Справа №: 343/1238/25
Провадження №: 2/343/665/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 вересня 2025 року м. Долина
Долинський районний суд Iвано - Франкiвської областi в складi:
головуючого судді - Андрусіва І.М.,
з участю: секретаря судового засідання - Семків В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Долинського районного суду Івано - Франківської області, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу № 345/1238/25, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором,
І. Стислий виклад позицій сторін:
представник позивача ТОВ "Діджи Фінанс" звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №7858107 від 04.05.2024 у розмірі 30 360 грн та понесені судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 04.05.2024 між ТОВ "Авентус Україна" та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №7858107, який підписаний відповідачем електронним підписом. ТОВ "Авентус Україна" належним чином виконало свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу кошти шляхом їх переказу на вказану ним картку, однак відповідач належним чином свої обов`язки, в частині повернення кредиту та сплати відсотків не виконав. Розмір заборгованості відповідача ОСОБА_1 становить 30 360 грн., з яких: 9 200 грн - заборгованість за тілом кредиту; 16 560 грн - заборгованість за відсотками; 4 600 грн - заборгованість за пенею. Зазначає, що 27.11.2024 між ТОВ "Авентус Україна" та позивачем ТОВ "Діджи Фінанс" було укладено договір факторингу №27.11/24-Ф, відповідно до якого, право вимоги за цим кредитним договором перейшло до позивача.
Представник позивача ТОВ "Діджи Фінанс" у судове засідання не з`явився, безпосередньо у позовній заяві та окремій заяві (а.с. 66) просив розгляд справи проводити без його участі, зазначивши про відсутність заперечень щодо ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, хоча про місце, дату і час проведення такого був повідомленим у встановленому законом порядку (а.с. 64).
ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі:
24 липня 2025 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
У позовній заяві та окремому клопотанні представник позивача просив справу розглядати без його участі, а також зазначив про відсутність заперечень щодо ухвалення заочного рішення в справі.
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідач ОСОБА_1 відзиву, будь-яких заяв та клопотань щодо процесуальних питань, жодних доказів на спростування обґрунтувань позивача суду не надавав, хоча про розгляд даної справи був повідомленим у встановленому законом порядку.
Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Беручи до уваги ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 04.11.1950, що набрала чинності для України 11.09.1997, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, а також те, що відповідач клопотань про відкладення судового засідання на адресу суду не направляв, в силу положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за доцільне здійснити судовий розгляд за його відсутності.
Ухвалою суду від 19.09.2025 постановлено провести заочний розгляд даної справи.
Приймаючи до уваги наведені положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, предмет спору, його значення для сторін, за письмової згоди представника позивача, враховуючи, що відповідач повідомлявся про місце, дату і час судового засідання у встановленому законом порядку, однак в таке не з`явився, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України та ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:
матеріалами справи встановлено, що 04.05.2024 між ТОВ "Авентус Україна" та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір №7858107 про надання споживчого кредиту (а.с. 13-21), який підписано відповідачем електронним підписом. Відповідно до умов договору: сума кредиту - 9 200 грн., строк кредитування - 360 днів, денна процентна ставка - 1,49%.
Згідно із розрахунком заборгованості кредитного договору №7858107 від 04.05.2024 (а.с. 41-45), розмір такої становить 30 360 грн., з яких: 9 200 грн - заборгованість за тілом кредиту; 16 560 грн - заборгованість за відсотками; 4 600 грн - пеня.
Відповідно до договору факторингу №27.11/24-Ф від 27.11.2024 (а.с. 26-30), право вимоги за цим кредитним договором (а.с. 11) перейшло від ТОВ "Авентус Україна" до позивача ТОВ "Діджи Фінанс".
Таким чином, між сторонами виник спір щодо належного виконання відповідачем умов кредитних зобов`язань, непогашення в повному обсязі заборгованості, що є порушенням законних прав та інтересів позивача.
ІV. Оцінка суду:
дослідивши письмові докази в їх сукупності, встановивши таким чином фактичні обставини справи, суд вважає, що пред`явлений позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.
Як встановлено з матеріалів справи, 04.05.2024 ТОВ "Авентус Україна" та відповідач ОСОБА_1 уклали кредитний договір №7858107.
Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Відповідно до ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Частиною 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
З урахуванням вказаних вище вимог законодавства, суд дійшов висновку, що між ТОВ "Авентус Україна" та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір у електронному вигляді, що підтверджує існування між ними кредитних правовідносин, а відтак до цих правовідносин суд застосовує вимоги ст. 509, 626, 628, 1054 ЦК України.
Так, у ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
За змістом ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
ТОВ "Авентус Україна" свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі, перерахувавши відповідачу на вказаний ним рахунок кредитні кошти.
З урахуванням положень ч. 1 ст. 1048 ЦК України, за якими позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо іншого не встановлено договором або законом, розмір і порядок одержавння процентів встановлюються договором, банк нараховував позичальнику відсотки, що передбачені умовами кредитного договору, з розміром яких відповідачка погодилася.
Відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість за вказаним кредитним договором. При цьому заперечень від останнього з даного приводу до суду не надходило. Відповідач не підтвердив факту належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту, як і не подав будь-яких доказів на спростування користування наданими йому кредитними коштами.
Факт переходу права вимоги за даним кредитним договором до позивача ТОВ "Авентус Україна" підтверджується описаним вище договором факторингу, що відповідає вимогам ст. 1077, 1078 ЦК України, відповідно до яких за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Тобто, позивач належним чином підтвердив своє право вимоги до відповідача за спірним кредитним договором.
Таким чином, з врахуванням викладеного вище, суд приходить висновку про необхідність часткого задоволення даного позову, а саме з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ "Діджи Фінанс" слід стягнути 25 760 грн (9 200 грн - заборгованість за тілом кредиту + 16 560 грн - заборгованість за відсотками) заборгованості за кредитним договором №7858107 від 04.05.2024.
При цьому, що стосується вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ "Діджи Фінанс" пені у розмірі 4 600 грн., суд вважає за необхідне зазначити таке.
Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Відповідно до зазначеного вище розрахунку заборгованості, нарахування пені відбулось за період після 24.02.2022, а тому, згідно із п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відповідач ОСОБА_1 звільняється від сплати нарахованої пені в розмірі 4 600 грн.
Таким чином, суд враховуючи положення п. 18 розділу Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, вважає, що позов в частині стягнення з відповідача нарахованої пені в розмірі 4 600 грн не підлягає задоволенню.
V. Розподіл судових витрат:
питання судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України, при цьому враховує, що до судових витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи, останній відносить оплату судового збору у розмірі 2 422,40 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000 грн.
Беручи до уваги, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позову і стягнення з відповідача 25 760 грн боргу, то, з урахуванням ч. 1 ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з нього на користь позивача 2 055,37 грн грн (25 760 грн х 2 422,40 грн / 30 360 грн) сплаченого судового збору, тобто пропорційно задоволеним позовним вимогам.
Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке.
Згідно із ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд ураховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Позивач на підтвердження понесених витрат на правничу професійну допомогу в розмірі 6 000 грн надав:
- договір № 42649746 про надання правової допомоги від 01.01.2025, який укладений між ТОВ "Діджи Фінанс" та адвокатом Білецьким Б.М., в якому визначено вартість кожної з послуг, яку надає адвокат Товариству;
- додаткову угоду № 102075211 від 02.04.2025 до договору № 42649746 про надання правової допомоги від 01.01.2025, якою доповнено розділ 4 Порядок здійснення розрахунків, яким визначено, що за здійснення представництва та захист інтересів клієнта в суді у справі про стягнення кредитної заборгованості та надання інших видів професійної (правової) допомоги, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до умов договору, клієнт виплачує адвокату гонорар, у порядку та строки за погодженням сторін. Виплата гонорару здійснюється на умовах попередньої оплати (авансування) та/або, що підтверджується підписаним сторонами відповідним актом про надання професійної правничої допомоги, складеним та підписаним сторонами на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом;
- детальний опис робіт (наданих послуг) та акт 102075211 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) на загальну суду 6 000 грн.;
- свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Білецького Б.М. (а.с. 51).
Таким чином, позивач на обґрунтування понесених витрат на професійну правничу допомогу у справі подав належні та допустимі докази, що описані вище. При цьому, відповідачем не заявлено клопотання про зменшення розміру судових витрат, про їх неспівмірність з позовними вимогами, як і не наведені обставини, за яких, як на його думку, заява не підлягала би до задоволення.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що розмір витрат, понесених позивачем на правничу допомогу, тобто на оплату адвокатських послуг, є доведеним, обґрунтованим та співмірним, зокрема, із складністю та категорією даної справи, її значенням для сторін, обсягом наданих послуг адвокатом, часом, витраченим адвокатом на їх надання.
Однак, зважаючи на те, що позовні вимоги задоволено частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі грн 5 090,91 грн (25 760 грн х 6 000 грн / 30 360 грн), тобто пропорційно задоволеним позовним вимогам.
На підставі викладеного, ст. 509, 526, 536, 554, 610, 1050, 1054 ЦК України, керуючись ст. 258, 259, 264, 265, 268, 279, 280, 282-289, 354, 355 ЦПК України, суд
позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" заборгованість за кредитним договором №7858107 від 04.05.2024, у розмірі 25 760 (двадцять п`ять тисяч сімсот шістдесят) гривень, 2 055 (дві тисячі п`ятдесят п`ять) гривень 37 копійок сплаченого судового збору та 5 090 (п`ять тисяч дев`яносто) гривень 91 копійку витрат на професійну правничу допомогу.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто Долинським районним судом Івано - Франківської області за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його складення. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення безпосередньо до Івано Франківського апеляційного суду.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Суддя: І.М.Андрусів