ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.

при секретарі Триполець В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційними скаргами Дніпропетровської обласної прокуратури, Головного Управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, треті особи: Головне Управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, Дніпропетровська обласна прокуратура про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська із позовом у якому, із врахуванням заяви від 16 грудня 2024, просить стягнути з Державного бюджету України на свою користь, у рахунок відшкодування моральної шкоди, грошові кошти в сумі 6 млн. грн.

Позов мотивовано тим, що вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 01 березня 2019 року у справі №199/2151/18, який залишений без змін ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 25 травня 2020 року та постановою Верховного Суду від 14 квітня 2021 року, позивача визнано невинуватим в пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.342, ч.2 ст.345 КК України.

В межах цього кримінального провадження до позивача застосовувався запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, до нього застосовувалися кайданки.

Вказане кримінальне переслідуванням, зокрема факт позбавлення його волі на 3,5 місяці, те що він опинився без засобів до існування, факт його утримання збоку матері пенсіонерки, завдав йому моральної шкоди. Зокрема позивач втратив сон і спокій, морально страждав, докладав зусиль для доведення своєї невинуватості, відчував страх, сором, приниження.

Позивач вказує, що розмір моральної шкоди підтверджується висновком психологічної експертизи.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2025 року позов задоволено частково та ухвалено стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , у рахунок відшкодування моральної шкоди, 310 933, 33 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що оскільки набрав законної сили виправдувальний вирок суду щодо позивача, він має право на відшкодування моральної шкоди на підставі ст.1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

В апеляційній скарзі Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі Дніпропетровська обласна прокуратура просить рішення суду змінити в частині зменшення розміру відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди у відповідності до вимог ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі Головне Управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційні скарги мотивовані тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 31 січня 2018 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру за ч.2 ст.345, ч.2 ст.342 КК України.

Ухвалою слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 01 лютого 2018 року до ОСОБА_1 застосовано запобіжний захід у вигляд цілодобового домашнього арешту строк до 01 квітня 2018 року, ухвалою від 18 травня 2018 року застосовано запобіжний захід у вигляд домашнього арешту з 22:00 год до 06:00 год строком до 16 липня 2018 року, 17 серпня 2018 року застосовано аналогічний запобіжний захід до 15 жовтня 2018 року, ухвалою від 16 листопада 2018 року строком до 14 січня 2019 року, який 08 січня 2019 року продовжено до 08 березня 2019 року.

Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 01 березня 2019 року у справі №199/2151/18 ОСОБА_1 визнано невинуватим за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.342, ч.2 ст.345 КК України та виправдано у зв`язку із недоведеність в його діях складу кримінального правопорушення. Запобіжний захід у виді домашнього арешту скасовано.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2020 року та ухвалою Верховного Суду від 14 квітня 2021 року вказаний вирок залишено без змін.

Згідно висновку ТОВ «Експертно-дослідна служба України» від 27 серпня 2019 року: ОСОБА_1 завдано моральну шкоду внаслідок дій органів дізнання, досудового слідства та прокуратури. Сума заявленої ОСОБА_1 компенсації у 2 млн. доларів США є суб`єктивно справедливою для нього. За розрахунком згідно методики пропонованої Харківським НДІСЕ МЮ України розмір грошової компенсації моральної шкоди становить 378 мінімальних заробітних плат.

Вказаний висновок ґрунтується на обставинах кримінальних проваджень щодо ОСОБА_1 починаючи із 2012 року та на поясненнях ОСОБА_1 .

Також позивачем долучено акт судово-медичного дослідження від 02 грудня 2021 року за тілесними ушкодженнями, спричиненими ОСОБА_1 у 2021 році.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що оскільки набрав законної сили виправдувальний вирок суду щодо позивача, він має право на відшкодування моральної шкоди на підставі ст.1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми права відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166,1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Отже, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами.

При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди).

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог ст. 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач у цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди у розумінні статей 1167,1174 ЦК України.

Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже, і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

У практиці ЄСПЛ порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей, зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (наприклад, «Рисовський проти України», № 29979, пункти 86, 89, від 20 жовтня 2011 року, «Антоненков та інші проти України», №14183/02, пункт 71, від 22 листопада 2005 року).

Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Вірно встановивши те, що вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 01 березня 2019 року у справі №199/2151/18 ОСОБА_1 визнано невинуватим за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.342, ч.2 ст.345 КК України та виправдано у зв`язку із недоведеність в його діях складу кримінального правопорушення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність факту заподіяння моральної шкоди, наявності причинного зв`язку між протиправними діями відповідача.

При цьому, суд з урахуванням обставин справи, вірно вважав можливим зменшити розмір моральної шкоди, яка підлягає компенсації ОСОБА_1 до 310 933,33 грн., саме такий розмір моральної шкоди є обґрунтованим та не призведе до безпідставного збагачення.

Доводи апеляційної скарги Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про те, що у судовому рішенні не наведено фактичних обставин, які б підтверджували факт спричинення позивачу моральної шкоди, в свою чергу суд не взяв до уваги те, що останнім не надано до суду доказів заподіяння йому моральної шкоди, оскільки позивачем не надано до суду будь-яких доказів оскарження дій органу досудового розслідування та визнання дій останнього незаконними, колегія суддів відхиляє, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 визнано невинуватим за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.342, ч.2 ст.345 КК України та виправдано у зв`язку із недоведеність в його діях складу кримінального правопорушення.

Доводи апеляційної скарги Прокуратури Дніпропетровської області про те, що що судом першої інстанції допущено невірне застосування положень ЗУ Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання досудового слідства, прокуратури і суду, що призвело до ухвалення незаконного рішення, яке підлягає зміні в частині визначення розміру моральної шкоди, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції в повному обсязі, з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати на час розгляду справи, положень обчислення шкоди, визначився з розмір такої шкоди.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими також доводи апеляційної скарги Державної казначейської служби України про те, що Казначейство жодної шкоди позивачу не заподіювало, у правовідносини з ним не вступало, тому в даному випадку оскаржувальні рішення в частині стягнення коштів безпосередньо з Казначейства є незаконним та підлягає скасуванню, з огляду на наступне.

Так, згідно п.п. 1 п. 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 р. № 845, казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду.

Згідно п.п. 3 п. 4 Положення про Державну казначейську службу України затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 р. № 215, казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законом порядку здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду.

З наведеного вбачається, що безспірне списання коштів державного бюджету на підставі рішення суду здійснюється саме Державною казначейською службою України.

Суд першої інстанції врахував зазначені положення закону та правильно стягнув суму моральної шкоди за рахунок коштів Державного бюджету України.

Фактично всі доводи, викладені в апеляційних скаргах, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги Дніпропетровської обласної прокуратури, Головне Управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 16 вересня 2025 року.

Повний текст судового рішення складено 18 вересня 2025 року.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова