Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.09.2025 Справа №607/1530/24 Провадження №2/607/1133/2025

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді Стельмащука П.Я., за участю секретаря судового засідання Двикалюк І.В., позивача ОСОБА_1 , його представника Фільварочної О.Б. , представника відповідача Стадніка І.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Інституту біохімії ім. О.В. Палладіна Національної академії наук України про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі - Позивач) звернувся до суду із позовом до Інституту біохімії ім. О.В. Палладіна Національної академії наук України (надалі - Відповідач, Інститут), у якому просить: визнати незаконним та скасувати наказ Інституту біохімії ім. О.В. Палладіна Національної академії наук України № 275-к від 15.12.2023 з кадрових питань про звільнення ОСОБА_3 та поновити його на роботі в Інституті біохімії ім. О.В. Палладіна Національної академії наук України на посаді старшого наукового співробітника відділу молекулярної імунології з 15.12.2023; стягнути з Інституту біохімії ім. О.В. Палладіна Національної академії наук України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 15.12.2023 по дату ухвалення судового рішення, з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

Позов мотивовано тим, що позивач з 01.11.2006 працював в Інституті біохімії ім. О.В. Палладіна Національної академії наук України на посаді молодшого наукового співробітника відділу молекулярної імунології, з 01.10.2009 на посаді наукового співробітника, а з 01.01.2014 переведений на посаду старшого наукового співробітника відділу молекулярної імунології у зв`язку із обранням за конкурсом. Позивачу встановлено третю групу інвалідності.

Наказом № 275-к від 15.12.2023 позивача звільнено з роботи з 15.12.2023 за прогул без поважних причин, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, який він отримав 22.11.2023 поштою. Підставою звільнення зазначені акти про відсутність на роботі від 20.11.2023, 27.11.2023, 28.11.2023, 29.11.2023, 30.11.2023, 01.12.2023, 04.12.2023, 05.12.2023, 06.12.2023, 07.12.2023, 08.12.2023, 11.12.2023, 12.12.2023, 13.12.2023, 14.12.2023, листи дирекції Інституту від 21.11.2023 № 1/19-25, від 23.11.2023 № 1/19-26, від 28.11.2023 № 1/19-27, від 29.11.2023 № 1/19-28, від 30.11.2023 № 1/19-29, від 04.12.2023 № 1/19-30, від 04.12.2023 № 1/19-31, від 05.12.2023 № 1/19-32, від 07.12.2023 №1/19-33, від 07.12.2023 № 1/19-34, від 08.12.2023 № 1/19-35, від 08.12.2023 № 1/19-36, від 13.12.2023 № 1/19-37, від 13.12.2023 № 1/19-38, електронний лист ОСОБА_1 від 21.11.2023, доповідну записку завідувача канцелярії ОСОБА_4 від 30.11.2023, службову записку заступника директора з наукової роботи ОСОБА_5 від 30.11.2023, наказ директора Інституту від 01.12.2023 № 43а/г «Про створення комісії»; подання профкому Інституту на отримання згоди на звільнення від 14.12.2023, лист голови профкому Інституту від 15.12.2023.

Проте, причини відсутності позивача на роботі були поважними, а саме через хворобу та стан здоров`я члена сім`ї. Мати позивача потребувала постійного стороннього догляду. Окрім позивача, інші особи, які б могли його надати відсутні: батько помер, інших дітей немає. Про необхідність здійснення позивачем догляду за матір?ю роботодавцю було відомо, зокрема із висновку № 4102/6 від 04.10.2023, який був підставою для надання позивачу відпустки без збереження заробітної плати. Крім того, зважаючи на стан здоров?я матері, позивачу надавалась можливість дистанційної роботи, починаючи із 2016 року. 10.11.2023 позивачу було проведене хірургічне видалення дерматофіброми в КНП «Обласний клінічний онкологічний диспансер», внаслідок чого на період з 10.11.2023 по 17.11.2023 був виданий листок непрацездатності. 17.11.2023 (п?ятниця) післяопераційні шви були зняті. Однак, через біль в області рубця 20.11.2023 (понеділок) довелось знову звернутись до лікаря-онколога, яким діагностовано діастаз (розходження) країв післяопераційного рубця та додатково накладено ще 2 шви. Про вищевказані причини відсутності на роботі позивач повідомив роботодавця в особі директора Інституту акад. С.В. Комісаренка у телефонному режимі. З 21.11.2023 по 24.11.2023 був оформлений листок непрацездатності. В подальшому, зважаючи на відновлення ознак захворювання (періодичне підвищення температури тіла, біль у спині та суглобах, зміни у сечі), довелось звертатись до сімейного лікаря, нефролога та ревматолога для з?ясування їх причини, встановлення діагнозу та призначення відповідного лікування, що підтверджується відповідними довідками про стан здоров?я, виданими на підставі медичної карти амбулаторного хворого № 166811 та електронної медичної карти, та консультативними висновками. Окрім того, 07.12.2023 позивач посковзнувся на заледенілому тротуарі та упав, отримавши забій шийного та грудного відділу хребта, ЗЧМТ. Того ж дня звернувся до травмпункту, де після обстеження отримав електронне направлення до невролога та ортопеда-травматолога, огляд яких був проведений 08.12.2023. Водночас, погіршилось здоров?я матерії і через необхідність забезпечення стороннього догляду за нею, позивач супроводжував її під час візиту до кардіолога 13.12.2023. Про вищевказану ситуацію позивач також повідомляв безпосередньо директора Інституту біохімії ім. О.В. Палладіна НАН України акад. С.В. Комісаренка у телефонному режимі, від якого отримав запевнення щодо надання йому щорічної відпустки. До того ж, ст. 10 Закону України «Про відпустки» встановлено надання щорічної відпустки особам з інвалідністю за бажанням працівника в зручний для нього час. Як це передбачено нормами вищевказаного закону, щорічна відпустка роботодавцем раніше завжди надавалась у зручний для позивача час, як особі з інвалідністю ІІІ групи. Отож, позивач підставно розраховував на її надання у зручний для нього час і в даному випадку, особливо зважаючи на необхідність здійснення постійного стороннього догляду за матір?ю та територіальну віддаленість її місця проживання, про що роботодавцю було відомо. Таким чином, відпустка за робочий період з 01.11.2023 по 31.10.2024 позивачу надана не була із формальних та незаконних причин, зокрема через особисті неприязні стосунки із керівником (причиною позивач вважає його звернення із заявою щодо корупційного викриття, плагіату, академічної недоброчесності, а також подальші скарги з приводу незаконності наказів про оголошення простою та про скорочення, оголошення догани тощо) з метою штучного створення передумов для виникнення підстав для звільнення позивача.

Таким чином, оскільки вини позивача немає, як і факту невиконання покладених на нього обов`язків та шкідливих наслідків, відсутній склад дисциплінарного проступку.

Крім того, роботодавцем не дотримана процедура притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності. Зокрема письмових пояснень від позивача роботодавцем не отримано, належного службового розслідування проведено не було. Трудова книжка знаходиться у роботодавця та позивачу видана не була. За таких обставин, просить позов задовольнити.

У відзиві на позов представник відповідача Василенко А.А. просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначає, що наказом №10 від 24.02.2022 дозволено керівникам та співробітникам наукових відділів та лабораторій, а також інших підрозділів працювати вдома у дистанційному режимі. Цей наказ поширювався і на позивача. Наказом № 31 від 30.11.2022 дистанційний режим роботи було скасовано та визначено усім працівникам, які виконували роботу дистанційно без укладення договору про дистанційну роботу, з 05.12.2022 приступити до роботи на робочих місцях в Інституті. ОСОБА_1 , як штатний працівник Інституту, з яким не було укладено договір про дистанційну роботу, повинен був приступити до роботи на своєму робочому місці в Інституті 05.12.2022.

За заявою позивача останньому було надано щорічну оплачувану відпустку за робочий рік 01.11.2022 по 31.10.2023 тривалістю 42 дні у повному обсязі ще до відпрацювання позивачем вказаного періоду. Також на підставі заяви позивача, останньому, як внутрішньо переміщеній особі, були надані відпустки без збереження заробітної плати загальною тривалістю 90 календарних днів у період з 10.04.2023 по 05.10.2023. Крім того, позивачу, як особі з інвалідністю ІІІ групи, було надано відпустку без збереження заробітної плати тривалістю 30 календарних днів (за періоди: з 01.05.2023 по 05.05.2023, з 08.05.2023 по 12.05.2023, з 15.05.2023 по 19.05.2023, з 22.05.2023 по 26.05.2023, з 29.05.2023 по 02.06.2023, з 05.06.2023 по 09.06.2023). Також, позивачу було надано відпустку для догляду за хворим рідним по крові (матір`ю ОСОБА_6 , 1937 року народження) без збереження заробітної плати тривалістю 30 календарних днів у період з 10.10.2023 по 31.10.2023, з 02.11.2023 по 09.11.2023.

Враховуючи те, що відповідачем було надано позивачу весь обсяг гарантованих законодавством днів відпустки без збереження заробітної плати для догляду за хворим рідним по крові, а також те, що позивачем у встановленому законом порядку не було оформленого постійного догляду за матір`ю, тобто доказів того, що він є надавачем соціальних послуг позивач не надав, то відсутність його на робочому місці 20.11.2023, з 27.11.2023 по 30.11.2023, 01.12.2023, з 04.12.2023 по 08.12.2023, з 11.12.2023 по 14.12.2023 вважається прогулом.

Що стосується доказів поважності причини відсутності позивача на робочому місці у зв`язку із його незадовільним станом здоров`я, то довідки про стан здоров`я від 09.01.2024, 10.01.2024, 11.01.2024, 11.01.2024 містять відомості про начебто візити і звернення позивача у лікарські заклади у грудні 2023 року. Тобто вони складені майже через місяць після візитів, у зв`язку із чим їх слід вважати неналежними доказами та не слід брати до уваги, як доказ, що підтверджує поважність причини відсутності позивача на робочому місці.

Також, не заслуговують на увагу доводи позивача стосовно не отримання від нього пояснень про причини його відсутності на робочому місці. Відповідач неодноразово вживав заходів щодо інформування позивача про необхідність надати пояснення. Зокрема, шляхом надсилання електронних листів на електронну пошту позивача та засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» за адресою проживання позивача по АДРЕСА_1 . Проте, на жоден з листів відповіді від позивача отримано не було.

Не зважаючи на те, що позивач був ознайомлений з Правилами внутрішнього трудового розпорядку і Посадовою інструкцією, жоден із посадових обов`язків у дні 20.11.2023, з 27.11.2023 по 30.11.2023, 01.12.2023, з 04.12.2023 по 08.12.2023, 11.12.2023 по 14.12.2023 ним не був виконаний. З огляду на ці факти наказом директора Інституту № 275-к від 15.12.2024 позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та звільнено за прогул без поважних причин, відповідно до п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України. Відповідач вважає, що наказ винесено правомірно та без порушення прав позивача. Доказів протилежного позивачем не надано.

У відповіді на відзив позивач зазначає, що право на отримання щорічної основної відпустки у зручний для нього час він мав з 01.11.2023. Зважаючи на складні життєві обставини, зумовлені необхідністю постійного стороннього догляду за матір`ю, про що роботодавцю було відомо, а також запевнення в телефонному режимі від директора Інституту Комісаренка С.В., що щорічна відпустка позивачу обов`язково буде надана, якщо таке право у нього є, позивач підставно розраховував на її оформлення згідно із заявою на періоди з 01.11.2023 по 03.11.2023, з 06.11.2023 по 10.11.2023, з 13.11.2023 по 17.11.2023, з 20.11.2023 по 24.11.2023, з 04.12.2024 по 08.12.2024, з 11.12.2024 по 24.12.2024, у які входять дні так званого прогулу. Відмова у наданні відпустки мотивована відповідачем тим, що робочий рік з 01.11.2023 по 31.10.2024 щойно розпочався і охоплює більшу частину наступного бюджетного періоду, фінансування витрат за який передбачено кошторисом Інституту на поточний рік, відпустка не була визначена графіком відпусток на поточний рік. Проте, чинним законодавством не встановлено будь-якої залежності надання чи ненадання щорічної основної відпустки від того, як співвідноситься робочий рік, який обчислюється з дня прийняття працівника на роботу, і бюджетний період. Також, будь-яких фактичних та правових підстав для не укладення з позивачем договору про дистанційну роботу немає. Вибірковий характер у визначенні працівників з якими такий договір було укладено, свідчить про дискримінацію стосовно позивача. Надіслані позивачу на його електронну адресу листи надходили із кількаденною затримкою, не містили тексту та жодних долучених до них файлів не було. Тому позивач був позбавлений можливості дізнатися про зміст вказаних листів. Також на позивача, як на працівника, не покладено обов`язок негайно, у день надходження, отримувати поштову кореспонденцію, строк зберігання якої 14 календарних днів. Відсутність оформленого листка непрацездатності, не спростовує потреби позивача в отриманні медичної допомоги, а відтак і поважності причин відсутності на роботі, особливо зважаючи на територіальну віддаленість місцезнаходження відповідача та місця проживання позивача. Створена для з`ясування наявності або відсутності в діях позивача складу дисциплінарного проступку комісія жодних заходів для встановлення таких обставин не вчинила. У акті комісії від 04.12.2023 не відображено про те, що мала місце розмова позивача з директором Інституту, в ході якої позивач повідомив керівника, що нездужає та стан здоров`я його матері важкий. Крім того, ні Правилами внутрішнього трудового розпорядку, ні Посадовою інструкцією не визначено місцезнаходження робочого місця позивача, за неявку на яке його притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Тяжкість дисциплінарного проступку, за який позивача притягнуто до відповідальності не відповідає наслідкам, оскільки будь-яка шкода роботодавцю не завдана.

У запереченні на відповідь на відзив представник відповідача Василенко А.А. вказує на те, що не використання позивачем передбачених законодавством днів відпустки не є предметом розгляду у даній справі. Позивач не звертався до суду за захистом своїх прав щодо ненадання відпустки. Відсутність відповідача на робочому місці 20.11.2023, з 27.11.2023 по 30.11.2023, 01.12.2023, з 04.12.2023 по 08.12.2023, з 11.12.2023 по 14.12.2023 належним чином зафіксована відповідними актами. Право на щорічну основну оплачувану відпустку у позивача виникло б лише після спливу 90 календарних днів після 01.11.2023, тобто лише 30 січня 2024 року. Таким чином, позивач самовільно використав відпустку, при цьому не маючи права на щорічну основну відпустку, у зв`язку з відсутністю у нього необхідного стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку, тобто здійснив дії, що вважаються прогулом. Інші доводи, викладені у відповіді на відзив зводяться до незгоди позивача із не укладенням з ним договору про дистанційну роботу та не стосується суті спору. Також, позивач зазначає про недотримання процедури звільнення за прогул, оскільки він не надавав згоду на обмін офіційними документами засобами електронного зв`язку. Позивач неодноразово у своїх заявах, зверненнях та запитах надавав згоду на отримання документів електронною поштою на адресу . Крім того, позивач у відповіді на відзив на позовну заяву вказує, що під час розмови із завідувачкою канцелярії ОСОБА_4 повідомив їй, що електронні листи надходять із запізненням, а назви вкладених файлів у листах містять назви «scan» та цифри і розширення файлу pdf. Тобто, позивач визнає, що листи із запитами про надання пояснень про причину відсутності його на роботі за вказаною ним раніше електронною адресою бути отримані, проте внаслідок некоректної назви файлу він був позбавлений можливості дізнатись про зміст. Також відповідач надсилав позивачу листи з проханням надати пояснення щодо підстав відсутності на робочому місці засобами поштового зв`язку, про що було зазначено у відзиві на позовну заяву. Проте, позивач зазначає, він не зобов`язаний був отримувати поштове відправлення до закінчення строку його зберігання, а тому він був позбавлений можливості надати пояснення щодо причин відсутності на робочому місці. Із зазначеного випливає, що саме небажання позивача відкривати вкладення у листі у електронній пошті та небажання отримувати поштові відправлення позбавило його можливості надати пояснення стосовно відсутності на робочому місці. Щодо твердження позивача про відсутність поінформованості про місцезнаходження його робочого місця як працівника Інституту біохімії ім. О.В.Палладіна Національної академії наук України зазначає, що позивач з 2003 року перебуває у трудових відносинах з відповідачем, а з 01.01.2014 займає посаду старшого наукового співробітника наукового відділу (лабораторії). З самого початку перебування у трудових відносинах з Інститутом позивач виконував трудові обов`язки на робочому місці за адресою м. Київ, вул. Леонтовича, 9. Тому, позивач був повідомлений та ознайомлений з адресою місця виконання трудових обов`язків на посаді старшого наукового співробітника наукового відділу (лабораторії) Інституту біохімії ім. О.В.Палладіна Національної академії наук України.

Позивач зазначає, що причини його відсутності на роботі були поважними та пов`язані з необхідністю догляду за його матір`ю. Проте, його матір хворіє щонайменше з 2016 року. При цьому позивачем не вирішено питання щодо забезпечення постійного догляду хворій матері впродовж 8 років. Держава забезпечує соціальну підтримку особам, які здійснюють догляд за особами, що його потребують, та компенсує відповідні витрати. Таким чином, небажання позивача здійснити належне оформлення догляду за матір`ю не може вважатись поважною причиною відсутності на робочому місці, а сам факт її тривалої хвороби не надає позивачу права порушувати трудову дисципліну. Отже, позивачем не доведено належними та допустимими доказами існування обставин, що виключають його вину у вчиненні дисциплінарного проступку у вигляді прогулу без поважних причин 20.11.2023, 27.11.2023, 28.11.2023, 29.11.2023, 30.11.2023, 01.12.2023, 04.12.2023, 05.12.2023, 06.12.2023, 07.12.2023, 08.12.2023, 11.12.2023, 12.12.2023, 13.12.2023, 14.12.2023. За таких обставин у задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі.

Позивач та його представник адвокат Фільварочна О.Б. в судових засіданнях, в тому числі 11.09.2025, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити з підстав викладених у позовній заяві та відповіді на відзив.

Представник відповідача Стаднік І.А. в судових засіданнях, в тому числі 11.09.2025, щодо задоволення позовних вимог заперечив, з підстав зазначених у відзиві на позов та у запереченні на відповідь на відзив.

Ухвалення та проголошення судового рішення відкладено до 11.00 год. 15.09.2025, в яке учасники справи не з`явились.

Дослідивши докази по справі, суд встановив такі обставини.

01.11.2006 ОСОБА_1 прийнято на посаду молодшого наукового співробітника відділу молекулярної імунології Інституту біохімії ім. О.В.Палладіна Національної академії наук України.

01.07.2009 ОСОБА_1 переведено виконуючим обов`язки наукового співробітника цього ж відділу до обрання.

01.10.2009 ОСОБА_1 переведено на посаду наукового співробітника цього ж відділу у зв`язку із обранням.

01.01.2014 ОСОБА_1 переведено на посаду старшого наукового співробітника цього ж відділу у зв`язку із обранням за конкурсом.

Зазначене вище підтверджується відомостями трудової книжки ОСОБА_1 серія НОМЕР_1 , заповнена 08.10.1999.

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААВ № 434012 від 22.09.2021, ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІІ групи, довічно.

28.03.2022 ОСОБА_1 видано довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 6117-. Зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 . Фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 .

Згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 виданим 12.03.1976, батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_7 та ОСОБА_6 .

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 виданим 05.07.2008.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , рекомендовано отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи (висновок № 4102/6 від 04.10.2023 КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Амбулаторія загальної практики сімейної медицини №8, дійсний до 04.10.2024).

Наказами №10 та №10/1 від 24.02.2022, серед інших питань функціонування Інституту в умовах воєнного стану, в Інституті запроваджено дистанційний режим роботи.

Відповідно до наказу Інституту №31 від 30.11.2022, з 05.12.2022 скасовується дистанційний режим роботи всім працівникам Інституту, зокрема керівникам та співробітникам наукових відділів та лабораторій, а також інших підрозділів, які працювали вдома у дистанційному режимі (згідно із додатком до цього наказу). Працівникам Інституту, які виконували роботу дистанційно без укладення договору про дистанційну роботу, з 05.12.2022, приступити до роботи на робочих місцях в Інституті.

Згідно із витягом з додатку до наказу №31 від 30.11.2022 до списку працівників Інституту для яких припиняються умови дистанційної роботи входить с.н.с. ОСОБА_1 .

З цього часу місце праці позивача - м. Київ, вул. Леонтовича, 9.

На підставі заяв ОСОБА_1 та довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 6117- від 28.03.2022, останньому неодноразово надавались відпустки без збереження заробітної плати, як внутрішньо переміщеній особі, а саме: у квітні 2023 року 15 календарних днів (наказ №59-К від 10.04.2023); у червні 2023 року 15 календарних днів (наказ №113-К від 12.06.2025); у липні 2023 року 10 календарних днів (наказ №132-К від 03.07.2023); у липні 2023 року 5 календарних днів (наказ № 137-К від 17.07.2025); у липні 2023 року 5 календарних днів (наказ № 138-К від 24.07.2025); у липні 2023 року 1 календарний день (наказ № 139-К від 31.07.2025); у серпні 2023 року 2 календарні дні (наказ № 148-К від 01.08.2023); у серпні 2023 року 2 календарні дні (наказ № 151-К від 03.08.2023); у серпні 2023 року 3 календарні дні (наказ № 152-К від 07.08.2023); у серпні 2023 року 2 календарні дні (наказ № 163-К від 10.08.2023); у серпні 2023 року 2 календарні дні (наказ № 168-К від 14.08.2023); у серпні 2023 року 3 календарні дні (наказ № 171-К від 16.08.2023); у серпні 2023 року 2 календарні дні (наказ № 172-К від 21.08.2023); у серпні 2023 року 3 календарні дні (наказ № 173-К від 23.08.2023); у серпні 2023 року 2 календарні дні (наказ № 175-К від 28.08.2023); у серпні 2023 року 1 календарний день (наказ № 176-К від 30.08.2023); у серпні 2023 року 1 календарний день (наказ № 177-К від 31.08.2023); у вересні 2023 року 1 календарний день (наказ № 178-К від 31.08.2023); у вересні 2023 року 1 календарний день (наказ № 183-К від 04.09.2023); у вересні 2023 року 1 календарний день (наказ № 184-К від 05.09.2023); у вересні 2023 року 1 календарний день (наказ № 185-К від 06.09.2023); у вересні 2023 року 1 календарний день (наказ № 187-К від 07.09.2023); у вересні 2023 року 1 календарний день (наказ № 188-К від 07.09.2023); у вересні 2023 року 1 календарний день (наказ № 189-К від 11.09.2023); у вересні 2023 року 1 календарний день (наказ № 190-К від 12.09.2023); у вересні 2023 року 1 календарний день (наказ № 191-К від 13.09.2023); у вересні 2023 року 1 календарний день (наказ № 196-К від 14.09.2023); у вересні 2023 року 1 календарний день (наказ № 199-К від 15.09.2023); у вересні 2023 року 1 календарний день (наказ № 200-К від 18.09.2023); у жовтні 2023 року 1 календарний день (наказ № 211-К від 03.10.2023); у жовтні 2023 року 1 календарний день (наказ № 212-К від 04.10.2023); у жовтні 2023 року 1 календарний день (наказ № 214-К від 05.10.2023).

Відповідно до наказів Інституту № 6/1-К від 02.01.2023, № 9/1-К від 04.01.2023, №12-К від 23.01.2023, № 16-К від 01.02.2023, № 19-К від 13.02.2023, № 25-К від 17.02.2023, № 37-К від 20.02.2023, № 38-К від 24.02.2023, № 44-К від 01.03.2023, № 45-К від 07.03.2023, № 46-К від 08.03.2023, № 47-К від 17.03.2023, № 52-К від 27.03.2023, № 54-К від 30.03.2023, № 55-К від 31.03.2023, № 58-К від 05.04.2023, ОСОБА_1 неодноразово було продовжено щорічну основну відпустку, а також надано частину щорічної відпустки за новий робочий період з 01.11.2022 по 31.10.2023.

На підставі заяви ОСОБА_1 від 09.10.2023, останньому надано відпуску без збереження заробітної плати для догляду за хворим рідним по крові, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, з 10.10.2023 по 31.10.2023 (включно), тривалістю 22 календарних днів, про що Інститутом біохімії ім. О.В.Палладіна Національної академії наук України видано наказ № 217-К від 10.10.2023.

На підставі заяви ОСОБА_1 від 31.10.2023, останньому надано відпуску без збереження заробітної плати для догляду за хворим рідним по крові, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, з 02.11.2023 по 09.11.2023 (включно), тривалістю 08 календарних днів, про що Інститутом біохімії ім. О.В.Палладіна Національної академії наук України видано наказ № 237-К від 02.11.2023.

06.10.2023 та 09.10.2023 ОСОБА_1 було увільнено від роботи із збереженням місця роботи, займаної посади та середньої заробітної плати (наказ Інституту № 216-К від 09.10.2023) на підставі довідки та повістки ІНФОРМАЦІЯ_4 від 06.10.2023.

На підставі заяви ОСОБА_1 від 19.04.2023, останньому надано відпуску без збереження заробітної плати, як інваліду ІІІ групи, у травні та червні 2023 року сукупною кількістю 30 календарних днів (накази Інституту № 69-К від 25.04.2023 та № 80-к ВІД 28.04.2023).

Згідно з витягом зі списку графіку щорічних відпусток співробітників Інституту на 2023 рік, затвердженого директором 01.01.2023, ОСОБА_1 планується надання відпустки в кількості 42 календарні дні.

У відповідь на заяву ОСОБА_1 від 31.10.2023 про забезпечення можливості дистанційної роботи, перенесення ненаданої частини щорічної відпустки за робочий рік 01.11.2022 - 31.10.2023, або надання щорічної відпустки за робочий рік 01.11.2023 - 31.10.2024 тривалістю 42 календарних дні, або надання відпустки без збереження заробітної плати на 15 (14) днів на підставі статей 25, 26 Закону України «Про відпустки», Інститут повідомив (лист № 1/19-20 від 01.11.2023), що станом на сьогодні у Інституту відсутні будь-які підстави надавати заявнику дистанційний режим роботи. Оскільки перераховані у листі факти свідчать про неможливість проконтролювати виконання ОСОБА_1 роботи дистанційно, натомість існує тривалий негативний досвід систематичного невиконання ОСОБА_1 посадових обов`язків, а його наукові здобутки неможливо оцінити, з огляду на уникнення ним атестації та відсутність наукових публікацій за останні 5 років. Немає жодної змоги та підстав надати ОСОБА_1 щорічну основну відпустку (її частину) за робочий рік 01.11.2023 - 31.10.2024, який щойно розпочався й охоплює більшу частину наступного бюджетного року, фінансування витрат за який не передбачено кошторисом Інституту на поточний рік. Крім того, відпустка (її частина) за зазначений період не була визначена графіком відпусток на поточний рік. Звертають увагу, що ні статус внутрішньо переміщеної особи, ні стан здоров`я матері позивача не зобов`язує роботодавця надавати позивачу дистанційний режим роботи. Одночасно з цим, Інститут просить надати письмові пояснення про причини відсутності на робочому місці 01.11.2023 та чекає ОСОБА_1 02.11.2023 на робочому місці в Інституті за адресою вул. Леонтовича, 9, м. Київ .

Працівниками Інституту було складено акти про відсутність ОСОБА_1 на роботі з 9:00 год. до 17:30 год., без повідомлення про наявність поважних причин, а саме:

- акт від 20.11.2023 про відсутність 20.11.2023;

- акт від 27.11.2023 про відсутність 27.11.2023;

- акт від 28.11.2023 про відсутність 28.11.2023;

- акт від 29.11.2023 про відсутність 29.11.2023;

- акт від 30.11.2023 про відсутність 30.11.2023;

- акт від 01.12.2023 про відсутність 01.12.2023;

- акт від 04.12.2023 про відсутність 04.12.2023;

- акт від 05.12.2023 про відсутність 05.12.2023;

- акт від 06.12.2023 про відсутність 06.12.2023;

- акт від 07.12.2023 про відсутність 07.12.2023;

- акт від 08.12.2023 про відсутність 08.12.2023;

- акт від 11.12.2023 про відсутність 11.12.2023;

- акт від 12.12.2023 про відсутність 12.12.2023;

- акт від 13.12.2023 про відсутність 13.12.2023;

- акт від 14.12.2023 про відсутність 14.12.2023.

Згідно із доповідною завідувача канцелярії ОСОБА_4 від 30.11.2023, остання повідомила заступника директора Інституту Чернишенка В.О. про те, що 29.11.2023 близько 17 год. до канцелярії Інституту телефонував ОСОБА_1 та заявив про те, що відмовляється реагувати та надавати відповіді на надіслані йому електронною поштою листи дирекції Інституту щодо повідомлення причин його відсутності на роботі 20, 27 та 28 листопада цього року, а також вважає себе таким, що перебуває у відпустці.

Відповідно до листа №1/19-29 від 30.11.2023 Інститут просить ОСОБА_1 надати письмові пояснення щодо причин його відсутності на робочому місці 30.11.2023. Нагадує, що дотепер Інститутом не отримано письмових пояснень щодо причин його відсутності на робочому місці 20, 27, 28 та 29 листопада 2023 року. Інститут очікує ОСОБА_1 на робочому місці за адресою м. Київ, вул. Леонтовича, 9.

Вказаний лист надісланий 01.12.2023 засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» на адресу ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 .

Згідно із змістом листа №1/19-35 від 08.12.2023 Інститут вчергове просить ОСОБА_1 надати письмові пояснення щодо причин його відсутності на робочому місці 20, 27, 28 та 29 та 30 листопада, а також 01, 04, 05, 06, 07 та 08 грудня 2023 року. Станом на сьогодні від ОСОБА_1 так і не отримано відповіді на листи дирекції Інституту із зазначеного питання: № 1/19-25 від 21.11.2023, № 1/19-26 від 23.11.2023, № 1/19-27 від 28.11.2023, № 1/19-28 від 29.11.2023, № 1/19-29 від 30.11.2023, № 1/19-30 від 04.12.2023, № 1/19-31 від 04.12.2023, №1/19-32 від 05.12.2023, №1/19-33 від 07.12.2023, які надіслані йому раніше. Пояснення необхідно надати протягом двох календарних днів з дня отримання цього листа, надіславши їх на електронну адресу Інституту. У разі відсутності поважних причин відсутності на робочому місці Інститут залишає за собою право реагувати на порушення трудової дисципліни з боку ОСОБА_1 . Інститут очікує ОСОБА_1 на робочому місці за адресою м. Київ, вул. Леонтовича, 9.

Вказаний лист надісланий 08.12.2023 засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» на адресу ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 .

Згідно з службовою запискою заступника директора Інституту Чернишенка В. від 01.12.2023 адресованої директору Інституту Комісаренку С., заступник пропонує створити відповідну комісію для визначення наявності (відсутності) в діях ОСОБА_1 дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Наказом Інституту №43а/г від 01.12.2023 створено комісію.

За результатами роботи комісії 14.12.2023 складено акт, у якому комісія рекомендує застосувати до старшого наукового співробітника відділу молекулярної імунології Інституту ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення за прогул без поважних причин (п.4 ст.40 КЗпП України).

Голова комісії ОСОБА_8 звернувся до голови профспілкового комітету Інституту із поданням від 14.12.2023 щодо застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення за прогул без поважних причин (п.4 ст.40 КЗпП України).

Відповідно до листа голови профкому Інституту Бабіч Л.Г. від 15.12.2023, остання повідомила директора Інституту Комісаренка С. про те, що ОСОБА_1 не є членом профспілки Інституту та профспілка не має заперечень проти його звільнення за прогул без поважних причин.

Наказом Інституту біохімії ім. О.В.Палладіна Національної академії наук України від 15.12.2023 № 275-К, у зв`язку з відсутністю старшого наукового співробітника відділу молекулярної імунології ОСОБА_1 на роботі 20, 27, 28, 29, 30 листопада 2023 року, 01, 04, 05, 06, 07, 08, 11, 12, 13 та 14 грудня 2023 року без поважних причин, враховуючи висновки та рекомендації комісії, створеної наказом директора Інституту від 01.12.2023 № 43а/г, ОСОБА_1 звільнено 15.12.2023 за прогул без поважних причин, п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Підстава: акти про відсутність на роботі від 20.11.2023, 27.11.2023, 28.11.2023, 29.11.2023, 30.11.2023, 01.12.2023, 04.12.2023, 05.12.2023, 06.12.2023, 07.12.2023, 08.12.2023, 11.12.2023, 12.12.2023, 13.12.2023, 14.12.2023, листи дирекції Інституту від 21.11.2023 № 1/19-25, від 23.11.2023 № 1/19-26, від 28.11.2023 № 1/19-27, від 29.11.2023 № 1/19-28, від 30.11.2023 № 1/19-29, від 04.12.2023 № 1/19-30, від 04.12.2023 № 1/19-31, від 05.12.2023 № 1/19-32, від 07.12.2023 №1/19-33, від 07.12.2023 № 1/19-34, від 08.12.2023 № 1/19-35, від 08.12.2023 № 1/19-36, від 13.12.2023 № 1/19-37, від 13.12.2023 № 1/19-38, електронний лист ОСОБА_1 від 21.11.2023, доповідна завідувача канцелярії ОСОБА_4 від 30.11.2023, службова записка заступника директора з наукової роботи ОСОБА_5 від 30.11.2023, наказ директора Інституту від 01.12.2023 № 43а/г «Про створення комісії»; акт від 14.12.2023 за результатами роботи комісії, створеної наказом директора Інституту від 01.12.2023 № 43а/г, подання до профкому Інституту на отримання згоди на звільнення від 14.12.2023, лист голови профкому Інституту від 15.12.2023.

ОСОБА_1 отримав наказ особисто засобами поштового зв`язку 22.12.2023, що підтверджується описом вкладення, квитанцією Укрпошти та трекінгом поштового відправлення 346.

Листом № 01-8/66 від 29.01.2024 Інститут повідомив ОСОБА_1 про необхідність одержати трудову книжку у відділі кадрів Інституту. Також ОСОБА_1 може надати письмову згоду щодо направлення трудової книжки поштою. Лист надіслано 29.01.2024 засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» на адресу ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 .

Поліклінічним відділенням Тернопільської комунальної лікарні №2 видано довідки про стан здоров`я ОСОБА_1 :

-№5 від 10.01.2024 про те, що ОСОБА_1 звертався до невролога поліклініки 08.12.2023 о 11:02 год., 18.12.2023 о 11:40 год.

-№6 від 10.01.2024 про те, що ОСОБА_1 звертався до ревматолога 05.12.2023 о 12:30 год., 05.01.2024 о 13:45 год., 10.01.2024 о 13:30 год.

-№ 7 від 11.01.2024 про те, що ОСОБА_1 звертався до нефролога 28.11.2023 о 14:47 год., 29.11.2023 о 14:41 год., 01.12.2023 о 14:37 год., 11.01.2024 о 09:56 год.

-№ 9 від 11.01.2024 про те, що ОСОБА_1 звертався до ортопеда-травматолога 08.12.2023 о 10:00 год.

-№10 від 11.01.2024 про те, що ОСОБА_1 звертався до кардіолога 13.12.2023 о 16:36 год.

Відповідно до довідки №5 виданої 09.01.2024 КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Амбулаторія загальної практики сімейної медицини №8, ОСОБА_1 був на прийомі у сімейного лікаря 29.11.2023, 30.11.2023, 04.12.2023, 19.12.2023.

В судовому засіданні було допитано свідка ОСОБА_9 , який є директором Інституту біохімії ім. О.В.Палладіна Національної академії наук України, який стверджував про правомірність звільнення позивача з роботи та дотримання при цьому відповідачем усіх необхідних норм законодавства.

В якості свідка також було допитано позивача ОСОБА_1 , який в судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги з підстав, які викладені у позовній заяві, а також пояснив, що у дні «так званого» прогулу він був переконаний у тому, що перебуває у відпустці, оскільки директор інституту ОСОБА_9 у телефонному режимі запевнив позивача про надання йому відпустки.

Спірні правовідносини сторін врегульовані Кодексом законів про працю України.

Відповідно до частини першої статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення.

Згідно із статтею 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Відповідно до статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Дисциплінарним проступком визнаються діяння, що пов`язуються з невиконанням чи неналежним виконанням працівником своїх обов`язків без поважних причин.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

У постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 235/2284/17 (провадження № 61-72св17) вказано, що прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня (постанова Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 761/30967/15-ц).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 березня 2020 року у справі № 459/2618/17 (провадження № 61-47902св18) вказано, що визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України є з`ясування поважності причин його відсутності на роботі. Вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі у трудовому законодавстві України не існує, тому в кожному окремому випадку оцінка поважності причини відсутності на роботі дається виходячи з конкретних обставин.

Відповідно до сталої судової практики причину відсутності працівника на роботі можна вважати поважною, якщо явці на роботу перешкоджали істотні обставини, які не можуть бути усунуті самим працівником, зокрема: пожежа, повінь (інші стихійні лиха); аварії або простій на транспорті; виконання громадянського обов`язку (надання допомоги особам, потерпілим від нещасного випадку, порятунок державного або приватного майна при пожежі, стихійному лиху); догляд за захворілим зненацька членом родини; відсутність на роботі з дозволу безпосереднього керівника; відсутність за станом здоров`я.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 серпня 2022 року у справі № 536/1755/20 (провадження № 61-21194св21) вказано, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Таким чином, у пункті 4 частини першої статті 40 КЗпП України встановлено право роботодавця обрати стягнення у вигляді звільнення як за скоєння одного прогулу, так і у разі, коли прогули мають тривалий характер. Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності.

Поважними визнаються такі причини, які виключають вину працівника. При цьому власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня. Визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України є з`ясування поважності причин його відсутності на роботі у день звільнення. Вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі у трудовому законодавстві України не визначено, тому в кожному окремому випадку оцінка поважності причини відсутності на роботі здійснюється виходячи з конкретних обставин та наданих сторонами доказів. Основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника".

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 26 червня 2019 року в справі № 572/2944/16-ц (провадження № 61-20505св18), 09 листопада 2021 року у справі № 235/5659/20 (провадження № 61-10432св21).

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 26 червня 2024 року у справі № 569/21790/21 (провадження № 61-5633св24) вказав, що відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Так, принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. У суб`єктивному значенні добросовісність розглядається як усвідомлення суб`єктом власної сумлінності та чесності при здійсненні ним прав і виконанні обов`язків.

Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, зважаючи на конституційні положення, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб. Зловживання правом - це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право.

У трудових правовідносинах як працівник, так і роботодавець мають діяти добросовісно, не допускаючи дій, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Принцип добросовісності в трудовому праві характеризується прагненням суб`єктів належним чином, сумлінно здійснювати трудові права й виконувати обов`язки, передбачені трудовим законодавством та трудовим договором.

Реалізуючи права і виконуючи обов`язки, суб`єкти трудових правовідносин зобов`язані утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди працівнику, роботодавцю, довкіллю або державі. Не допускаються дії працівника чи роботодавця, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Під зловживанням трудовим правом для сторін трудових відносин варто розуміти особливу недобросовісну поведінку, пов`язану з навмисним створенням для працівника та (або) роботодавця ситуації правової невизначеності за межами права, з порушенням принципів справедливості, добросовісності та розумності.

Характерними рисами зловживання правом працівником як суб`єктом трудових правовідносин є: 1) така поведінка завжди є несумлінною; 2) працівник діє навмисно, бажаючи одержати певну вигоду; 3) його поведінка здатна завдати шкоди роботодавцю або заподіює її.

Позивач стверджує, що мав право на відпустку (різних видів) і в дні «прогулів» він перебував саме у відпустці. Проте, суд не погоджується із таким твердженням, так як перебування працівника у відпустці повинно бути підтверджене відповідним наказом роботодавця. Таких наказів в матеріалах справи немає.

Між сторонами існує спір про право на відпустку. Однак, позивач не оскаржував бездіяльності відповідача щодо не надання йому відпустки, у тому числі не звертався із відповідною позовною вимогою.

Таким чином, судом встановлено, що в зазначені в оспорюваному наказі дні відсутності позивача на роботі, останній не перебував у відпустці.

Також, позивач, як на причину поважності неявки на роботу, посилається на відвідування лікарів, у зв`язку із погіршенням стану його здоров`я.

На підтвердження обставин поважності неявки на роботу у робочі дні 20.11.2023, 27.11.2023, 28.11.2023, 29,11,2023, 30.11.2023 , 01.12.2023, 04.12.2023, 05.12.2023, 06.12.2023, 07.12.2023, 08.12.2023, 13.12.2023, 14.12.2023 позивачем надано суду довідки про стан здоров`я, довідки про консультацію в онколога, консультативний висновок спеціаліста, надані медичними установами м. Тернополя.

Проте, щодо поважності причин неявки на роботу у робочі дні 11.12.2023 та 12.12.2023 в матеріалах справи будь-які докази відсутні. Хоча право роботодавця на застосування дисциплінарного стягнення у виді звільнення працівника з роботи виникає у разі відсутності працівника на робочому місці більше 3 годин.

Разом з тим, позивач безперевно був відсутній на роботі 14 робочих днів (з 27.11.2023 по 01.12.2023, 04.12.2023 по 08.12.2023, з 11.12.2023 по 14.12.2023) та ще 1 день 20.11.2023, що в сукупності складає 15 робочих днів.

У зв`язку із тривалим розглядом здоров`я (впродовж 15 днів) позивач мав оформити тимчасову непрацездатність, про що повідомити роботодавця, однак вказаного здійснено ним не було. Відповідних документів позивач відповідачу не подавав. Більше того, позивач в судовому засіданні підтвердив, що у вказані дні тимчасової непрацездатності не оформлював.

Також суд звертає увагу на те, що довідки про звернення позивача до лікарів видані в січні 2024, тобто після звільнення позивача. До звільнення позивач будь-яких письмових доказів поважності причин відсутності на роботі відповідачу не надавав.

Суд не бере до уваги доводи позивача стосовно повідомлення роботодавця про погіршення стану здоров`я у телефонному режимі, оскільки достовірними та достатніми доказами такі факти не доведені. На переконання суду, лише свідчень позивача про це не достатньо, з огляду на очевидну його зацікавленість в результаті розгляду справи.

Окрім того, суд відхиляє доводи позивача, що поважною причиною відсутності на роботі є догляд за хворою мамою. Надані позивачем пояснення та докази свідчать про те, що захворювання його мами є тривалим, яке виникло задовго до спірних правовідносин. Тобто це не можна трактувати як догляд за захворілим зненацька членом родини. Зі слів позивача, догляд за мамою потрібен постійно, позивач та його мама проживають у Тернополі, переїзд позивача з мамою до м. Києва не можливий. Судом встановлено, що місце праці позивача в м. Києві. Таким чином, викладені позивачем обставини вказують на те, що догляд позивача за мамою і робота позивача були взаємовиключними. Тому ця підстава не є поважною причиною відсутності позивача на роботі у вищезгадані дні.

Отже, відповідач зафіксував відсутність позивача на роботі (складені акти про відсутність за кожен день прогулу), намагався з`ясувати причини його відсутності, та не встановивши поважних причин, мав право звільнити позивача з роботи на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул.

Оскільки судом встановлено, що у відповідача були підстави для звільнення позивача за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, і відповідач довів законність звільнення позивача належними та допустимими доказами, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову та відповідно для скасування оспорюваного наказу та поновлення позивача на роботі.

Враховуючи те, що у задоволенні позовних вимог про поновлення на роботі відмовлено, а вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними, суд також дійшов висновку про відсутність правих підстав для їх задоволення.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд надав відповіді на усі істотні та доречні доводи сторін. Залишаючи без аналізу окремі аргументи учасників справи, суд керується тим, що такі обставини лише опосередковано стосуються суті і природи спору, а їх оцінка не має значення для правильного вирішення спору.

Так як у задоволенні усіх позовних вимог відмовлено, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 263, 265, 273, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду у 30-денний строк з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 , місце проживання - АДРЕСА_1 .

Відповідач: Інститут біохімії ім. О.В. Палладіна Національної академії наук України, місцезнаходження - вул. Леонтовича, 9, м. Київ, код ЄДРПОУ - 05417288.

Рішення складено та проголошено 15.09.2025.

Головуючий суддяП. Я. Стельмащук