рішенням Старосинявського районного суду Хмельницької області від 04 вересня 2024 року у справі №684/216/24 встановлено факт ухиляння ОСОБА_2 від виконання обов`язку щодо утримання сина ОСОБА_4 за його життя.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 26.11.2024 року у справі №684/216/24 скасовано рішення Старосинявського районного суду Хмельницької області від 04 вересня 2024 року, в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовлено у зв`язку з неефективним способом захисту порушеного права.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку із доведенням факту ухиляння відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо утримання загиблого сина, військовослужбовця ОСОБА_4 , наявні підстави відповідно до пункту 2 статті 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» для визнання відсутнім у відповідача права на одноразову грошову допомогу, що в свою чергу слугуватиме підставою для припинення відповідачу виплати призначеної йому одноразової грошової допомоги, тому ця вимога є передчасною та не підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги про помилковість цих висновків суду є необґрунтованими.

Так, відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі за текстом - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Одноразова грошова допомога призначається і виплачується серед іншого у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби.

Згідно зі статтею 16-1 цього Закону у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги серед інших мають вдова (вдівець) та батьки загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті) .

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року №168 установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 млн. гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.

Згідно з частиною другою статті 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII (в редакції Закону від 09 грудня 2023 року №3515-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги», у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги може бути відмовлено або її виплата припинена чи призупинена особі, щодо якої рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлено факт ухиляння від виконання обов`язку щодо утримання загиблої (померлої) особи за її життя.

Суд першої інстанції правильно констатував, що вироком Старосинявського районного суду від 03.03.1995 року, що набрав законної сили, яким ОСОБА_2 засуджено за статтею 114 КК України (злісне ухилення від сплати аліментів на утримання дітей) до 6 місяців виправних робіт, беззаперечно встановлено факт його ухилення від виконання обов`язку щодо утримання загиблого сина ОСОБА_4 за його життя.

Доводи апеляційної скарги щодо наявності об`єктивних причин несплати ОСОБА_2 аліментів на утримання сина та виникнення заборгованості по аліментах є безпідставними, оскільки вироком Старосинявського районного суду від 03.03.1995 року встановлено його вину саме у злісному ухиленні від сплати аліментів на утримання дітей.

У зв`язку з цим не мають істотного значення і доводи щодо подальшої сплати ОСОБА_2 цієї заборгованості по аліментах.

Обговорюючи доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування норми матеріального права, апеляційний суд бере до уваги таке.

Норма частини 2 статті 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII, за якою в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги може бути відмовлено або її виплата припинена чи призупинена особі, щодо якої рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлено факт ухиляння від виконання обов`язку щодо утримання загиблої (померлої) особи за її життя, дійсно внесена Законом від 09 грудня 2023 року №3515-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги».

Згідно з пунктом 1 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №3515-IX цей Закон набирає чинності через три місяці з дня його опублікування, крім пункту 3 цього розділу, який набирає чинності з дня, наступного за днем опублікування цього Закону.

Закон №3515-IX вперше опублікований в офіційному друкованому виданні «Голос України» від 29.12.2023 року № 52, в якому здійснюється офіційне оприлюднення законів та інших актів Верховної Ради України

Отже, відповідно до пункту 1 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №3515-IX цей Закон набрав чинності 29.03.2024 року.

На цей час вже було прийняте рішення 09.02.2024 року комісією Міністерства оборони України відповідно до пункту 2 постанови КМУ від 28 лютого 2022 року №168 про призначення одноразової грошової допомоги батькові загиблого ОСОБА_4 .

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Разом з тим, відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 12 липня 2019 року № 5-р(I)/2019 за змістом частини першої статті 58 Конституції України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування.

Не вважається зворотною дією застосування закону або іншого нормативно-правового акта щодо триваючих правових відносин, якщо цей акт застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (це так звана безпосередня дія нормативного акта в часі).

Апеляційний суд констатує, що існуючі правовідносини між сторонами в справі щодо права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю сина-військовослужбовця виникли з часу його загибелі і є триваючими.

Так, сама конструкція норми частини 2 статті 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII свідчить про триваючий характер цих правовідносин «у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги може бути відмовлено або її виплата припинена чи призупинена особі, щодо якої рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлено факт ухиляння від виконання обов`язку щодо утримання загиблої (померлої) особи за її життя».

Тобто, законом прямо передбачено можливість припинення вже призначеної виплати чи її призупинення в разі встановлення факту ухиляння особи-набувача виплати від виконання обов`язку щодо утримання загиблої (померлої) особи за її життя.

Як вбачається з виписки АТ КБ «ПриватБанк» по рахунку ОСОБА_4 від 15.09.2025 року, за період з березня 2024 року по цей час виплата одноразової грошової допомоги здійснена йому частково.

Відтак у зв`язку з триваючим характером спірних правовідносин суд першої інстанції правильно застосував норму матеріального права, частину 2 статті 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII і обґрунтовано за встановленого факту злісного ухилення відповідача від утримання сина за життя визнав відсутнім у нього права на одноразову грошову допомогу у зв`язку із загибеллю сина.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просила відшкодувати понесені витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст.ст. 15, 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 137 ЦПК).

Відповідно до ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру».

Правнича допомога відповідачу в справі надавалася адвокатом Волошиною І.В. на підставі ордеру від 05.01.2025 року та договору про надання правової (правничої) допомоги від 03.01.2025 року (а.с. 5-7 т.1).

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції надано додаток №2 до договору про надання правничої допомоги від 03.01.2025 року №1/1 від 24.08.2025 року, розрахунок про надання правничої допомоги №1/1.

Гончарук В.П. не заявив клопотання щодо неспівмірності понесених ОСОБА_1 судових витрат зі складністю справи.

Відтак з врахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України понесені ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу підлягають стягненню з ОСОБА_2 в сумі 5000 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Старосинявського районного суду Хмельницької області від 24 липня 2025 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 )5000 грн. понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Повна постанова складена 22 вересня 2025 року.

Судді Л.М. Грох

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк