справа № 619/1546/25
провадження № 2/619/952/25
18 вересня 2025 року,
Дергачівський районний суд Харківської області у складі: головуючого судді Нечипоренко І.М., за участю секретаря судового засідання Міщенко О.О., розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу № 619/1546/25,
імена (найменування) учасників справи:
позивач: Солоницівська селищна рада, як орган опіки та піклування, яка діє в інтересах дітей: малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
відповідачка: ОСОБА_3 ,
вимоги позивача: про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,
третя особа: Служба у справах дітей Солоницівської селищної ради,
представниця позивача: Шевченко Н.О.
Стислий виклад позиції позивача.
Солоницівська селищна рада як орган опіки та піклування, 19.03.2025 звернулася до суду з позовом, у якому просить відібрати без позбавлення батьківських прав малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітню ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_3 та стягнути з відповідачки аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів її доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з 19.03.2025 та до досягнення найстаршою дитиною повноліття, на користь опікуна (піклувальника), батьків-вихователів, прийомних батьків або державного дитячого закладу, залежно від форми влаштування дітей. У обґрунтування позову зазначено, що на обліку служби у справах дітей Солоницівської селищної ради знаходяться малолітній ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітня ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як такі, які перебувають у складних життєвих обставинах. Матір`ю є ОСОБА_3 , яка з дітьми винаймає квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до довідки ВПО до цього проживали у м. Лозова. 30.01.2025 до Служби у справах дітей Солоницівської селищної ради надійшла інформація від старостинського округу АДРЕСА_2 , проживає громадянка з дитиною, на яку часто надходять скарги від сусідів. Працівниками служби у справах дітей та поліцією було здійснено візит за її адресою проживання. В квартирі брудно, відчувався сильний запах сигарет, малолітній ОСОБА_4 бігав по брудній підлозі босоніж, запасів їжі не було, холодильник не працює, на кухні серед розкиданого сміття були пляшки з-під алкогольних напоїв, речі та іграшки для малолітнього ОСОБА_4 були в наявності. Зі слів відповідачки стало відомо, що в неї є ще дві старші дитини. Неповнолітня ОСОБА_5 проживає у м. Лозова з хлопцем, після закінчення 9-ти класів в школі, не продовжила навчання, мати дитині коштів не надає. За другу дитину відповідачка надавати інформацію відмовилась, повідомила, що він повнолітній та проживає на тимчасово окупованій території. Відповідачці було винесено письмове попередження, роз`яснено про відповідальність за виховання дітей та те, що неповнолітня донька не може самостійно проживати без відома матері в іншому місті. 04.02.2025 року працівниками служби у справах дітей було здійснено візит до родини відповідачки, по приїзду було виявлено, що неповнолітня ОСОБА_5 проживає з матір`ю. У 16 років в неї не має паспорта громадянина України, зі слів матері, просто не має часу на оформлення. Дитина ніде не навчається, але зі слів дівчини хотіла б. Мати щодо подальшого навчання доньки відмовляється думати. У м. Лозова неповнолітня проживала з хлопцем та його батьками. Довідку ВПО ОСОБА_6 за новим місцем проживання не зареєструвала. У сім`ї ОСОБА_6 зафіксовано складні життєві обставини: малозабезпеченість, порушення санітарно-гігієнічних норм, психічні та поведінкові розлади матері, у тому числі внаслідок вживання психоактивних речовин, ухилення від виконання батьківських обов`язків, випадки домашнього насильства, відсутність належного нагляду за дитиною та агресивна поведінка у стані алкогольного сп`яніння. Неодноразово дитина перебувала без нагляду дорослих у небезпечних умовах, батьки не забезпечують необхідних умов для її життя та виховання. Мати не знає, де перебуває неповнолітня донька. Згодом стало відомо, що ОСОБА_5 знаходиться у знайомих у м. Лозова. Малолітній ОСОБА_7 залишався без належного нагляду, а його мати перебувала у стані алкогольного сп`яніння, у квартирі не було їжі. Батько ОСОБА_4 проходить військову службу, зв`язку з ним немає, мати відмовляється надавати контакти. 10.03.2025 року було складено акт оцінки ризику, визначено рівень безпеки як «дуже небезпечно» та прийнято рішення про негайне відібрання дітей, про що повідомлено прокуратуру. Обох дітей доставлено до КНП «МДКЛ №19» ХМР. Також встановлено, що у ОСОБА_5 відсутній паспорт, вона після 9 класу не продовжила навчання. Мати зловживає алкоголем, не забезпечує належних умов виховання, ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Виконавчим комітетом Солоницівської селищної ради прийнято рішення про негайне відібрання дітей.
Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.
Ухвалою суду від 20.03.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 28.04.2025.
Відповідно до ухвали суду від 28.04.2025 закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті на 28.05.2025, яке було відкладено у зв`язку з ненадходженнями доказів на 05.08.2025 та на 18.09.2025.
Представниця позивача подала заяву, в якій просить здійснити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує.
Представниця третьої особи надала до суду заяву, у якій просить здійснити розгляд справи за її відсутності.
Частиною 3 статті 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідачка у судове засідання не з`явилася, причину неявки не повідомила, про місце, дату та час судового засідання повідомлялася належним чином шляхом направлення рекомендованого поштового відправлення на адресу фактичного місця проживання, однак судова повістка повернута до суду у зв`язку з відсутністю адресата.
Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Пунктом 99-1 «Правил надання послуг поштового зв`язку», затверджених постановою КМ України від 5 березня 2009 р. № 270, установлено, що рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (будь-кого із повнолітніх членів його сім`ї) за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку інформує адресата за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка». Якщо протягом трьох робочих днів після інформування адресат не з`явився за одержанням рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка», працівник поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за вказаною адресою», яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду.
Отже, відповідно п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається, що судова повістка відповідачці вручена.
Крім того, судова повістка відповідачці направлялася за номером телефона, який мається в матеріалах справи, про що свідчить довідка про доставку SMS.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З урахуванням того, що відповідачка, будучи належним чином повідомленою про дату та час розгляду справи, не з`явилася у судове засідання, не подала відзив на позов, до того ж, інформація щодо часу розгляду даної справи розміщена на офіційному веб-сайті судової влади України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.
ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , її матір`ю записана ОСОБА_6 , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 12). Відомості про батька записані відповідно до вимог ч. 1 ст. 135 СК України (а.с. 78).
ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , його матір`ю записана ОСОБА_8 , батьком ОСОБА_9 , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с. 13).
Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Згідно з нормами статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись усупереч інтересам дитини, крім того, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства, а також ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності встановленої законом.
Статтею 11 Закону України Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, № 2402-III передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.
Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Згідно частин 1, 2 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Згідно з п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» в якому наголошено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема:не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Невжиття заходів щодо спілкування з дитиною, турботи про неї, розцінюється як свідоме нехтування відповідачкою своїми обов`язками, сукупність зібраних у справі доказів свідчить про те, що відповідачка не має прагнення спілкуватися з дитиною, сприяти засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не проявляє інтересу до його внутрішнього світу, що суперечить положенням ст.18 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 27 вересня 1991 року), з яких випливає, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини, найвищі інтереси є предметом їх основного піклування.
Статті 150, 157 СК України передбачають, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні.
Згідно ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання.
Пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Визначення механізму провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, зокрема, набуття дитиною статусу
дитини-сироти, або дитини, позбавленої батьківського піклування, влаштування дітей, які залишились без батьківського піклування, регулюється Порядком. провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини.
Відповідно до пункту 8 Порядку, якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров`ю дитини, орган опіки та піклування, якому стало відомо про це, приймає рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють.
Для прийняття рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб,
які їх замінюють, служба у справах дітей негайно після отримання повідомлення про безпосередню загрозу життю або здоров`ю дитини разом з уповноваженим підрозділом органів Національної поліції, фахівцем із соціальної роботи, представниками закладу охорони здоров`я проводить оцінку рівня безпеки дитини згідно з додатком 10. До проведення оцінки рівня безпеки дитини можуть бути додатково залучені уповноважені суб`єкти в межах своїх повноважень.
Пунктом 51 Порядку передбачено, що у разі загрози для життя або здоров`я дитини районна, районна у містах Києві та Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської чи районної у місті (в разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади може прийняти рішення про негайне відібрання дитини в опікуна, піклувальника.
На підставі рішення виконавчого комітету Солоницівської селищної ради №252 від 11.03.2025 відібрано малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітню ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у матері ОСОБА_6 .
Рішенням виконавчого комітету Солоницівської селищної ради №356 від 25.05.2025 влаштовано в сім`ю патронатного вихователя малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітню ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та рішенням №824 від 10.09.2025 строк перебування дітей продовжено з 24.09.2025 по 23.12.2025 (включно).

Відповідно до акту оцінки рівня безпеки дитини, мати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 поводить себе дивно, не знає де її діти, в будинку брудно, немає їжі, перебуває в стані алкогольного сп`яніння (а.с. 19-22).

Крім того, відповідно до акту оцінки рівня безпеки дитини, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомила, що мати часто вживає алкогольні напої (а.с. 23-24).

Як убачається із акту обстеження від 29.01.2025 за адресою: АДРЕСА_1 , знаходиться трикімнатна квартина, користуються газовим опаленням, зі слів сусідів ОСОБА_6 дуже часто перебуває у нетверезому стані, малолітній син дуже часто плаче, під час обстеження ОСОБА_6 не впустила у квартиру для огляду умов проживання, фактично зареєстрована в Луганській області, довідки ВПО не надала, вела себе під час обстеження неадекватно (а.с. 25).

Згідно з Висновком оцінки потреб сім`ї ОСОБА_6 , встановлено порушення санітарно-гігієнічних умов, психічні та поведінкові розлади, у тому числі внаслідок вживання ПАР, малозабезпеченість, ухилення батьками від виконання батьківських обов`язків із виховання дитини (а.с. 31-32).

За відомостями листа Служби у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області, 07.02.2025 рейдовою групою було відвідано родину ОСОБА_10 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 , де неповнолітньої ОСОБА_5 не було. Зі слів ОСОБА_11 (матері хлопця, з яким проживала неповнолітня), 06.02.2025 вранці дівчина поїхала до матері у с-ще ОСОБА_12 , проживала в їх родині приблизно 2 тижні. ОСОБА_10 зазначила, що протягом цього часу мати ОСОБА_5 постійно телефонувала дівчині, цікавилась її справами. У червні 2024 родина ОСОБА_6 потрапила у поле зору служби у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області з приводу вчинення домашнього насильства, де співмешканець матері, перебуваючи в стані алкогольного сп?яніння, вчинив сварку з матір?ю, діти не зазнали насильства, не були присутні під час конфлікту дорослих. Родина ОСОБА_6 на той час перебувала на території Лозівської міської територіальної громади як внутрішньо переміщені особи. На момент відвідування родини діти перебували вдома разом з матір?ю, яка перебувала в стані алкогольного сп?яніння, поводила себе агресивно по відношенню до рейдової групи. Матері був наданий термін для налагодження ситуації в родині. Під час наступного відвідування родини двері ніхто не відчинив, у телефонній розмові мати повідомила, що поїхала до Лозівського міськрайонного центру зайнятості. Під час наступних відвідувань двері ніхто не відчиняв, на телефон не відповідали (а.с. 33).

Як встановлено з листа КЗ «Центр надання соціальних послуг» Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області на території Краснокутської громади проживає ОСОБА_3 , але статусу внутрішньо переміщеної особи вона не має. Під час спілкування телефоном повідомила, що в громаду вона приїхала до подруги ОСОБА_13 , що проживає за адресою: АДРЕСА_4 , але наразі фактично проживає за адресою: АДРЕСА_4 . Був здійснений виїзд з метою проведення оцінки потреб сім?ї/особи, та ОСОБА_3 відмовила в наданні інформації, співпраці, не надала доступ до домоволодіння, не погодилась на проведення оцінки потреб та повідомила про небажання отримувати будь-які соціальні послуги, що підтверджується актом про неможливість проведення оцінки потреб сім?ї/особи (а.с. 76).

Відповідно до характеристики, наданої КЗ «Лозівський ліцей №1», ОСОБА_5 зарекомендувала себе як спокійна, привітна, добра, вихованням дитини займалась мати, яка не максимально контролювала навчання дитини, не з`являлась на батьківські збори. Класний керівник контролювала навчання ОСОБА_5 , у разі відсутності на першому уроці, телефонувала матері, після чого дитина приєднувалась до уроків. Зі слів матері, коли вітчим був вдома, то контролював навчання ОСОБА_5 , спілкувався з класним керівником щодо навчання, виражав батьківське піклування. 13.06.2024 мати разом дитиною забрали документи з ліцею для подальшого навчання в ЛЦПО, не отримавши підтвердження, що ОСОБА_5 проводжує навчання, класний керівник зателефонувала матері, на що вона повідомила, що їх сім`я знаходиться у м. Одеса, у хрещеної ОСОБА_5 , яка не навчається у КЗ «Лозівський ліцей №1», вчителі не мають права цікавитись та втручатись в подальше навчання дитини (а.с. 34).

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права та обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Принцип «найкращих інтересів дитини» є пріоритетним при вирішенні справ цієї категорії.

У параграфі 54 рішення ЄСПЛ від 07.12.2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27.11.1992 року, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні ЄСПЛ від 11.07.2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України», йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Частиною 5 ст. 19 СК України передбачено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Солоницівська селищна рада надала висновок №02-22/2589 від 12.05.2025, за відомостями якого вважає доцільним відібрати малолітню дитину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітню дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у матері ОСОБА_3 без позбавлення батьківських прав (а.с. 60-63).

Ураховуючи викладене, позовні вимоги про відібрання у відповідачки малолітнього ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітню ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 без позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню, оскільки вона неналежним чином піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя та залишення дітей у матері є небезпечним для їх життя, здоров`я і морального виховання.

Разом з тим, відібрання дітей без позбавлення батьківських прав є тимчасовим заходом і відповідно до частини третьої статті 170 Сімейного кодексу України, відповідачка не позбавлена можливості повернути дітей, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дітей їх батьками.

Статтею 180 СК України встановлено, що батьки повинні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Частиною 4 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року передбачено, що позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей.

За правилами ч. 4 ст. 170 СК України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України).

Під час вирішення питання про розмір аліментів, суд виходить із того, що мінімальний розмір аліментів відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку.

На підставі викладеного, суд приходить висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача про стягнення аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів її доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з 19.03.2025 та до досягнення найстаршою дитиною повноліття, на користь опікуна (піклувальника), батьків-вихователів, прийомних батьків або державного дитячого закладу, залежно від форми влаштування дітей.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивач мав сплатити судовий збір за вимогу немайнового характеру як юридична особа у розмірі 3028,00 грн, водночас, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 14 ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про судовий збір», а позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, отже, з відповідачки ОСОБА_3 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3028,00 грн.

Керуючись ст. 7, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовні вимоги Солоницівської селищної ради, як органу опіки та піклування задовольнити повністю.

Відібрати малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітню ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у матері ОСОБА_3 без позбавлення батьківських прав.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь опікуна (піклувальника), батьків вихователів, прийомних батьків або державного дитячого закладу (в залежності від форми влаштування дитини), аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітню ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини з усіх видів її доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з 19.03.2025 та до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір на користь держави в розмірі 3028,00 грн (три тисячі двадцять вісім гривень).

Надіслати представнику позивача та представнику третьої особи копію судового рішення в електронній формі у порядку, визначеному законом, а відповідачці надіслати копію судового рішення рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня оголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подана заяв про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне найменування (ім`я) сторін:

позивач: Солоницівська селищна рада, як орган опіки та піклування, , місцезнаходження: Харківська область, Харківський район, с-ще Солоницівка, вул. Визволителів, буд. 6,

відповідачка: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 .

третя особа: Служба у справах дітей Солоницівської селищної ради, , місцезнаходження: Харківська область, Харківський район, с-ще Солоницівка, вул. Сумський шлях, буд. 11.

Суддя І. М. Нечипоренко