Провадження №: 2/336/2576/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2025 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Савеленко О.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з вищезазначеною позовною заявою до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Позовна заява обґрунтована тим, що 22.09.2012 Ленінським ВДРАЦС реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб. Від шлюбу мають двох спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28.01.2019 шлюб між ними розірвано.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23.08.2019 у цивільній справі №336/2597/19 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 2500 гривень на кожну дитину щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.04.2019 і до повноліття дітей.

Окрім іншого, позивач вказала, що у зв`язку з укладенням 14.06.2024 шлюбу, змінила прізвище з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 ». У зв`язку з військовими діями, вимушена була з дітьми переїхати з м. Запоріжжя в більш безпечну частину Україні, де винаймає житло. Також, на даний час не може працювати, оскільки перебуває у декретній відпустці, здійснює догляд за малолітньою дитиною ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . На теперішній час перебуває у скрутному матеріальному становищі, не має можливості самостійно забезпечувати матеріально всім необхідним спільних з відповідачем дітей. Крім того, зі зростанням дітей збільшуються витрати на їх утримання. В той час відповідач, з 09.10.2024 розпочав підприємницьку діяльність, має постійний дохід, займається технічним обслуговуванням та ремонтом автотранспортних засобів. Відповідач є особою працездатного віку, є фізично здоровим чоловіком, може виконувати обов`язок по утриманню своїх дітей. Тому, вважає, що зміна способу стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей у такій ситуації буде більше відповідати захисту права дітей на належне утримання з боку батька.

Посилаючись на викладені обставини просить змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23.08.2019 у цивільній справі № 336/2597/19 та стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 та сина ОСОБА_3 у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з дня винесення судом рішення і до досягнення дітьми повноліття.

Рух справи. Позиція учасників справи.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16.06.2025 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідачу копія ухвали про відкриття провадження у справі була направлена судом поштою. Копія позовної заяви з додатками на адресу відповідача була направлена позивачем, про що до суду надані докази. Крім того, відповідач був повідомлений про перебування справи в провадженні суду в телефонному режимі, та йому було роз`яснено право подати відзив на позовну заяву, про що свідчить телефонограма, долучена до матеріалів справи. Відзив до суду не надійшов.

Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання, в розумінні положень ст.279 ЦПК України, не надходило.

Враховуючи вищевикладене, суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами.

Встановлені судом обставини.

ОСОБА_4 до ОСОБА_2 перебували у шлюбі, від якого мають спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням суду шлюб між сторонами розірвано.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23.08.2019 у справі №336/2597/19 задоволено позов ОСОБА_4 та стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2500 гривень щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.04.2019 і до повноліття дитини, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_6 , а також стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 2500 гривень щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.04.2019 і до повноліття дитини, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.20-22).

14.06.2024 між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 укладено шлюб, після реєстрації шлюбу прізвище ОСОБА_5 змінено на ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.24).

Позивачка має дитину від другого шлюбу: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 (а.с.23).

Судом досліджені копії медичних документів щодо перебування дітей на лікуванні (а.с.6-11).

ОСОБА_1 та неповнолітні діти: ОСОБА_3 , ОСОБА_3 перебувають на обліку як внутрішньо переміщені особи, фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , що підтверджується дослідженими судом довідками про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с.16-18).

Згідно з інформацією з державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідач ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем (а.с.12-13).

Нормативне обґрунтування.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Висновки суду.

З досліджених судом матеріалів справи встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 22.09.2012, який рішенням Ліенінського районного суду м. Запоріжжя від 28.01.2019 було розірвано.

Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання яких з відповідача на користь позивачки стягнуті аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2500 гривень щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.04.2019 і до повноліття дитини, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_6 , а також на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 2500 гривень щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України).

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Указане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13, і неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 30 червня 2020 року, у справі № 343/945/19, провадження № 61-2057св20, від 12 січня 2022 року у справі № 545/3115/19, провадження № 61-18145св20, від 23 травня 2022 року у справі № 752/26176/18, провадження № 61-16697св21, та інших.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, про що зазначено у частині першій статті 77 ЦПК України.

Статтею 79 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справ.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Звертаючись до суду із вказаним позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що у зв`язку з військовими діями вона вимушена була з дітьми переїхати з м. Запоріжжя в більш безпечну частину Україні, де винаймає житло, не має можливості працювати, оскільки перебуває у декретній відпустці, здійснює догляд за малолітньою дитиною ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . На теперішній час перебуває у скрутному матеріальному становищі, не має можливості самостійно забезпечувати матеріально всім необхідним спільних з відповідачем дітей. Також, вона несе витрати на лікування дітей. Крім того посилається на те, що відповідач з 09.10.2024 розпочав підприємницьку діяльність, має постійний дохід, займається технічним обслуговуванням та ремонтом автотранспортних засобів. Відповідач є особою працездатного віку, є фізично здоровим чоловіком, може виконувати обов`язок по утриманню своїх дітей.

Можливість отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. Разом із цим, кожна сторона повинна довести обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог (частина перша статті 81 ЦПК України).

Дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не довела належними, допустимими та достатніми доказами наявності зміни матеріального становища відповідача ОСОБА_2 , погіршення або поліпшення здоров`я когось із сторін та інших випадків, передбачених статтею 192 СК України, що обумовлюють можливість зміни визначеного судом розміру аліментів, які стягуються на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до частини першої ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Таким чином витрати, пов`язані з лікуванням дітей відносяться до додаткових витрат на утримання дитини.

Досліджені судом письмові докази перебування дітей на лікуванні не підтверджують обставини, які підлягають доказуванню під час розгляду справи саме щодо зміни способу стягнення аліментів.

Враховуючи вищевикладене, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 12-13, 19,76-82, 89, 95, 141, 178, 223, 247,258-259,263-265,272-274, ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.А. Савеленко

22.09.25