Справа № 166/633/25 Головуючий у 1 інстанції: Фазан О. З.
Провадження № 22-ц/802/1014/25 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

секретаря Черняк О. В.,

з участю:

представника позивача Панасюка І. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Забродівської сільської ради Ратнівського району Волинської області про скасування рішення, за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Панасюка Івана Івановича на рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 04 липня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, який обґрунтовує тим, що позивачка проживає у приватному житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим 05 серпня 2024 року звернулася до ФОП ОСОБА_3 з приводу виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), на якій розташований вищевказаний житловий будинок (далі Технічна документація).

Під час ознайомлення із матеріалами Технічної документації, яку ОСОБА_1 отримала від ФОП ОСОБА_3 у кінці вересня 2024 року, було встановлено, що серед матеріалів, окрім акта № 1 від 22.03.2024 року складеного за заявою позивачки комісією Забродівської сільської ради, наявні Акти № 2 від 24.04.2024 року за заявою ОСОБА_4 , № 3 від 24.04.2024 року за заявою ОСОБА_5 та № 4 від 17.06.2024 року за заявою ОСОБА_5 . Крім того, у матеріалах Технічної документації виявились копії протоколів засідання постійної комісії з питань комунального майна, земельних відносин, екології та раціонального використання природних ресурсів № 2 від 12.07.2024 року, про розгляд акта № 2 тимчасової комісії; № 3 від 12.07.2024 року, про розгляд акта № 3 тимчасової комісії; № 4 від 12.07.2024 року, про розгляд акта № 4 тимчасової комісії; копії виписок з рішення Забродівської сільської ради № 22/24 від 08.07.2024 року «Про затвердження протоколів постійної комісії з питань комунального майна, земельних відносин, екології та раціонального використання природних ресурсів», яким було затверджено вищенаведені протоколи засідання постійної комісії з питань комунального майна, земельних відносин, екології та раціонального використання природних ресурсів.

Оскільки позивачка не брала участі у вирішенні та прийнятті рішень з вищевказаних питань, її представник Панасюк І. І. 27 вересня 2024 року скерував адвокатський запит з проханням надати копії документів, які стали підставою ухвалення Забродівською сільською радою рішення сесії № 22/24 від 08.07.2024 «Про затвердження протоколів постійної комісії з питань комунального майна, земельних відносин, екології та раціонального використання природних ресурсів» (далі Рішення Забродівської сільської ради № 22/24 від 08.07.2024 року).

Уважно вивчивши отриману 07 листопада 2024 року відповідь Забродівської сільської ради та додатки до неї, позивач та її представник дійшли висновку, що відповідачем при складанні та розгляді актів тимчасової комісії № 1, № 2, № 3, № 4 і ухваленні Рішення Забродівської сільської ради № 22/24 від 08.07.2024 року допущено низку порушень вимог ЗК України, ЦК України, ДБН-360-92 та інших нормативних актів, що виключає законність ухваленого сесією рішення.

Так, питання розмежування земельної ділянки між сусідами визначається ЗК України, відповідно до якого власники та користувачі сусідніх земельних ділянок (сусіди) повинні обирати такі способи використання землі, що відповідають цільовому призначенню земельних ділянок, та за яких власниками і землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдаватиметься найменших клопотів.

Позивачка, звертаючись 07 листопада 2023 року із письмовою заявою до сільського голови Забродівської об`єднаної територіальної громади Калачука М. М. мала на меті вирішити земельний спір щодо межі із сусідкою ОСОБА_4 , однак виходячи із змісту актів комісії з питань комунального майна, земельних відносин, екології та раціонального використання природних ресурсів № 1 від 22.03.2024 року, № 2, № 3 від 24.04.2024 року, № 4 від 17.06.2024 року, протоколу засідання цієї комісії № 1-4 та Рішення Забродівської сільської ради № 22/24 від 08.07.2024 року, комісією межовий спір не вирішено, межові знаки не були встановлені та передані на зберігання сторонам спору. Складені акти, протоколи засідання комісії та рішення сесії не містять однозначних та категоричних висновків про вирішення земельного спору між суміжними землекористувачами, не зазначено конфігурацію земельних ділянок, площу кожної із суміжних земельних ділянок, не визначено конкретні параметри та не встановлено тверді межі. Натомість у змісті вказаних документів вжито висловлювання рекомендовано, що не є синонімом або тотожним вирішено. Вказане свідчить про те, що комісією фактично спір не вирішено.

Відповідач вимоги ст. 159 ЗК України при розгляді земельного спору щодо встановлення меж земельної ділянки позивачки проігнорував, чим порушив її права на об`єктивне та неупереджене вирішення земельного спору, оскільки розгляд спору фактично відбувся без участі ОСОБА_1 , яка не висловлювала небажання брати участь у цьому процесі.

Порушення інтересів позивачки полягає у відсутності можливості скористатися своїм правом на оформлення права власності на земельну ділянку в тому розмірі, у якому вона постійно користувалася. На переконання позивачки порушення її законного інтересу відбулося внаслідок прийняття органом місцевого самоврядування рішення з порушенням процедури вирішення земельного спору між сусідами землекористувачами.

Просить скасувати рішення Забродівської сільської ради № 22/24 від 08.07.2024 року «Про затвердження протоколів постійної комісії з питань комунального майна, земельних відносин, екології та раціонального використання природних ресурсів» та стягнути з відповідача на користь позивачки понесені останньою судові витрати.

Рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 04 липня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник позивача ОСОБА_1 адвокат Панасюк І. І. подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення підлягає скасуванню, оскільки судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а також неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

В судовому засідання представник позивача Панасюк І. І. апеляційну скаргу підтримав з підстав зазначених у ній.

Заслухавши пояснення представника позивача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Судом встановлено, підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20.08.2010, що на підставі рішення виконкому Річицької сільської ради № 6 від 30.07.2010 у власності ОСОБА_1 перебуває житловий будинок, розташований на АДРЕСА_1 .

Позивачка 07 листопада 2023 року звернулася до Забродівської сільської ради із заявою, у якій просила встановити межу її земельної ділянки, яка розташована на АДРЕСА_1 , із сусідкою ОСОБА_4 ,

Згідно з актом № 1 від 22.03.2024 року комісією Забродівської сільської ради Ковельського району Волинської області проведено обстеження земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 . У результаті обстеження та перемовин з ОСОБА_4 комісія встановила межу земельної ділянки з ОСОБА_1 , збільшивши площу земельної ділянки останньої за рахунок земельної ділянки ОСОБА_4 на 0,026 га. Крім того, комісія запропонувала замовити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .. Обидві сторони погодилися підписати акти погодження меж після виготовлення технічної документації.

Відповідно до акта № 2 від 24.04.2024 року комісією Забродівської сільської ради Ковельського району Волинської області проведено обстеження земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 , на яку ОСОБА_4 розроблено технічну документацію згідно встановленої 22 березня 2024 року комісією межі. Однак, незважаючи на відповідність розмірів земельної ділянки на місцевості з розмірами, зазначеними в технічній документації, ОСОБА_1 відмовилася підписувати акт погодження меж.

З акта № 3 від 24.04.2024 року слідує, що комісією Забродівської сільської ради Ковельського району Волинської області проведено обстеження земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 з метою встановлення межі земельної ділянки ОСОБА_5 із сусідкою ОСОБА_1 , які відмовлялися погоджувати межу земельних ділянок. Заслухавши аргументи сторін, комісія встановила межу земельних ділянок між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , яка була зафіксована інженером-землевпорядником ОСОБА_3 геодезичним приладом GNSS приймач Elnavi 70.

Згідно з актом № 4 від 17.06.2024 року комісією Забродівської сільської ради встановлено, що розмір земельної ділянки на місцевості, розташованої на АДРЕСА_1 , відповідає розмірам даної земельної ділянки відповідно до розробленої ОСОБА_5 технічної документації.

Рішенням Забродівської сільської ради № 22/24 від 08.07.2024 року затверджено протоколи засідання постійної комісії з питань комунального майна, земельних відносин, екологічного та раціонального використання природних ресурсів від 12.07.2024 року № 1 про розгляд акту № 1 тимчасової комісії, № 2 про розгляд акту № 2 тимчасової комісії, № 3 про розгляд акту № 3 тимчасової комісії, № 4 про розгляд акту № 4 тимчасової комісії.

Таким чином, твердження представника позивача про те, що Забродівською сільською радою розглянуто земельний спір у порушення ст. 159 ЗК України без участі ОСОБА_1 не відповідає дійсності та спростовується вищевказаними актом № 1 від 22.03.2024, № 2 від 24.04.2024, відповідно до яких, збільшивши комісією площу земельної ділянки ОСОБА_1 на 0,026 га, остання спочатку погодилася підписати акти погодження меж, а після виготовлення ОСОБА_4 технічної документації згідно з встановленою комісією межею відмовилася. Крім того, згідно з актом № 3 від 24.04.2024 комісією сільської ради, заслуховувались аргументи сторін спору, зокрема ОСОБА_1 , яка відмовилася підписати акт погодження меж земельної ділянки.

У подальшому ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виготовили Технічну документацію на власні ділянки згідно із межами встановленими тимчасовою комісією Забродівської сільської ради та оформили право власності на вищевказані земельні ділянки, що підтверджується протоколами засідання постійної комісії з питань комунального майна, земельних відносин, екології та раціонального використання природних ресурсів від 12.07.2024 року № 1, № 2, № 3, № 4, інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 425655137 від 06.05.2025 року та витягом з Державного реєстру речових прав № 396232058 від 24.09.2024 року.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 78 ЗК України, право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Згідно з ч. 1 ст. 79 ЗК України, земельна ділянка це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Статтею 106 ЗК України, передбачено, що спосіб закріплення спільних меж між земельними ділянками визначається за згодою власників таких земельних ділянок; витрати на встановлення спільних меж несуть власники земельних ділянок у рівних частинах, якщо інше не встановлено угодою між ними. Межовими знаками можуть бути природні чи штучні споруди і рубежі (річки, струмки, канали, лісосмуги, рослинні смуги, дерева, стежки, рівчаки, стіни, паркани, огорожа, шляхові споруди, бетонні або металеві стовпи, плити, моноліти, камені, інші споруди і рубежі), що збігаються із межею земельної ділянки або спеціально встановлюються на ній. Власник земельної ділянки, землекористувач має право вимагати від власника суміжної земельної ділянки сприяння у встановленні спільних меж, а також встановлення або відновлення межових знаків, у разі якщо вони відсутні, зникли, перемістилися або стали невиразними; у разі відсутності згоди власника суміжної земельної ділянки встановлення спільних меж здійснюється за рішенням суду. У разі якщо межі земельних ділянок у натурі (на місцевості) збігаються з природними чи штучними лінійними спорудами, рубежами (річками, струмками, каналами, лісосмугами, рослинними смугами, шляхами, стежками, рівчаками, стінами, шляховими спорудами, парканами, огорожею, фасадами будівель, іншими лінійними спорудами, рубежами тощо) та раніше встановленими межами сформованих земельних ділянок, межові знаки можуть не встановлюватися. Місцезнаходження межових знаків у разі їх визначення або встановлення відображається у матеріалах землевпорядного проектування та геодезичних вишукувань, а також на кадастрових планах земельних ділянок.

Відповідно до ст. 107 ЗК України, основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки; якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

Відповідно до ч. 3 ст. 158 ЗК України органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Згідно із ст. 159 ЗК України земельні спори розглядаються органами місцевого самоврядування на підставі заяви однієї із сторін у тижневий строк з дня подання заяви. Земельні спори розглядаються за участю зацікавлених сторін, які повинні бути завчасно повідомлені про час і місце розгляду спору. У разі відсутності однієї із сторін при першому вирішенні питання і відсутності офіційної згоди на розгляд питання розгляд спору переноситься. Повторне відкладання розгляду спору може мати місце лише з поважних причин. Відсутність однієї із сторін без поважних причин при повторному розгляді земельного спору не зупиняє його розгляд і прийняття рішення. У рішенні органу місцевого самоврядування визначається порядок його виконання.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється відповідно до відомостей Державного земельного кадастру, матеріалів Державного фонду документації із землеустрою та оцінки земель, матеріалів топографо-геодезичних робіт.

Постановою Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 580/168/16-ц (провадження № 61-19526сво18) зроблено висновок про те, що погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із власником та/або землекористувачем не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів чи землевласників. Не надання особою своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача та/або власника не може бути перешкодою для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації. Не підписання суміжним власником та/або землекористувачем акту узгодження меж земельної ділянки саме по собі не є підставою для визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку.

Аналогічні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справах №350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18) та №514/1571/14-ц (провадження № 14-552цс18) та від 12 лютого 2020 року у справі № 545/1149/17 (провадження № 14-730цс19), постанові Верховного Суду від 05 травня 2020 року у справі № 404/3048/18 (провадження № 61-19228св19).

На думку Великої Палати Верховного Суду у процесі оформлення права на земельну ділянку достатньо не підписати Акт погодження меж із суміжними землекористувачами та власниками земельної ділянки, а лише запропонувати їм це зробити. Якщо сусід відмовляється це зробити, то це його конституційне право на вільне волевиявлення та реалізація належних йому прав, або іншими словами: «ніхто не може нікого заставити щось підписувати». Головне тут, на думку Великої Палати Верховного Суду те, що підписання або не підписання Акту погодження меж із суміжними землекористувачами та власниками земельної ділянки не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, тому не може вплинути на саму процедуру приватизації.

За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Представник позивача, як на підставу звернення до суду з даним позовом зазначив відсутність можливості скористатися своїм правом на оформлення права власності на земельну ділянку в тому розмірі, у якому вона користувалася. Водночас будь-яких відомостей про те, на якій підставі у позивачки виникло право на користування земельною ділянкою, розташованою на АДРЕСА_1 , та у яких розмірах не навів.

Покликання представника позивачки на одні тільки витяги з топографічного та генерального планів с. Мельники-Річицькі станом на 1982 рік, є безпідставним, оскільки не можуть бути доказами того, що встановлені тимчасовою комісією Забродівської сільської ради межі земельної ділянки позивачки не відповідають тим межам, якими ОСОБА_1 постійно користувалася.

Так, межі та форма земельної ділянки площею 0,1335 га за адресою: АДРЕСА_1 , визначені у технічній документації візуально відрізняються від меж визначених у топографічному та генеральному плані с. Мельники-Річицькі. Однак, згідно із схемою прив`язкою геодезичних пунктів Державної геодизичної мережі, форма та межі всіх інших земельних ділянок, на які вже оформлено право власності та присвоєно кадастрові номери, також не відповідають генеральному та топографічному планам с. Мельники-Річицькі. Крім того, у матеріалах справи відсутня будь-яка інформація про користування ОСОБА_1 земельною ділянкою у період з 1982 року по 2010 рік (виникнення права власності на житловий будинок) та про те, що площа даної ділянки була більшою за 0,1335 га.

Водночас, будь-яких клопотань про витребування доказів у разі неможливості отримання їх стороною позивачки самостійно чи призначення земельно-технічної експертизи представником позивача не заявлено.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 514/1571/14-ц (провадження № 14-552цс18) зазначено, що «у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження, що право позивача порушене, оскільки для таких висновків мають бути надані належні та допустимі докази, які б беззаперечно вказували, яка саме земельна ділянка перебувала у власності позивачки, де проходить її межа, чи порушена межа її земельної ділянки відповідачем. Такі докази зазвичай можуть підтверджуватися висновками експерта чи спеціаліста».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Тож, можна зробити висновок, що суд не втручається у процесуальну діяльність учасників процесу (реалізацію наданих їм процесуальних прав та виконання покладених на них процесуальних обов`язків), крім випадків, передбачених ЦПК України.

У процесуальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини.

Таким чином, позивачка не надала належних та допустимих доказів на підтвердження існування підстав для визнання недійсним рішення Забродівської сільської ради та порушення її законних прав та інтересів.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги були предметом дослідження судом першої інстанції і у рішенні суду їм надано правильну правову оцінку.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи, які є підставою для скасування рішення, не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Панасюка Івана Івановича залишити без задоволення.

Рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 04 липня 2025 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 вересня 2025 року.

Головуючий

Судді :