Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №439/944/25

Провадження № 2/439/462/25

15 вересня 2025 року м. Броди

Бродівський районний суд Львівської області

у складі:

головуючого-судді: Петейчука Б.М.,

за участі: секретаря

судового засідання: Ковальчук Н.І.,

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, ухвалив таке рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» звернувся до Бродівського районного суду Львівської області зі позовними вимогами до відповідача: ОСОБА_1 , в яких просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» заборгованість за кредитними договорами у розмірі 66 169 (шістдесят шість тисяч сто шістдесят дев`ять) гривень 80 копійок.

Стислий виклад позиції позивача.

Позивач зазначає, що 09 серпня 2021 року між ОСОБА_1 , як позичальником та ТзОВ «Мілоан», як позикодавцем було укладено кредитний договір за номером: № 101769634. Кредитний договір було підписано електронним цифровим підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону ОСОБА_1 . Відповідно до договору позичальник погодився з усіма його істотними умовами, зокрема й умови про порядок повернення, строк повернення та оплату за користування грошовими коштами, про що власноруч поставила електронний цифровий підпис.

Позивач зазначає, що свої зобов`язання за договором позики позикодавець виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачці можливість розпоряджатися грошовими коштами на умовах, передбачених договором та в межах обумовленого предмета договору. Проте відповідачка, яка зобов`язалась повернути кредитні кошти, не надала своєчасно позикодавець у грошові кошти для погашення заборгованості за борговим зобов`язанням.

Позивач мотивує, що взяті на себе зобов`язання за договором відповідачка належним чином не виконувала, унаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 46 200 (сорок шість тисяч двісті) гривень, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) - 5000,00 гривень, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 40250,00 гривень, заборгованість за комісіями - 950,00 гривень.

Позивач акцентує, що право грошової вимоги за договором кредиту за номером: № 101769634 від 09 серпня 2021 року за договором факторингу №30-11-65 перейшло до ТзОВ «Вердикт Капітал». В свою чергу ТзОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги за цим кредитним договором ТзОВ «Коллект Центр» відповідно до договору факторингу №10-03/2023/01 від 10.03.2023 року. Отже, саме позивач є належним стягувачем за вищевказаним кредитним договором.

Крім того, 07 вересня 2021 року між ОСОБА_1 як позичальником та ТзОВ «Маніфою» як позикодавцем було укладено кредитний договір за номером: № 3123637. Кредитний договір було підписано електронним цифровим підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону ОСОБА_1 . Відповідно до договору позичальник погодився з усіма його істотними умовами, зокрема й умови про порядок повернення, строк повернення та оплату за користування грошовими коштами, про що власноруч поставив електронний цифровий підпис.

Позивач зазначає, що свої зобов`язання за договором позики позикодавець виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачці можливість розпоряджатися грошовими коштами на умовах, передбачених договором та в межах обумовленого предмета договору. Проте відповідач, який зобов`язавсь повернути кредитні кошти, не надав своєчасно позикодавець у грошові кошти для погашення заборгованості за борговим зобов`язанням.

Позивач мотивує, що взяті на себе зобов`язання за договором відповідач належним чином не виконав, унаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 19969,80 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту)-1400,00 гривень, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 18569,80 грн.

Позивач акцентує, що право грошової вимоги за договором кредиту за номером: № 3123637 від 07.09.2021 року за договором факторингу №29/12-2021 перейшло до ТзОВ «Вердикт Капітал». В свою чергу ТзОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги за цим кредитним договором ТзОВ «Коллект Центр» відповідно до договору факторингу №10-01/2023 від 10.01.2023 року. Отже, саме позивач є належним стягувачем за вищевказаним кредитним договором

Відтак, позивач із метою належного та повного виконання зобов`язання просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за заборгованості за вказаними кредитними договорами у сумі 66 169 (шістдесят шість тисяч сто шістдесят дев`ять) гривень 80 копійок.

Крім того, просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 16 000 (шістнадцять тисяч) гривень.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі.

23 травня 2025 року відкрито провадження у справі.

Відповідачу запропоновано протягом п`ятнадцяти днів, із моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі, подати відзив на позовну заяву.

Позивач у судове засідання участь свого представника не забезпечив. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує повністю та просить суд задовольнити останні.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився. Про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлявся про час та місце судового розгляду.

Суд, зі згоди позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 Цивільного процесуального кодексу України.

За правилами норми частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки сторони в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланнями на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Доказами у справі встановлено, що 09 серпня 2021 року між ОСОБА_1 , як позичальником та ТзОВ «Мілоан», як позикодавцем було укладено кредитний договір за номером: № 101769634. Кредитний договір було підписано електронним цифровим підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону ОСОБА_1 . Відповідно до договору позичальник погодився з усіма його істотними умовами, зокрема й умови про порядок повернення, строк повернення та оплату за користування грошовими коштами, про що власноруч поставила електронний цифровий підпис, що підтверджується відповідним договором та додатками до нього.

Крім того, 07 вересня 2021 року між ОСОБА_1 як позичальником та ТзОВ «Маніфою» як позикодавцем було укладено кредитний договір за номером: № 3123637. Кредитний договір було підписано електронним цифровим підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону ОСОБА_1 . Відповідно до договору позичальник погодився з усіма його істотними умовами, зокрема й умови про порядок повернення, строк повернення та оплату за користування грошовими коштами, про що власноруч поставила електронний цифровий підпис, що підтверджується наданою суду на дослідження копією відповідного кредитного договору, разом із долученими до нього додатками.

30 листопада 2021 року право грошової вимоги за договором кредиту за номером: № 101769634 від 09 серпня 2021 року за договором факторингу №30-11-65 перейшло до ТзОВ «Вердикт Капітал». В свою чергу ТзОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги за цим кредитним договором ТзОВ «Коллект Центр» відповідно до договору факторингу №10-03/2023/01 від 10.03.2023 року, що підтверджується відповідними договорами, актом приймання передачі та реєстру позичальників.

29.12.2021 року право грошової вимоги за договором кредиту за номером: № 3123637 від 07.09.2021 року за договором факторингу №29/12-2021 перейшло до ТзОВ «Вердикт Капітал». В свою чергу ТзОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги за цим кредитним договором ТзОВ «Коллект Центр» відповідно до договору факторингу №10-01/2023 від 10.01.2023 року, що підтверджується відповідними договорами, актом приймання передачі та реєстру позичальників.

Крім, того надані розрахунки заборгованості за кредитним договором за номером: № 101769634 від 09 серпня 2021 року, заборгованість ОСОБА_1 станом на 10 січня 2023 року становить 46 200 (сорок шість тисяч двісті) гривень.

Також, надані розрахунки заборгованості за кредитним договором за номером: № 3123637 від 07 вересня 2021 року заборгованість ОСОБА_1 станом на 10 січня 2023 року становить 19969 ( дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот шістдесят дев`ять) гривень 80 копійок.

Мотиви суду.

Щодо стягнення заборгованості за договором кредиту.

За нормативними правилами статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання договору не допускається.

Виходячи зі змісту статтей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Разом із цим, нормою статті 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 Цивільного кодексу України).

За змістом статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановленні договором або законом.

Нормою частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України акцентовано, що позичальник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

При цьому, відповідно до частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Імперативними приписами частини 2 статті 1048 Цивільного кодексу України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичальником) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 1049 Цивільного кодексу України).

Нормативними положеннями статті 1054 Цивільного кодексу України визначено, що за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Щодо кредитного договору № 101769634 від 09 серпня 2021 року

Доказами у справі підтверджується, що 09 серпня 2021 року між ОСОБА_1 , як позичальником та ТзОВ «Мілоан», як позикодавцем було укладено кредитний договір за номером: № 101769634..

п. 1.2 договору сума позики у розмірі 5 000 гривень,

п. 1.3 договору передбачає строк кредитування 30 днів

п. 1.5.2 договору передбачено денну процентну ставку в розмірі 2,5 %, на умовах, визначених договором,

1.5.1. передбачено комісію в сумі 950 гривень, тобто 19 % від суми кредиту одноразово.

Однак, позичальник умови договору не виконував внаслідок чого виникла заборгованість перед позикодавцем.

Заборгованість позичальника ОСОБА_1 перед позикодавцем за грошовим зобов`язанням, у частині повернення суми тіла кредиту, перед позикодавцем ТзОВ «Коллект центр», становить 5000 гривень.

Щодо кредитного договору № 3123637 від 07 вересня 2021 року

Також, 07 вересня 2021 року між ОСОБА_1 як позичальником та ТзОВ «Маніфою» як позикодавцем було укладено кредитний договір за номером: № 3123637.

п. 2.3.3 договору сума позики у розмірі 1400 гривень,

п. 2.3.4 договору передбачає строк кредитування 30 днів

п. 2.4.1 договору передбачено денну процентну ставку в розмірі 1.99 %, на умовах, визначених договором,

Однак, позичальник умови договору не виконував внаслідок чого виникла заборгованість перед позикодавцем.

Заборгованість позичальника ОСОБА_1 перед позикодавцем за грошовим зобов`язанням, у частині повернення суми тіла кредиту, перед позикодавцем ТзОВ «Коллект центр», становить 1400 гривень.

Водночас, право грошової вимоги за грошовими зобов`язаннями, а саме: за кредитними договорами № 101769634 від 09 серпня 2021 року та кредитним договором: № 3123637від 07 вересня 2021 року перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр», про що свідчать надані суду докази для дослідження.

Отже, саме позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» є належним позикодавцем (стягувачем) за досліджуваним грошовим зобов`язанням.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр», у частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, підтверджуються належними, достатніми, достовірними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню в сумі 6 400 (двадцять шість тисяч) гривень.

Щодо нарахування процентів за користування грошовими коштами на підставі статті 1048 Цивільного кодексу України.

Проценти відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом». Тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати позикодавцю борг протягом певного часу.

Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від позикодавця грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати позикодавцю борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а позикодавець, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право позикодавця достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина 2 статті 1050 Цивільного кодексу України).

Саме за таке благо: можливість правомірно не повертати позикодавцю борг протягом певного часу, позичальник сплачує позикодавцю плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України.

Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні (правомірні) очікування щодо належного його виконання. Зокрема позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість позикодавець розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.

Разом з цим, зі спливом строку кредитування чи пред`явленням позикодавцем вимоги про дострокове погашення кредиту, кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому позикодавець вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від позикодавця відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення позикодавцем вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України.

Очікування позикодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати позикодавцю борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору. Отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.

Зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати позикодавцю борг протягом певного часу, себто та для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України.

За таких обставин надання позикодавцю можливості нарахування процентів відповідно до вимог статті 1048 Цивільного кодексу України, поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, вочевидь, порушить баланс інтересів сторін на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.

У свою чергу, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги позикодавця, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору, в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін, співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (латиною: verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem. Себто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав.

Як вбачається зі змісту проаналізованих судом договорів кредиту, договірні сторони між собою узгодили нарахування процентів за користування грошовими коштами саме на підставі статті 1048 Цивільного кодексу України. Себто за правомірну поведінку позичальника.

Досліджувані судом зобов`язання сторін за договорами позики не містить у собі умови щодо встановлення нарахування процентів як міри відповідальності позичальника у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування згідно із частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Отже, за досліджуваних обставин справи, нарахування відсотків повинно відбуватися на загальних підставах, визначених статтею 148 Цивільного кодексу України. Тобто під час визначеного договором строку кредитування чи до моменту пред`явлення до позичальника вимоги про повернення коштів за зобов`язанням.

Суд проводить розрахунок нарахованих процентів за користування грошовими коштами на підставі статті 1048 Цивільного кодексу України за формулою: Розмір нарахованих процентів за договором = (Сума тіла кредиту Х Кількість днів строку кредитування Х Денну відсоткову ставку за користування кредитом).

Щодо кредитного договору № 101769634 від 15.09.2021 року

Доказами у справі підтверджується, що 09 серпня 2021 року між ОСОБА_1 , як позичальником та ТзОВ «Мілоан», як позикодавцем було укладено кредитний договір за номером: № 101769634..

п. 1.2 договору сума позики у розмірі 5 000 гривень,

п. 1.3 договору передбачає строк кредитування 30 днів

п. 1.5.2 договору передбачено денну процентну ставку в розмірі 2,5 %, на умовах, визначених договором,

1.5.1. передбачено комісію в сумі 950 гривень, тобто 19 % від суми кредиту одноразово.

Розмір кредиту: 5 000 гривень 00 копійок. Строк дії кредиту: тридцять днів. Відсоткова ставка за користування грошовими коштами: 2.5 відсотка за день користування. Розмір нарахованих процентів за договором повинен становити 3 750 гривень (5000 гривень Х 30 днів Х 2.5 відсотка). Заборгованість ОСОБА_1 , у частині нарахованих відсотків за користування кредитними коштами, становить: 3 750 гривень.

Щодо кредитного договору № 3123637 від 07.09.2021 року

Також, 07 вересня 2021 року між ОСОБА_1 як позичальником та ТзОВ «Маніфою» як позикодавцем було укладено кредитний договір за номером: № 3123637.

п. 2.3.3 договору сума позики у розмірі 1400 гривень,

п. 2.3.4 договору передбачає строк кредитування 30 днів

п. 2.4.1 договору передбачено денну процентну ставку в розмірі 1.99 %, на умовах, визначених договором,

Розмір кредиту: 1400 гривень 00 копійок. Строк дії кредиту: тридцять днів. Відсоткова ставка за користування грошовими коштами: 1.99 відсотка за день користування. Розмір нарахованих процентів за договором повинен становити 835 гривень 80 копійок (1400 гривень Х 30 днів Х 1.99 відсотка). Заборгованість ОСОБА_1 , у частині нарахованих відсотків за користування кредитними коштами, становить: 835 гривень 80 копійок.

Водночас, право грошової вимоги за грошовими зобов`язаннями, а саме: за кредитними договорами № 101769634 від 09 серпня 2021 року та кредитним договором: № 3123637 від 07 вересня 2021 року перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр», про що свідчать надані суду докази для дослідження.

Отже, саме позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» є належним позикодавцем (стягувачем) за досліджуваним грошовим зобов`язанням.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр», у частині стягнення заборгованості за процентами за користування кредитами, підлягають до часткового задоволення в сумі 4 585 гривень 80 копійок.

Щодо стягнення комісії за договором кредиту.

Що стосується стягнення комісії у сумі 950 гривень за кредитним договором №101769634 від 09 серпня 2024 року суд враховує, що позичальнику були надані кошти на споживчі цілі, а тому, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

У розумінні положень чинного законодавства України надання грошових коштів є послугою.

Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачиться на користь споживача.

Пункт 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що затверджені Постановою Національного банку України №168 від 10.05.2007 року визначає, що Банк не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Як вказано у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 666/4957/15-ц надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. В зв`язку з цим, Верховний Суд дійшов висновку про те, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

За таких обставин, пункти кредитного договору про сплату комісії є нікчемними.

За ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Недійсний правочинне створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі не дійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а вразі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі,-відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів (ч.ч. 1-3 ст. 216 ЦК України).

За змістом ч. 5 ст. 216 ЦК України, суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

За вказаних обставин, вимога про стягнення комісії задоволенню не підлягає.

Враховуючи все вище викладене, загальна заборгованість ОСОБА_1 перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» складає 10 985 (десять тисяч дев`ятсот вісімдесят п`ять) гривня 80 копійок = 6 400 (двадцять шість тисяч) гривень - заборгованість за тілом кредиту + 4 585 ( чотири тисячі п`ятсот вісімдесят п`ять) гривень 80 копійок (заборгованість по процентах).

Щодо розподілу судових витрат зі сплати судового збору.

Судом встановлено, що позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр»» сплатив судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2422 гривень 40 копійок (а.с. 1).

Нормою частини 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України закріплено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ціна позову становила 66 169 (шістдесят шість тисяч сто шістдесят дев`ять) гривень 80 копійок. Судом задоволено позовні вимоги частково у розмірі 10 985 (десять тисяч дев`ятсот вісімдесят п`ять) гривня 80 копійок, що складає 16.6 %.

За таких обставин, суд вважає, що з відповідача: ОСОБА_2 необхідно стягнути понесені судові витрати за сплачений судовий збір за подання позовної заяви на рахунок позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»» пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 402 (чотириста дві) гривні 12 копійок, що буде відповідати вимогам чинного цивільного процесуального законодавства України

Щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу.

Доказами у справі встановлено, що 01 липня 2024 року між ТзОВ «Коллект центр» та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» укладено договір про надання правничої (правової) допомоги за номером: 02-01/2023. Предметом договору визначено, що адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу, а клієнт зобов`язується оплатити надані послуги з надання професійної правничої допомоги. Розмір гонорару адвоката за надання клієнту професійної правничої допомоги визначається сторонами у формі додатку до договору, який набуває чинності з дня його підписання сторонами, що підтверджується наданою суду копією такого договору.

Винагорода адвокатського бюро за надання послуг згідно цього договору визначена сторонами згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» із урахуванням складності справи, економічної вигоди для Клієнта та його господарської діяльності, а саме: шляхом встановлення фіксованої суми гонорару за надання послуг представництва інтересів клієнта в суді у розмірі 16000 (шістнадцять тисяч) гривень 00 копійок, що підтверджується заявкою та актом про надання юридичної допомоги від 30 квітня 2025 року до договору про надання правничої (правової) допомоги за номером: № 01-07/2024 від 01 липня 2024 року.

Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» надано належним чином та у повному обсязі ТзОВ «Коллект центр» професійну правничу допомогу в цивільній справі за Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за кредитним договором..

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі: Закон за № 5076-VI) договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону за № 5076-VI встановлено, що представництвом є вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону за № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які варто застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 Цивільного процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, зокрема гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини 3 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини 8 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Аналогічну правову позицію виклала Велика Палата Верховного Суду у судовому рішенні від 19 лютого 2020 року (єдиний унікальний номер справи: 755/9215/15-ц).

Суд, дослідивши надані суду докази витрат на професійну правничу допомогу, приходить до переконання, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Із доказів у справі, зокрема договору про надання правничої (правової) допомоги за номером: № 01-07/2024 від 01 липня 2024 року вбачається, що сторони узгодили між собою регулювання ціни договору з надання послуг у розмірі 16 000 (шістнадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Повно, всебічно встановивши обставини справи, здійснивши оцінку доказів з точки зору дійсності, допустимості, достатності та належності, виходячи із внутрішнього переконання, суд приходить до думки, що надані послуги професійної правничої допомоги Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» та витрати, які були понесені позивачем: ТзОВ «Коллект центр» за надання таких послуг, належать до судових витрат, які у своїй сукупності відповідають критеріям дійсності, необхідності, розумності їх розміру, з урахуванням складності справи.

Суд вважає, що фактично понесені судові витрати відповідачем за надану професійну правничу допомогу у досліджуваній цивільній справі становлять: 16 000 (шістнадцять тисяч) гривень 00 копійок.

За таких обставин, врахувавши розмір пропорційно задоволених позовних вимог, а саме: у розмірі 16,6 відсотка, суд вважає, що доцільно відшкодувати позивачу: ТзОВ «Коллект центр» витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку із розглядом досліджуваного цивільного провадження за рахунок відповідача: ОСОБА_1 у розмірі 2 656 (дві тисячі шістсот п`ятдесят шість) гривен.

На підставі статей 16, 526, 527, 530, 625, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, керуючись статтями 10, 12, 13, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

у х в а л и в :

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр», задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» заборгованість за кредитними договорами за номером: № 101769634 від 09 серпня 2021 року та номером № 3123637 від 07 вересня 2021 року в розмірі 10 985 (десять тисяч дев`ятсот вісімдесят п`ять) гривня 80 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 402 (чотириста дві) гривні 12 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 656 (дві тисячі шістсот п`ятдесят шість) гривен.

В решті позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект центр», , місцезнаходження: місто Київ, вулиця Мечникова, 3, офіс 306.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 РНОКПП: НОМЕР_1 .

Суддя Б.М. Петейчук