Справа № 703/6304/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову у відкритті провадження за позовною заявою

17 вересня 2025 року суддя Смілянського міськрайонного суду Черкаської області Ігнатенко Т.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Чепурний Валерій Петрович, до Ротмістрівської сільської ради про встановлення факту прийняття спадщини

ВСТАНОВИВ:

12 вересня 2025 року, поштовим відправленням, на адресу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області надійшла вищевказана заява ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Чепурний В.П., якій позивач просить встановити факт прийняття ним спадщини після смерті його сестри ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Куцівка Смілянського району Черкаської області.

Вирішуючи питання про можливість відкриття провадження за вказаною позовною заяви, суддя приходить до наступного.

Згідно ч.1 ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ч.2 ст.19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Згідно ч.7 ст.19 ЦПК України, окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2020 року у справі №644/6785/18 (провадження № 61-434св19), зазначено, що «суд вправі розглядати справи про встановлення юридичних фактів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Тобто, від встановлення такого факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян та встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право».

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 1 постанови від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, від встановлення фактів, що мають юридичне значення, має залежити виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян та встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Верховний Суду у постановах від 10 квітня 2019 року №320/948/18; від 30 січня 2022 року № 287/167/18-ц зазначив, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

З вищенаведеного вбачається, що встановлення факту, що має юридичне значення можливе при умові, що факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення та встановлення такого факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Чепурний В.П., позивач, як на підставу заявленої вимоги, посилається на те, що він є спадкоємцем другої черги після смерті його сестри ОСОБА_2 , та прийняв спадщину після смерті останньої, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживав зі спадкодавцем. Вважає, що по справі виник спір про право, так як за життя ОСОБА_2 склала заповіт на Ротмістрівський будинок-інтернат, внаслідок чого справа повинна розглядатися в позовному провадженні.

Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особа, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Листом №141/01-16 від 17 лютого 2024 року Смілянська державна нотаріальна контора роз`яснила ОСОБА_1 , що за позовом спадкодавця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини, або ж встановити в судовому порядку факт спільного проживання із спадкодавцем не менше п`яти років до дня його смерті. Повідомлено, що нотаріус відмовляє у видачі свідоцтва про право на спадщину, якщо не подано відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

У постанові приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області Старовойтова О.С. про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою вирішено відмовити ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , зазначено, що спадкоємцем ОСОБА_1 не подано заяву про прийняття спадщини у встановлений строк, а також не надано документів, які б підтверджували факт проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Таким чином, з метою підтвердження прийняття позивачем ОСОБА_1 спадщини після смерті ОСОБА_2 , позивач має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Крім того, суди мають встановлювати, між ким існує спір, хто є спадкоємцем у порядку, передбаченому спадковим правом (норми ЦК України), який би оспорював право заявника на прийняття спадщини, оскільки існування спору про право повинно бути реальним, а не гіпотетичним (постанови Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі №336/709/18-ц, від 14 квітня 2021 року у справі № 205/2102/19-ц, від 28 квітня 2021 року у справі № 520/19532/19 (провадження № 61-13709св20), від 15 листопада 2021 року у справі №554/10125/20 (провадження №61-12758св21), від 03 серпня 2022 року у справі №759/12740/21 (провадження № 61-126св22)).

У постанові Верховного Суду від 21 лютого 2024 року у справі №278/304/23 зазначено, що необхідність встановлення факту спільного проживання для отримання спадщини саме по собі не свідчить про наявність спору. Отже, висновки судів про наявність спору про право, який має розглядатися у порядку позовного провадження, є передчасним і нічим не підтверджений. Без відкриття провадження у справі неможливо встановити фактичні обставини щодо наявності спору про право.

Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Отже, лише у разі встановлення, під час розгляду заяви про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, наявності спору про право, позивач ОСОБА_1 має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу з позовною заявою.

З урахуванням викладеного, суддя приходить до висновку, що звернення позивача ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Чепурний В.П., до суду з позовною заявою про встановлення факту прийняття спадщини, суперечить положенням ст.16 ЦК України, а прийняття спадщини, у відповідності до положень ч.3 ст.1268 ЦК України, є похідним від встановлення судом, у даному випадку, саме факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не факту прийняття спадщини, внаслідок чого позовна заява, в якій на вирішення суду поставлена вимога про встановлення факту прийняття спадщини, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, суддя вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження за позовом заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Чепурний В.П., до Ротмістрівської сільської ради про встановлення факту прийняття спадщини.

Керуючись ст.186, 258, 260, 261, 315 ЦПК України, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

У відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Чепурний Валерій Петрович, до Ротмістрівської сільської ради про встановлення факту прийняття спадщини, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її отримання шляхом подачі апеляційної скарги.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В. Ігнатенко