ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 761/3997/24

провадження № 61-4237св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Державна установа «Головний медичний клінічний центр Міністерства внутрішніх справ України»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кононенка Олега Івановича на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 вересня 2024 року, ухвалене в складі судді Саадулаєва А. І., та постанову Київського апеляційного суду від 25 лютого 2025 року, прийняту у складі колегії суддів: Кирилюк Г. М., Рейнарт І. М., Ящук Т. І.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державної установи «Головний медичний центр Міністерства внутрішніх справ України» (далі - ДУ «ГМЦ МВС України»), яке було перейменоване 08 серпня 2024 року на Державну установу «Головний медичний клінічний центр Міністерства внутрішніх справ України» (далі - ДУ «ГМКЦ МВС України»), про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовну заяву мотивувала тим, що з 12 жовтня 2018 року на підставі безстрокового трудового договору вона працювала на посаді головної медичної сестри адміністративно-управлінського персоналу.

12 травня 2023 року ОСОБА_1 написала заяву на ім`я начальника ДУ «ГМЦ МВС України» про звільнення із займаної посади за угодою сторін з 01 червня

2023 року.

12 травня 2023 року вона написала заяву на ім`я начальника ДУ «ГМЦ МВС України»

з проханням прийняти її на роботу на посаду головної медичної сестри терміном на три місяці з випробувальним строком один місяць, з 02 червня 2023 року.

Наказом начальника ДУ «ГМЦ МВС України» № 136/0/с «По особовому складу»

від 22 червня 2023 року її було звільнено з посади головної медичної сестри адміністративно-управлінського персоналу з 01 червня 2023 року за угодою сторін (пункт 1 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України)).

Наказом начальника ДУ «ГМЦ МВС України» № 148 о/с від 31 травня 2023 року її було призначено на посаду головної медичної сестри адміністративно-управлінського персоналу за строковим трудовим договором до 02 вересня

2023 року.

11 серпня 2023 року ОСОБА_1 написала заяву на ім`я начальника ДУ «ГМЦ МВС України», в якому виклала прохання продовжити строковий трудовий договір на посаді головної медичної сестри ДУ «ГМЦ МВС України».

18 серпня 2023 року начальником ДУ «ГМЦ МВС України» видано наказ № 226 о/с про укладення строкового трудового договору з ОСОБА_1 на посаду головної медичної сестри адміністративно-управлінського персоналу до 31 грудня 2023 року.

Наказом начальника ДУ «ГМЦ МВС України» № 373 о/с «По особовому складу» від 20 грудня 2023 року її було звільнено з посади головної медичної сестри адміністративно-управлінського персоналу з 31 грудня 2023 року у зв`язку

із закінченням строку дії трудового договору (пункт 2 частини першоїстатті 36 КЗпП України).

Згідно цього ж наказу ОСОБА_1 було виплачено грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за період роботи з 02 червня 2023 року до 31 грудня 2023 року - 14 днів; виплачено грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку за шкідливі та важкі умови праці за період роботи з 02 червня 2023 року по 31 грудня 2023 року - 04 календарні дні.

ОСОБА_1 зазначала, що саме керівництвом ДУ «ГМЦ МВС України» були визначені умови її подальшого працевлаштування із наполегливою пропозицією укладення саме строкового договору на три місяці, на що вона погодилась, бажаючи залишитись на роботі.

Вказувала, що будь-яких обмежень у можливості укладення безстрокового трудового договору на зазначену посаду не було. Не існувало і необхідності змінювати трудові відносини з безстрокових на строкові. Посада головної медичної сестри адміністративно-управлінського персоналу не є тимчасовою, після її звільнення вказана посада залишилась діючою і по цей день. Укладення саме строкового трудового договору не відповідало її інтересам, волевиявленню

і бажанню, не пов`язувалось із сімейно-побутовими чи іншими обставинами, станом здоров`я. Про вказане свідчить відсутність посилань на зазначене у заяві

від 12 травня 2023 року про прийняття на роботу за строковим трудовим договором та заяві від 11 серпня 2023 року про продовження строкового трудового договору на три місяці до 31 грудня 2023 року.

Враховуючи викладене, просила суд:

- скасувати наказ № 272 о/с від 20 грудня 2023 року, винесений начальником ДУ «ГМЦ МВС України», про звільнення ОСОБА_1 , головної медичної сестри адміністративно-управлінського персоналу, у зв`язку із закінченням строку трудового договору, на підставі пункту другого частини першої статті 36 КЗпП України;

- поновити ОСОБА_1 на посаді головної медичної сестри адміністративно-управлінського персоналу ДУ «ГМЦ МВС України» з 31 грудня 2023 року;

- стягнути з ДУ «ГМЦ МВС України» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 січня 2024 року по день ухвалення судового рішення з відрахуванням обов`язкових виплат та платежів з цієї суми.

Короткий зміст судових рішення суду першої та апеляційної інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11 вересня 2024 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 25 лютого

2025 року, позов ОСОБА_1 до ДУ «ГМЦ МВС України» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишено без задоволення

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що ОСОБА_1 самостійно 12 травня 2023 року написала заяву про звільнення із займаної посади за угодою сторін та просила її звільнити з 01 червня 2023 року, а також 12 травня 2023 року написала заяву про прийняття її на роботу в ДУ «ГМЦ МВС України» на посаду головної медичної сестри терміном на три місяці з випробувальним строком на один місяць та заяву про укладення з нею строкового трудового договору. При цьому не доведено, що укладення строкового трудового договору було здійснено під «прихованим примусом» ДУ «ГМЦ МВС України» та/або було ініційовано відповідачем.

Крім того, судами також враховано, що перед закінченням строку дії трудового договору ОСОБА_1 не було вчинено будь-яких дій, спрямованих на укладення нового трудового договору, що фактично суперечить доводам позивача про її бажання продовжувати трудові відносини з ДУ «ГМЦ МВС України».

Короткий зміст касаційної скарги

02 квітня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Кононенко О. І. через підсистему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 вересня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 25 лютого 2025 року (надійшла до суду 02 квітня 2025 року), в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просив суд скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 03 квітня 2025 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кононенка О. І. залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків.

15 квітня 2025 року ухвалою Верховного Суду поновлено строк на касаційне оскарження, відкрито касаційне провадження у справі, витребувано її матеріали

із Шевченківського районного суду м. Києва.

У травні 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що в оскаржуваному рішенні апеляційний суд зробивши висновок про законність звільнення позивача з роботи, не звернув увагу на вимоги частини другої статті 23 КЗпП України.

Також представник заявника посилається на те, що суд апеляційної інстанції

в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 12 вересня 2108 року у справі № 753/16193/16 (провадження № 61-24657св18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 761/27031/17 (провадження № 61-44171св18), від 25 вересня 2019 року у справі № 357/15008/18 (провадження № 61-12378св19), від 21 грудня 2023 року у справі № 591/873/21 (провадження № 61-13237св22).

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У травні 2025 року від ДУ «ГМКЦ МВС України» надійшов відзив, у якому представник просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, як такі, що ухвалені з правильним застосування норм матеріального права та без порушень норм процесуального права.

Зазначає, що 20 грудня 2023 року ДУ «ГМКЦ МВС України» видано наказ № 373 о/с про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади, у зв`язку з закінченням дії трудового договору. Із вказаним наказом ОСОБА_1 ознайомилася 21 грудня 2023 року, а 29 грудня 2023 року отримала витяг з наказу про звільнення, однак заяви про укладення нового трудового договору не подавала.

Вказав, що, написавши заяву про укладення строкового трудового договору, ОСОБА_1 ініціювала та надала згоду на його укладення, сторони досягли взаємних домовленостей щодо умов подальшого її працевлаштування у період дії воєнного стану. Всі дії ДУ «ГМКЦ МВС України» стосовно трудових відносин були направлені на захист інтересів ОСОБА_1 .

Фактичні обставини справи, встановлені судами

12 жовтня 2018 року ОСОБА_1 призначено головною медичною сестрою вищої кваліфікації категорії адміністративно-управлінського персоналу за переведенням з Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву» (далі - ДУ «ТМО МВС України по м. Києву») на підставі наказу від 28 вересня 2018 року №90 о/с.

З 01 квітня 2021 року ОСОБА_1 переведено на посаду головної медичної сестри вищої категорії.

12 травня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до ДУ «ГМЦ МВС України»

з заявою про звільнення із займаної посади за угодою сторін, з 01 червня 2023 року.

Наказом ДУ «ГМЦ МВС України» від 22 травня 2023 року № 136 о/с ОСОБА_1 звільнено за угодою сторін з 01 червня 2023 року, відповідно до пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України.

12 травня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до ДУ «ГМЦ МВС України»

з заявою, в якій просила прийняти її на роботу на посаду головної медичної сестри терміном на три місяці з випробувальним строком один місяць, з 02 червня

2023 року.

31 травня 2023 року ОСОБА_1 призначено на посаду головної медичної сестри адміністративно-управлінського персоналу, за строковим трудовим договором з 02 червня до 02 вересня 2023 року, зі строком випробування один місяць.

11 серпня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до ДУ «ГМЦ МВС України»

з заявою, в якій просила продовжити строковий трудовий договір з 03 вересня

2023 року до 31 грудня 2023 року.

Відповідно до наказу ДУ «ГМЦ МВС України» від 18 серпня 2023 року № 226 о/с

з ОСОБА_1 укладено строковий трудовий договір з 03 вересня до 31 грудня 2023 року.

Згідно з наказом від 20 грудня 2023 року № 373 о/с ОСОБА_1 звільнено

з роботи з 31 грудня 2023 року у зв`язку із закінченням строку дії трудового договору (пункт 2 статті 36 КЗпП України).

21 грудня 2023 року ОСОБА_1 ознайомилася з наказом ДУ «ГМЦ МВС України» № 373 о/с, а 29 грудня 2023 року отримала витяг з даного наказу.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підставами касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду (пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України);

- касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини другої статті 389 УПК України.

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Кононенка О. І. не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції відповідають, доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно зі статтею 23 КЗпП України трудовий договір може бути:

1) безстроковим, що укладається на невизначений строк;

2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін;

3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актам.

Загальні підстави припинення трудового договору визначені статтею 36 КЗпП України.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

На цій підставі може бути припинений тільки строковий трудовий договір, укладений як строковий відповідно до закону. Якщо ж строковий трудовий договір укладено всупереч правилам статті 23 КЗпП України, то умова про строк є незаконною. Трудовий договір у такому разі вважається укладеним на невизначений строк і він не може бути припинений у зв`язку із закінченням строку.

Зазначене узгоджується з правовими висновками викладеними Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

у постанові від 12 вересня 2018 року у справі № 753/16193/16-ц (провадження

№ 61-24657св18) та від 31 жовтня 2018 року у справі № 761/27037/17-ц (провадження № 61-44171св18).

Припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви або якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору він уже виявив, коли писав заяву про прийняття на роботу за строковим трудовим договору. У цей же час він виразив і волю на припинення такого трудового договору після закінчення строку, на який він був укладений. Власник також не зобов`язаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за пунктом 2 частиною першою статті 36 КЗпП України

У статті 2 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» зазначено, що у період дії воєнного стану сторони за згодою визначають форму трудового договору. При укладанні трудового договору в період дії воєнного стану умова про випробування працівника під час прийняття на роботу може встановлюватися для будь-якої категорії працівників.

Із закінченням строку трудового договору трудові відносини припиняються навіть тоді, коли вимогу про звільнення заявила одна зі сторін трудового договору - працівник чи власник або уповноважений ним орган.

При такому волевиявленні однієї зі сторін друга сторона не може перешкодити припиненню трудових відносин, зокрема, до такого висновку дійшов у своїй постанові від 22 січня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №607/18964/18 (провадження № 61-17321св19), така позиція узгоджується з висновком Верховного Суду

викладених у постанові від 29 січня 2021 року у справі № 761/14427/19 (провадження № 61-15423св20).

Отже, термін строкового трудового договору встановлюється за погодженням сторін. Вносити пропозиції щодо терміну трудового договору має право кожна із сторін.

Верховний Суд погоджується з висновком суду першої та апеляційної інстанції стосовно того, що перед закінченням строку дії трудового договору № 195

від 11 серпня 2023 року (том 1 а. с. 128-129), ОСОБА_1 не було вчинено будь-яких дій, спрямованих на укладання нового трудового договору з ДУ «ГМЦ МВС України».

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, обґрунтовано відхилив доводи позивачки про те, що укладення строкового трудового договору було здійснено під «прихованим примусом» ДУ «ГМЦ МВС України» та взяв до уваги ту обставину, що до закінчення строку дії договору ОСОБА_1 не виявила бажання на продовження трудових відносин

з ДУ «ГМЦ МВС України», про що свідчить відсутність будь-яких дій, спрямованих на досягнення цієї мети.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанції правильно визначилися

з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази

і надали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи та дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Посилання касаційної скарги на невідповідність висновків судів попередніх інстанцій висновкам Верховного Суду, на які послалася представник заявника

у касаційній скарзі, є необґрунтованими, оскільки висновки у цих справах і у справі, яка переглядається, не є суперечливими. У кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Іншим постановам Верховного Суду, на які посилається заявник, висновки судів попередніх інстанцій не суперечать.

Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального і процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Верховний Суд розглянув справу у межах доводів, наведених у касаційній скарзі, які стали підставою для відкриття касаційного провадження; підстав вийти за межі розгляду справи судом касаційної інстанції не встановлено.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення,

а рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду залишити без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кононенка Олега Івановича залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 вересня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 25 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. В. Коломієць

Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник