Справа № 493/1285/24
Провадження № 2/493/81/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2025 року м. Балта Одеської області

Балтський районний суд Одеської області в складі:

ГОЛОВУЮЧОГО - СУДДІ ТІТОВОЇ Т.П.

ЗА УЧАСТЮ СЕКРЕТАРЯ СИРОТА О.В.

ПРЕДСТАВНИКА ПОЗИВАЧА АДВОКАТА ВОЙТОВИЧ Ю.В.

ВІДПОВІДАЧА ОСОБА_1

ПРЕДСТАВНИКА ВІДПОВІДАЧА АДВОКАТА ЛІПЕЦЬКОЇ В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Балта цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

31.07.2024 року ОСОБА_2 звернувся до Балтського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Ухвалою судді від 01.08.2024 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для виправлення недоліків, оскільки позивачем позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. ст. 175, 177 ЦПК України.

12.08.2024 року від представника позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою судді від 12.08.2024 року провадження по даній цивільній справі відкрито, постановлено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 27.10.2016 року по 06.10.2023 року він перебував у шлюбі з відповідачем, який рішенням Березівського районного суду Одеської області було розірвано. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька ОСОБА_3 , яка проживає з відповідачкою. У період перебування у шлюбі ними було спільно нажито майно, а саме: автомобіль марки Chevrolet, модель Aveo, типу седан, легковий, зареєстрований на ОСОБА_2 14.01.2022 року, VIN-код НОМЕР_1 та грошові кошти у розмірі 5000$ (п`яти тисяч американських доларів), які відповідач взяла без його згоди з їхнього спільного бюджету і дала в рахунок першого внеску за житло (квартиру), яка знаходиться в АДРЕСА_1 , та оформила купівлю-продаж квартири вже після розлучення. Даний внесок підтверджується розпискою про отримання коштів колишніми власниками квартири. Тим самим, квартира є особистою власністю відповідача, хоча кошти взяті з бюджету їхньої сім`ї. Після розлучення вони не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна, зокрема зазначеної суми грошових коштів та автомобілю. Після розірвання шлюбу він неодноразово пропонував ОСОБА_2 залишити йому машину, а їй грошові кошти, які були внесені в рахунок оплати квартири в АДРЕСА_1 . Однак відповідач не реагує на його прохання і не бажає розподілу майна. Спільний автомобіль остання забрала, доступу до транспорту він не має. В зв`язку з чи просив суд визнати за ним право власності у порядку поділу спільного майна подружжя на вищевказаний автомобіль та грошові кошти у розмірі 5000,00 американських доларів, а також просив стягнути з відповідача судові витрати в сумі 3288,05 грн.

02.09.2024 року на адресу суду надійшов відзив від представника відповідача, в якому зазначено, що 27.10.2016 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який рішенням Березівського районного суду Одеської області від 05.09.2023 року було розірвано. З травня 2023 року сторони припинили спільне проживання, позивач перейшов жити до будинку своєї матері, а відповідач залишилася проживати в їхньому спільному будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 . Через постійні погрози з боку позивача, відповідачка переїхала жити з донькою в м. Балта, де придбала квартиру для проживання з дитиною. У зв`язку з тим, що ОСОБА_2 не мала на той час коштів, то 31.07.2023 року вона особисто позичила їх у ОСОБА_4 у сумі 5000 (п`ять тисяч) доларів США, які передала ОСОБА_5 , колишньому власнику квартири, розташованої по АДРЕСА_1 , в якості першого внеску за квартиру. Щодо транспортного засобу автомобіля марки Chevrolet, модель Aveo, зазначила, що автомобіль продано. В зв`язку з чим просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

04.09.2024 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому вона зазначила наступне. На підставі довідки територіального сервісного центру 5148, автомобіль марки Chevrolet, модель Aveo, типу седан, легковий, VIN-код НОМЕР_1 , зареєстрований на ОСОБА_2 14.01.2022 року, тобто під час перебування у шлюбі. Але отримавши позовну заяву про поділ спільного майна подружжя відповідач вирішила відчужити вищезазначене майно з метою уникнення поділу та несплати частки позивачу. Договір купівлі-продажу автомобілю вчинений 13.08.2024 року, тобто, після отримання позовної заяви про поділ майна подружжя, ціна транспортного засобу складає 30000,00 грн. за домовленістю сторін, що значно зменшує ціну транспортного засобу з його фактичною ринковою вартістю. Крім того, договір купівлі-продажу вчинений з ОСОБА_6 , яка доводиться дружиною батька нинішнього співмешканця відповідача. По факту автомобіль продовжує використовувати відповідач. Дані обставини достовірно відомі позивачу, оскільки відповідач протягом літа проживала у свого співмешканця в с. Вікторівка Березівського району Одеської області. Сторони дійсно не проживали спільно з травня 2023 року, але в будинку їх спільного проживання були наявні грошові кошти в сумі 5000 $ (п`ять тисяч американських доларів) і відповідач неодноразово заявляла, що візьме ці кошти для купівлі квартири в м. Балта, оскільки бажала там жити. Боргову розписку, на яку посилається відповідач написав сам кредитор, ОСОБА_4 , що ставить під сумнів дійсний намір відповідача отримати кошти.

19.11.2024 року від представника позивача на адресу суду через підсистему «Електронний суд» надійшла заява про зміну предмету позовних вимог, в якій було змінено прохальну частину, а саме:

- визнати за позивачем право власності у порядку поділу спільного майна подружжя на грошові кошти від продажу вищевказаного автомобіля у розмірі 1500 американських доларів та на грошові кошти у розмірі 2500 американських доларів;

- визнати за відповідачем право власності у порядку поділу спільного майна подружжя на грошові кошти від продажу вищевказаного автомобіля у розмірі 1500 американських доларів та на грошові кошти у розмірі 2500 американських доларів. А також стягнути з відповідача судові витрати в сумі 3288,05 грн.

06.12.2024 року від представника відповідача через підсистему «Електронний суд» надійшло пояснення на заяву про зміну предмету позовних вимог, в якій зазначено, що автомобіль марки Chevrolet Aveo, був відчужений 13.08.2024 року вже після розірвання шлюбу. Позивач подав до суду позовну заяву 31.07.2024 року, яку залишено без руху, а ухвала про відкриття провадження від 12.08.2024 року відповідачу була вручена лише 17.08.2024 року. Позивач мав можливість провести оцінку транспортного засобу при підготовці позову до суду, однак позивач не звертався до відповідача з вимогою надати авто для проведення оцінки. Натомість він зробив оцінку з сайту https://auto.ria.com/uk/price/average/ та не встановив дійсну вартість авто. Відповідач надала до суду договір купівлі-продажу 5148/2024/4820074 транспортного засобу від 13.08.2024 року, в п. 3.1 якого визначено, що за домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 30 000 грн., тобто дійсну оцінку за яку було відчужено даний транспортний засіб. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а вразі недосягнення згоди, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

14.01.2025 року на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про призначення судово автотоварознавчої експертизи, яке ухвалою суду було задоволено, а провадження у справі зупинено до отримання висновку.

20.05.2025 року на адресу суду надійшов висновок експерта від 02.05.2025 року № СЕ-19/116-25/5064-АВ.

Ухвалою Балтського районного суду Одеської області від 20.05.2025 року провадження у справі було поновлено.

30.07.2025 року від представника позивача на адресу суду через підсистему «Електронний суд» надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій було змінено прохальну частину, а саме:

- визнати за позивачем право власності у порядку поділу спільного майна подружжя на грошові кошти від продажу автомобілю марки Chevrolet, модель Aveo, типу седан, легковий, 2008 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , у розмірі 88691,75 грн. (вісімдесят вісім тисяч шістсот дев`яносто одна гривня 75 копійок) та стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію частки дійсної вартості транспортного засобу в розмірі 88691,75 грн.

- визнати за відповідачем право власності у порядку поділу спільного майна подружжя на грошові кошти від продажу автомобілю марки Chevrolet, модель Aveo, типу седан, легковий, 2008 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , у розмірі 88691,75 грн. (вісімдесят вісім тисяч шістсот дев`яносто одна гривня 75 копійок);

- визнати за позивачем право власності у порядку поділу спільного майна подружжя на грошові кошти у розмірі 2500,00 американських доларів, які стягнути з відповідача на користь позивача.

Ухвалою Балтського районного суду Одеської області від 18.08.2025 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги в пред`явленому остаточному уточненому позові.

Відповідач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити у задоволенні позову.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що у нього з відповідачем дружні відносини. Він позичав їй грошові кошти в сумі 5000 доларів США, які мати відповідача на ім`я « ОСОБА_7 » приїхавши із заробітків, віддала йому. Під час передачі коштів чоловіка відповідача не було. Були присутні власники квартири. Кошти він позичав ОСОБА_8 , про що його просила її мати. Кошти йому були повернуті через рік, восени. Розписка була складена в липні 2023 року числа він не пам`ятає.

Заслухавши пояснення представника позивача, та заперечення відповідача та її представника, пояснення свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 05.09.2023 року рішенням Березівського районного суду Одеської області шлюб зареєстрований 27.10.2016 року Березівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 118, між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , було розірвано.

З копії судового наказу виданого 23.11.2023 року Балтським районним судом Одеської області з ОСОБА_2 щомісячно стягуються аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20.11.2023 року до досягнення повноліття донькою ОСОБА_11 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

З копії розписки від 31.07.2023 року вбачається, що ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_2 5000 доларів США в якості першого внеску за квартиру за адресою: АДРЕСА_1

З копії розписки від 31.07.2023 року вбачається, що ОСОБА_4 позичив ОСОБА_2 5000 доларів США, які вона зобов`язується повернути в кінці вересня 2024 року.

З копії довідки виданої 10.08.2024 року РСЦ ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях (філія ГСЦ МВС) вбачається, що згідно відомостей ЄДР ТЗ за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстровано транспортний засіб Chevrolet Aveo, 2008 року випуску, об`єм двигуна 1598, дата реєстрації транспортного засобу 14.01.2022 року.

З копії договору купівлі-продажу № 5148/2024/4820074 від 13.08.2024 року вбачається, що відповідач продала автомобіль марки Chevrolet, модель Aveo, типу седан, легковий, 2008 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_6 .

З копії довідки виданої 11.10.2024 року ТСЦ № 5148 РСЦ ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях (філія ГСЦ МВС) вбачається, що згідно ЄДР МВС за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , транспортні засоби не зареєстровані.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою ст. 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Під час розгляду спору суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 3 ст. 368 ЦК України).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 СК України).

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч. 1 ст. 61 СК України).

Тлумачення ст. 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ч. 1 ст. 63 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України).

До складу майна, що підлягає поділу включається спільне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, у тому числі яке знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 12 червня 2023 року у справі № 712/8602/19 (провадження № 61-14809сво21)).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Застосовуючи норму ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Норма ст. 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

Системний аналіз наведених норм матеріального права свідчить про існування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Водночас законодавство передбачає можливість спростування поширення правового режиму спільного сумісного майна одним із подружжя, що є процесуальним обов`язком особи, яка з нею не погоджується. Тягар доказування обставин для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц (провадження № 14-325цс18), та підтримується Верховним Судом в подальшому, зокрема в постанові від 04 жовтня 2023 року в справі № 509/2831/19 (провадження № 61-6321св23), що свідчить про сталість відповідної правової позиції.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19) вказано, що інститут шлюбу передбачає виникнення між подружжям тісного взаємозв`язку, і характер такого зв`язку не завжди дозволяє однозначно встановити, коли саме у відносинах з третіми особами кожен з подружжя виступає у власних особистих інтересах, а коли діє в інтересах сім`ї. Саме тому, на переконання Великої Палати Верховного Суду, законодавцем встановлена презумпція спільності інтересів подружжя і сім`ї.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 71 СК України майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Згідно правових висновків Верховного Суду, викладених в постанові від 30 січня 2019 року у справі 158/2229/16, у випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Аналогічні правові висновки наведені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2024 року в справі № 760/20948/16-ц (провадження № 14-70цс22), постановах Верховного Суду від 29 травня 2024 року в справі № 711/3988/21 (провадження № 61-11094св23), від 28 серпня 2024 року в справі № 753/2234/21 (провадження № 61-17140св23), що свідчить про незмінність правової позиції.

Суд враховує правові висновки Верховного Суду в постановах від 30 січня 2019 року в справі № 158/2229/16-ц, від 10 червня 2022 року в справі № 544/856/20, від 01 березня 2023 року в справі № 359/10855/19, від 20 грудня 2023 року в справі № 127/21002/21 про те, що факт використання коштів, отриманих від продажу спільного майна в інтересах сім`ї, повинен доводити той із подружжя, хто відчужив таке майно без згоди на це іншого подружжя.

У постанові Великої Палати Верховного Суду в постанові від 22 вересня 2022 року в справі № 125/2157/19 (провадження № 14-40цс21) сформовано правовий висновок, згідно якого у разі відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, слід визначити ринкову вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Вартість майна, що підлягає поділу, у разі недосягнення згоди між подружжям визначається на час розгляду справи, а не на час продажу майна одним із подружжя проти волі іншого (аналогічний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц, провадження № 61-9018сво18). Таким чином, з метою захисту порушеного права власності одного з подружжя при відчуженні іншим з подружжя спільного майна без отримання відповідної згоди, визначаючи розмір грошової компенсації частини вартості спірного майна, стягненню у вигляді компенсації підлягає дійсна (ринкова) вартість відчуженого майна або ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи.

Такі ж правові висновки підтримувалися Верховним Судом в подальшому, зокрема, в постанові від 30 березня 2023 року у справі № 481/635/20 (провадження № 61-949св22).

Згідно висновку експерта № СЕ-19/116-25/5064-АВ від 02.05.2025 року середня ринкова ціна автомобіля «Chevrolet Aveo», VIN-код № НОМЕР_1 , станом на 29.04.2025 року (час проведення експертизи) визначалася рівній 177383 (сто сімдесят сім тисяч триста вісімдесят три) гривні 50 копійок.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. ст. 77 - 80 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За змістом ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Отже, на підставі викладеного щодо стягнення з відповідача на користь позивача в порядку поділу спільного майна подружжя компенсації вартості частки автомобіля марки «Chevrolet Aveo» (номер кузова НОМЕР_1 , 2008 року випуску) у розмірі 88691,75 грн., суд враховує таке.

Як було встановлено судом і не заперечено сторонами, спірний автомобіль був придбаний сторонами під час зареєстрованого шлюбу, оскільки відповідачем в даній справі не було надано належних та допустимих доказів придбання нею автомобіля за власні кошти, то відповідачем презумпцію спільності такого майна подружжя не спростовано.

Сторони підтвердили, що не підтримували сімейно-шлюбні відносини, не вели спільного господарства, не мали спільного бюджету, не жили однією сім`єю з травня 2023 року, тобто до того як відповідач відчужила автомобіль. Крім того, вказані обставини встановлені рішенням Березівським районним судом Одеської області від 05 вересня 2023 року, яким шлюб між сторонами було розірвано, а відтак відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскільки відповідач розпорядилась автомобілем на власний розсуд без письмової згоди позивача, то останній має право на грошову компенсацію 1/2 вартості спірного транспортного засобу.

Суд відхиляє посилання позивача про те, що на купівлю квартири відповідач витратила спільні кошти в сумі 5000 доларів США, оскільки будь-яких доказів того, що ці кошти дійсно були в їх родині і що саме вони були витрачені на придбання квартири відповідачем, позивач не надав, а навпаки дані посилання спростовані допитом в судовому засіданні свідка ОСОБА_4 , який підтвердив, що 5000 доларів США, які були передані власнику квартири він особисто позичав відповідачу ОСОБА_2 . Наразі кошти йому повернуті і він претензій до відповідача немає.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що вимога про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі 2500 доларів США задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не представлено, а судом не отримано жодних переконливих доказів у їх підтвердження.

Судові витрати позивача судом не стягуються, оскільки позивач в остаточному уточненому позові не просив їх стягнути, а представник позивача, яка брала участь в судовому засіданні про стягнення на користь позивача витрат взагалі не згадувала і не заявляла таких клопотань.

Враховуючи, що до закінчення судових дебатів у справі сторона відповідача заявила клопотання про подання доказів понесених судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення, відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України буде призначено судове засідання для вирішення питання про судові витрати, понесені відповідачем.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 57, 60, 61, 63, 69-71 СК України, ст. ст. 15, 16, 368 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 141, 259, 263, 265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити частково.

В порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) компенсацію вартості частки автомобіля марки Chevrolet (2008 року випуску, кузов № НОМЕР_1 ) у розмірі 88691,75 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Зобов`язати відповідачаОСОБА_2 подати до суду докази щодо розміру понесених нею судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складання, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено19.09.2025 року.

СУДДЯ