Провадження № 2/522/7781/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Павлик І.А.

за участю:

секретаря судового засідання Запольської А.М,

представника позивача адвоката Безродної І.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

31.07.2025 до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

У своїй позовній заяві позивач просить суд розірвати шлюб із відповідачем у зв`язку з тим, що стосунки у подружжя розладились, зникло взаєморозуміння, взаємоповага, сторони втратили почуття любові.

07.08.2025 ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

14.08.2025 від відповідача надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи з правом зняття копій та фотокопій відповідних матеріалів.

18.08.2023 до суду від відповідача надійшло клопотання, у якому він просить суд надати подружжю строк для примирення сторін терміном у шість місяців. Клопотання обґрунтовано тим, що відповідач бажає зберегти сім`ю та сімейні відносини, оскільки у них з позивачем є спільна дитина ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), тому проти задоволення позову заперечує, розірвати шлюб не згоден. У зв`язку з чим, просить суд задовольнити клопотання про надання подружжю строку для примирення.

01.09.2025 до суду від представника позивача надійшла заява, у якій вона заперечує проти задоволення клопотання про надання строку на примирення і зазначає, що підстави для примирення, на які посилається відповідач у заяві про надання строку на примирення, є надуманими та не відповідають дійсності.

У судовому засіданні відповідач підтримав своє клопотання про надання строку на примирення сторін, а представник позивача категорично заперечувала проти надання строку на примирення та зазначала, що сторони не мають спільних неповнолітніх дітей, а примушування перебування у шлюбі заборонено законом, натомість підстави для примирення, на які посилається відповідач у заяві про надання строку на примирення, є надуманими та не відповідають дійсності.

Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. При цьому, суд звертає увагу, що поняття «моральні засади суспільства» діючим законодавством не визначено, а тому при вирішення питання чи не буде надання часу на примирення суперечити моральним засадам суспільства суд застосовує положення ст. 24 Сімейного кодексу України, яке закріплює вільну згоду жінки та чоловіка на шлюб та заборону примушування жінки та чоловіка до шлюбу.

18.09.2025 протокольною ухвалою відмовлено у задоволення клопотання про надання строку на примирення подружжя, з огляду на категоричну незгоду позивачки на продовження шлюбу.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу підлягає задоволенню з наступних підстав.

В силу ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Сім`я є природним і основним осередком суспільства і має право на захист з боку суспільства та держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Сімейного кодексу України (далі СК України) регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку.

Статтею 21 СК України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст. 24 СК України).

Згідно з положеннями ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Суд наголошує, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

З матеріалів справи вбачається, що шлюб між сторонами зареєстровано 19.07.2002 Відділом реєстрації актів громадянського стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу від 19.07.2002, Серія НОМЕР_1 , актовий запис № 305.

Від даного шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтво про народження від 06.11.2002, видане Відділом реєстрації актів громадянського стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, Серія НОМЕР_2 , актовий запис № 845.

Судом встановлено, що сімейні відносини припинені остаточно. Збереження родини стало неможливим, шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що у відповідності зі ст. 112 СК України є підставою для розірвання шлюбу.

Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Приписами ч. 3 ст. 115 СК України встановлено, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Позивач просить суд після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « ОСОБА_4 ».

З огляду на викладе, суд на підставі належної оцінки зібраних у справі доказів, дійшов висновку про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 81, 141, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задовольнити.

Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 19 липня 2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 305.

Після розірвання шлюбу залишити ОСОБА_2 прізвище « ОСОБА_4 ».

Шлюб вважати розірваним з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Одеського апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 22.09.2025.

Суддя І.А. Павлик