УХВАЛА

19 вересня 2024 року

м. Київ

справа № 331/4154/24

провадження № 61-8562ск25

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Краснощокова Є. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Ткачук Наталією Іванівною, на рішення Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 21 березня 2025 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 10 червня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання договору купівлі-продажу недійсним,

ВСТАНОВИВ:

04 липня 2025 року через підсистему «Електронний суд» ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду від 06 серпня 2025 року касаційну скаргу залишено без руху, заявнику надано строк для усунення її недоліків, а саме необхідно подати касаційну скаргу у новій редакції, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав) та яка відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, додати до неї копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Суд роз`яснив особі, яка подала касаційну скаргу, строк, порядок виконання вимог ухвали та наслідки її невиконання.

13 серпня 2025 року через підсистему «Електронний Суд» представник ОСОБА_1 подала нову редакцію касаційної скарги, аналіз змісту якої свідчить про те, що вона є аналогічною попередній.

Як на підставу касаційного оскарження скаржник посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України. Зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржених судових рішеннях застосували норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду: від 06 жовтня 2022 року у справі № 904/624/19, від 10 лютого 2021 року у справі № 754/5841/17, від 05 квітня 2023 року у справі № 523/17429/20, від 11 грудня 2023 року у справі № 463/13099/21, від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22, від 09 вересня 2024 року у справі № 466/3398/21, від 23 грудня 2024 року у справі № 642/3557/23, від 27 лютого 2025 року у справі № 347/721/22, від 13 березня 2025 року у справі № 159/5846/23, від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц, від 18 грудня 2024 року у справі № 916/379/23.

Разом з тим, на наведену підставу касаційного оскарження та вказані постанови Верховного Суду заявниця посилалася у первинній редакції касаційної скарги, поданій 04 липня 2025 року, та Верховний Суд в ухвалі від 06 серпня 2025 року вказав, що зміст оскаржених судових рішень, обґрунтування та доводів касаційної скарги, з урахуванням фактичних обставин цієї справи, не дозволяють зробити висновок, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, які викладені у постановах Верховного Суду, на які заявник посилається у касаційній скарзі, оскільки суди такі висновки врахували, у тому числі на які посилається заявник, а доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів. Проте обов`язковою умовою касаційного оскарження судових рішень на підставі пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України) є обґрунтованість підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 ЦПК України.

Тому саме лише посилання заявника на постанову (постанови) Верховного Суду, без належного обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, не є достатнім підтвердженням підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Станом на 19 вересня 2025 року згідно з даними Єдиної автоматизованої системи Верховного Суду інших заяв про усунення недоліків касаційної скарги не надходило.

Оскільки заявник не підтвердила підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, інші доводи та відповідні їм підстави касаційного оскарження судових рішень у новій редакції касаційної скарги не навела, вказані в ухвалі Верховного Суду від 06 серпня 2025 року недоліки не усунуто.

Відповідне невиконання вимог процесуального закону при поданні касаційної скарги унеможливлює вирішення питання про відкриття касаційного провадження у справі.

Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

За змістом статті 185 ЦПК України, якщо скаржник не усунув недоліки скарги у строк, встановлений судом, скарга вважається неподаною і повертається скаржнику.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги.

Керуючись статтями 183, 185, 260, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 21 березня 2025 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 10 червня 2025 року у справі № 331/4154/24 вважати неподаною та повернути скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Краснощоков