1. 08 вересня 2025 року колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , поданої її представником - Петренко О. В. , на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 14 липня 2025 року у справі № 641/6219/20, постановила ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.
2. Відмовляючи у відкритті касаційного провадження, колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду керувалася тим, що суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану в її інтересах адвокатом Петренко О. В. на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 02 грудня 2024 року, з підстав, передбачених пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України (скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними).
3. Із таким судовим рішенням не погоджуюсь, а тому відповідно до положень частини третьої статті 35 ЦПК України висловлюю свою окрему думку.
4. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
5. Забезпечення права на справедливий суд відіграє особливу роль у демократичному суспільстві, є його базовою цінністю, яка має вирішальне значення у безперешкодній реалізації основоположних прав і свобод людини і громадянина та дотриманні принципу верховенства права загалом. Водночас однією з важливих гарантій цього права є можливість оскарження судових рішень в апеляційному порядку.
6. У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Воловік проти України» від 06 грудня 2007 року в пунктах 54, 55 зазначається, що, приймаючи до уваги особливості порядку апеляційного оскарження за українським законодавством, право заявника на доступ до апеляційного суду було захищено основоположними гарантіями, передбаченими статтею 6 Конвенції. У цьому зв`язку Суд нагадує, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.
9. Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.
10. Тобто, Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.
11. Нормою статті 354 ЦПК України встановлено, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
12. У цій справі предметом спору є звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення коштів.
13. Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 02 грудня 2024 року (повний текст рішення складено 10 грудня 2024 року) позовні вимоги ТОВ «Європартнер Фінанс» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення коштів задоволено.
14. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Петренко О. В. 24 січня 2025 року через систему «Електронний суд» подала до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу.
15. Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 04 червня 2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Петренко О. В. на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 02 грудня 2024 року залишено без руху, зокрема роз`яснено, що про необхідність заявнику звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням поважних причин пропуску такого строку.
16. Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 25 червня 2025 року продовжено ОСОБА_1 , в інтересах якої діє її представник - Петренко О. В. , строк для усунення недоліків.
17. Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 14 липня 2025 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє її представник - Петренко О. В. , на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 02 грудня 2024 року у цій справі. Вказане судове рішення мотивовано тим, що відповідач ОСОБА_1 пропустила строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції та не навела поважних причин пропуску такого строку.
18. Не погодившись з ухвалою апеляційного суду від 14 липня 2025 року, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє її представник - Петренко О. В., 05 серпня 2025 року через систему «Електронний суд» звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою.
19. Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції, постановляючи ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження, безпідставно позбавив заявника права на доступ до правосуддя, не врахувавши при цьому значимість спору (виселення відповідача з дітьми без надання іншого житла) для сторони у справі. Апеляційним судом не було встановлено, чи повідомлена відповідач про ухвалене судове рішення суду першої інстанції та чи отримала вона рішення суду. Представнику відповідача ОСОБА_1 - адвокату Петренко О. В. рішення суду першої інстанції до електронного кабінету в системі «Електронний суд» не надсилалося, остання ознайомилася з ним самостійно в системі «Електронний суд» після закінчення відпустки 20 січня 2025 року.
20. Вважаю, що суд касаційної інстанції для повного та об`єктивного встановлення правильності застосування апеляційним судом норм права та належної перевірки доводів касаційної скарги повинен був відкрити касаційне провадження у справі, витребувати із суду першої інстанції матеріали цієї справи та на підставі наявних у ній доказах (які підтверджують факт надіслання, вручення судового рішення суду першої інстанції сторонам у справі) зробити висновок щодо законності та обґрунтованості оскаржуваної ухвали апеляційного суду.
21. У своїй ухвалі від 08 вересня 2025 року (пункти 42, 43) колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вказала: «…адвокат зазначила, що їй не надсилалося рішення суду першої інстанції до електронного кабінету в підсистемі ЕСІТС … Доказів не надходження судового рішення до підсистеми «Електронний суд» заявником до касаційної скарги не долучено».
22. На моє переконання такий висновок суду касаційної інстанції є суперечливим, оскільки докази направлення/не направлення судового рішення суду першої інстанції сторонам у справі містяться у матеріалах справи, тоді як приписами статті 392 ЦПК України, якою встановлено вимоги до форми та змісту касаційної скарги (зокрема частиною п`ятої цієї норм встановлено перелік документів, які додаються до касаційної скарги), не передбачено обов`язку заявника додавати такі докази до касаційної скарги.
23. Крім цього, у пункті 46 ухвали від 08 вересня 2025 року колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду зазначила: «У касаційній скарзі не наведено непереборних обставин, що заважали адвокату, яка діє в інтересах клієнта, ознайомитись із рішенням, яке було оприлюднено в ЄДРСР 12 грудня 2024 року, тобто до періоду перебування адвоката на санаторно-курортному лікуванні з 06 січня 2025 року, та чому вона, як самозайнята особа, не змогла надати правову допомогу відповідачу, для якої, як зазначає представник, справа має велике значення».
24. Вважаю такий висновок суду касаційної інстанції помилковим із таких міркувань.
25. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2024 року у справі № 454/1883/22 (провадження № 14-117цс23) зробила висновок, що процесуальним законодавством передбачено два способи надсилання судового рішення: шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення та в електронній формі - через «Електронний кабінет», у тому числі шляхом направлення листа на офіційну електронну пошту з підсистемою ЄСІТС у випадках, передбачених пунктом 37 глави 2 розділу III Положення про ЄСІТС. Надсилання судового рішення в той чи інший спосіб учаснику справи є процесуальним обов`язком суду (пункти 64, 66).
26. Разом з цим, суд не може зобов`язати сторону у справі ознайомлюватися із судовим рішенням у Єдиному державному реєстрі судових рішень, оскільки це є її правом, а не обов`язком. При цьому враховую, що у цій справі встановлено, що відповідач ОСОБА_1 та її представник не були присутні у судовому засіданні 02 грудня 2024 року під час проголошення судового рішення судом першої інстанції.
27. Відтак, на моє переконання, передчасним та помилковим є висновок колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 08 вересня 2025 року про визнання касаційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 14 липня 2025 року необґрунтованою та відмову у відкритті касаційного провадження на підставі частини четвертої статті 394 ЦПК України.
Суддя: А. А. Калараш