22.09.2025 Провадження по справі № 2/940/645/25
Справа № 940/1581/25

РІШЕННЯ

Іменем України

22 вересня 2025 року Тетіївський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Мандзюка С.В.

за участю секретаря судового засідання Мудрик Н.А.

розглянувши в приміщенні суду в м. Тетієві в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовомАкціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (надалі по тексту АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачки ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 19.05.2021 у розмірі 201197,44 гривень та понесені судові витрати в розмірі 2422,40 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 19.05.2021 відповідачка ознайомилася з умовами кредитування та підписала паспорт кредиту.

19.05.2021 відповідачка підписала заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг та погодила наступні умови: 1) тип кредиту та розмір кредитного ліміту: відновлювана кредитна лінія до 50000 грн, що в подальшому була збільшена до 180000 грн (п. 1.2. договору); 2) тип кредитної карти: картка «Універсальна»; 3) строк кредитування: 12 місяців з пролонгацією (п. 1.2. договору); 4) процентна ставка, відсотків річних: 42,0% (п. 1.3 договору); 5) кількість та розмір платежів, періодичність: сплата мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту (п. 1.4. договору); 6) розмір мінімального обов`язкового платежу: - 5% від заборгованості, але не менше ніж 100 грн, щомісячно, або 10% від заборгованості, але не менше 100 грн, щомісячно - у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення (п. 1.4. договору); 7) проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 60,00 % (п. 1.5. та п. 2.1.1.2.12. договору).

На підставі укладеного договору відповідачка отримала кредитну картку, користувалася кредитним лімітом, відповідно до виписки по рахунку вчиняла операції, повертала використану суму кредитного ліміту та сплачувала відсотки, але припинила надавати своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором.

У зв`язку з зазначеними порушеннями відповідачкою зобов`язань за кредитним договором, заборгованість станом на 27.07.2025 становить 201197,44 грн, яку позивач просить стягнути з відповідачки.

Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 22.08.2025 відкрито провадження в справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідачка ОСОБА_1 08.09.2025 надіслала до суду відзив на позовну заяву, в якому просить: відмовити у задоволенні позову в частині стягнення штрафів та пені; перевірити правильність розрахунку заборгованості та визначити реальну суму боргу; зменшити розмір судових витрат, заявлених позивачем; у разі ухвалення рішення про стягнення - надати розстрочку виконання рішення.

На обґрунтування відзиву зазначила, що з позовом не погоджується у повному обсязі з таких підстав: 1) неправомірне нарахування штрафів та пені; 2) відповідно до ст.551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки (штрафу, пені) може бути зменшений судом, якщо він є явно завищеним у порівнянні з основним зобов`язанням, тому просить суд зменшити суму штрафних санкцій та пені, нарахованих банком; 3) перевірка нарахованих відсотків; 4) просить суд перевірити правильність нарахування відсотків, оскільки після припинення строку дії кредитного договору банк не мав права нараховувати відсотки у такому обсязі; 5) судові витрати; 6) позивач заявив витрати на правничу допомогу, вважає їх надмірними та просить суд зменшити ці витрати до розумного розміру (ст. 141 ЦПК України); 7) складне матеріальне становище; 8) наразі відповідачка перебуває за межами України, не має постійного доходу та майна на території України, у зв`язку з цим просить врахувати її фінансове становище при ухваленні рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом,відповідачка ОСОБА_1 19.05.2021 ознайомилася з умовами кредитування та підписала паспорт кредиту.

19.05.2021 відповідачка підписала заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг та погодила наступні умови: 1) тип кредиту та розмір кредитного ліміту: відновлювана кредитна лінія до 50000 грн, що в подальшому була збільшена до 180000 грн (п. 1.2. договору); 2) тип кредитної карти: картка «Універсальна»; 3) строк кредитування: 12 місяців з пролонгацією (п. 1.2. договору); 4) процентна ставка, відсотків річних: 42,0% (п. 1.3 договору); 5) кількість та розмір платежів, періодичність: сплата мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту (п. 1.4. договору); 6) розмір мінімального обов`язкового платежу: - 5% від заборгованості, але не менше ніж 100 грн, щомісячно, або 10% від заборгованості, але не менше 100 грн, щомісячно - у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення (п. 1.4. договору); 7) проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 60,00 % (п. 1.5. та п. 2.1.1.2.12. договору).

Відтак, між сторонами у справі укладено договір, на підставі якого виникли договірні правовідносини.

Позивач виконав взяті на себе зобов`язання за договором, а саме надав відповідачці можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідачка скористалася кредитними коштами, але не виконує належним чином зобов`язання за договором, внаслідок чого, згідно наданого АТ КБ «ПриватБанк» розрахунку, заборгованість за кредитним договором № б/н від 19.05.2021 станом на 27.07.2025 становить 201197 грн 44 коп. і складається з: 162025 грн 81 коп. - заборгованість за тілом кредитом; 39171 грн 63 коп. заборгованість за простроченими відсотками.

Із виписки за договором № б/н за період з 01.06.2021 до 27.07.2025, наданої АТ КБ «ПриватБанк», встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 користувалася кредитними коштами.

Надаючи правову оцінку встановленим фактам і правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частинами 1 та 2 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Так, надані АТ КБ «ПриватБанк» докази, які досліджені судом, підтверджують факт укладення між сторонами кредитного договору № б/н від 19.05.2021 та отримання ОСОБА_1 кредитних коштів.

Відтак, суд дійшов висновку, що позивач довів належними та допустимими доказами факт укладення з ОСОБА_1 кредитного договору та надання кредитних коштів, тобто виконання належним чином своїх обов`язків та прострочення виконання відповідачкою взятих на себе договірних зобов`язань.

Поряд з цим, у відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 просить, зокрема, перевірити правильність нарахування відсотків.

Так, підписанням договору сторони погодили, зокрема, сплату відсотків за користування кредитними коштами.

Судом встановлено, що позивачем нараховані проценти у межах розміру та строків, встановлених кредитним договором.

Розмір процентів за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України.

Відповідачка ОСОБА_1 , підписуючи договір, була ознайомлена з його умовами, відповідно розуміла їх зміст та розмір процентів, і надала свою згоду на отримання кредитних коштів.

Водночас, у цій справі відповідачка не зверталася до суду з вимогами про визнання недійсними певних пунктів кредитного договору. АТ КБ «ПриватБанк»перед укладенням договору повідомив відповідачку та ознайомив з усіма його умовами, а також надав їй інформацію щодо сукупної вартості кредиту, з урахуванням відсоткової ставки за ним.

Суд бере до уваги, що кредитний договір підписано сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності та досягли згоди з усіх істотних умов договору, волевиявлення сторін було вільним і відповідало їх внутрішній волі.

Відтак, позивачем нарахування відсотків здійснювалося відповідно до погоджених умов договору та в обумовлений сторонами строк кредитування.

Більш того, наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідає вимогам Закону, є чітким, зрозумілим, узгоджується з умовами кредитного договору.

Натомість, відповідачка ОСОБА_1 не спростувала наданий позивачем розрахунок заборгованості та не надала власного розрахунку на спростування доводів і розрахунку АТ КБ «ПриватБанк» або доказів про погашення заборгованості та її відсутності.

Крім того, твердження відповідачки щодо неправомірного нарахування штрафів, пені, та вимога відповідачки про зменшення витрат на правничу допомогу не заслуговують на увагу, оскільки у цій справі позивачем не заявлено позовних вимог щодо стягнення з відповідачки штрафу, пені та витрат на професійну правничу допомогу.

Щодо надання розстрочки виконання рішення суду, суд зазначає таке.

Так, відповідно до ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Приписи статті 435 ЦПК України містяться у Розділі VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК України.

Тобто, питання розстрочення виконання рішення суду належить вирішувати після постановлення відповідного судового рішення і набрання ним законної сили. Іншими словами, вирішити питання про порядок виконання судового рішення можливо лише тоді, коли таке рішення підлягає виконанню.

Відтак, з огляду на зазначене, вимога про розстрочку виконання рішення суду наразі є передчасною, що в подальшому не позбавляє права відповідачки подати до суду заяву про розстрочення виконання судового рішення в порядку, визначеному ст. 435 ЦПК України, тобто вже після ухвалення рішення, а не під час розгляду справи по суті.

З огляду на наведені вище норми права, встановлені фактичні обставини справи, враховуючи, що АТ КБ «ПриватБанк» виконано свої зобов`язання за договором, а відповідачка ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, кредитні кошти разом з відсотками вчасно не повернула, внаслідок чого виникла заборгованість, розмір якої підтверджено наданим позивачем розрахунком та відповідачкою не спростовано, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Разом з тим, відповідно до ст. 264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як встановлено судом, позивачем понесені судові витрати у вигляді судового збору за подання позовної заяви в сумі 2422,40 грн.

Отже, понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати у виді сплаченого судового збору в сумі 2422,40 грн. підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача, відповідно до ст. 141 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 10, 12, 76, 81, 82, 141, 178, 247, 264-268, 279, 354 ЦПК України, статтями 207, 509, 525, 526, 527, 536, 610, 611, 626, 628, 633, 634, 1048, 1054, 1055 ЦК України, суд

вирішив:

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», адреса: вул. Грушевського, б. 1Д, м. Київ, , МФО 305299, заборгованість за кредитним договором № б/н від 19.05.2021 у розмірі 201197 (двісті одна тисяча сто дев`яносто сім) гривень 44 копійок та понесені судові витрати у виді судового збору в сумі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя С.В. МАНДЗЮК