Справа № 473/1602/25
"18" вересня 2025 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючого судді Вуїва О.В.,
за участю секретаря судового засідання Москаленко С.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Виконавчий комітет Вознесенської міської ради, про скасування державної реєстрації права на нерухоме майно,
У березні 2025 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про скасування державної реєстрації права на нерухоме майно, в якому вказували, що вони є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 , а саме:
- частка належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 15 березня 1996 року Першою Вознесенською державною нотаріальною конторою Миколаївської області, реєстр. № 2-440;
- частка належить ОСОБА_2 (до шлюбу - ОСОБА_4 ) на підставі Договору про припинення права на аліменти дитини, посвідченого 11 лютого 2005 року приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області Плющ С.В., реєстр. № 182.
У зв`язку з необхідністю державної реєстрації набутих речових прав на належні позивачам частки в нерухомому майні останні звернулися до реєстраційного органу за місцем розташування майна з відповідною заявою.
Однак рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області від 04 жовтня 2024 року за № 75396920 позивачам було відмовлено в проведенні реєстраційних дій у зв`язку з наявними суперечностями між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно. Причиною відмови слугував той факт, що за даними відповідного реєстру, вже наявний запис КП «Вознесенське МБТІ» від 01 червня 2009 року про реєстрацію права власності за адресою АДРЕСА_2 , а саме, зареєстроване право власності на інший об`єкт нерухомого майна житловий будинок, який належить на праві власності відповідачу ОСОБА_3 на підставі нотаріально посвідченого Договору купівлі продажу від 07 квітня 2005 року, реєстр. №336.
Вказана ситуація склалася у зв`язку з тим, що рішенням Виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області за № 63 від 27 лютого 2009 року «Про зміну адреси по АДРЕСА_3 » було змінено адреси житлових будинків та земельних ділянок, зокрема належним позивачам об`єктам нерухомого майна житловому будинку та земельній ділянці змінено адресу з ОСОБА_5 , АДРЕСА_4 на АДРЕСА_2 .
Адресу належного відповідачу житлового будинку, відповідно до даного рішення, змінено з ОСОБА_5 , АДРЕСА_2 на АДРЕСА_5 .
Проте, під час проведення державної реєстрації за відповідачем права власності на нерухоме майно державним реєстратором не було враховано рішення Виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області за № 63 від 27 лютого 2009 року «Про зміну адреси по АДРЕСА_3 в частині зміни нумерації належного ОСОБА_3 будинку, у зв`язку з чим позивачі позбавлені можливості зареєструвати за собою право власності в Державному реєстрі речових прав на належне їм нерухоме майно.
Тому ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_6 на об`єкт нерухомого майна, розташований за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер 27421482, дата прийняття рішення про державну реєстрацію 01 червня 2009 року), з одночасним припиненням речового права (права власності).
В судове засідання позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представниця ОСОБА_7 не з`явилися, проте остання надіслала на електронну адресу суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_3 та представник третьої особи без самостійних вимог Виконавчого комітету Вознесенської міської ради, в судове засідання не з`явилися, судом належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомили.
Суд вважав можливим розглянути справу в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки представниця позивачів в окремій заяві не заперечувала проти такого порядку вирішення спору.
Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного.
Зокрема, суд встановив, що позивачі є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 , а саме:
- частка належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 15 березня 1996 року Першою Вознесенською державною нотаріальною конторою Миколаївської області, реєстр. № 2-440;
- частка належить ОСОБА_2 (до шлюбу - ОСОБА_4 ) на підставі Договору про припинення права на аліменти дитини, посвідченого 11 лютого 2005 року приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області Плющ С.В., реєстр. № 182.
У зв`язку з необхідністю державної реєстрації набутих речових прав на належні позивачам частки в нерухомому майні останні звернулися до реєстраційного органу за місцем розташування майна з відповідною заявою.
Однак рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області від 04 жовтня 2024 року за № 75396920 позивачам було відмовлено в проведенні реєстраційних дій у зв`язку з наявними суперечностями між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно. Причиною відмови слугував той факт, що за даними відповідного реєстру, вже наявний запис КП «Вознесенське МБТІ» від 01 червня 2009 року про реєстрацію права власності за адресою АДРЕСА_2 , а саме, зареєстроване право власності на інший об`єкт нерухомого майна недобудований житловий будинок з 51 % готовності, який належить на праві власності відповідачу ОСОБА_3 на підставі нотаріально посвідченого Договору купівлі продажу від 07 квітня 2005 року, реєстр. №336.
Вказана ситуація склалася у зв`язку з тим, що рішенням Виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області за № 63 від 27 лютого 2009 року «Про зміну адреси по АДРЕСА_3 » було змінено адреси житлових будинків та земельних ділянок, зокрема належним позивачам об`єктам нерухомого майна житловому будинку та земельній ділянці змінено адресу з ОСОБА_5 , АДРЕСА_4 на АДРЕСА_2 .
Адресу належного відповідачу недобудованого житлового будинку з 51 % готовності, відповідно до даного рішення, змінено з ОСОБА_5 , АДРЕСА_2 на ОСОБА_5 , АДРЕСА_5 .
Проте, під час проведення державної реєстрації за відповідачем права власності на нерухоме майно державним реєстратором не було враховано рішення Виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області за № 63 від 27 лютого 2009 року «Про зміну адреси по АДРЕСА_3 в частині зміни нумерації належного ОСОБА_3 будинку, у зв`язку з чим позивачі позбавлені можливості зареєструвати за собою право власності в Державному реєстрі речових прав на належне їм нерухоме майно.
Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно регулюється положеннями Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав, на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.
За змістом ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.
Згідно ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (на яку міститься посилання в позові, як на правову підставу позовних вимог) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону.
У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.
У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до пункту 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.
У постанові від 20 червня 2023 року у справі № 633/408/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вимогу про скасування державної реєстрації права власності за певних умов можна розглядати як вимогу про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, якщо саме ця реєстрація створює відповідні перешкоди.
Такі ж висновки сформульовані й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2024 року у справі № 496/1059/18, де вказано, що скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно за відповідачем на підставі судового рішення усуває для позивача перешкоди у здійсненні ним правомочності розпоряджатись своїм нерухомим майном.
Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 вересня 2024 року у справі № 914/1785/22 прийшла до висновку, що у разі, якщо державна реєстрація права власності на нерухоме майно здійснена за певною особою на певне майно безпідставно, що призвело до порушення законних прав іншої особи, така державна реєстрація підлягає скасуванню в судовому порядку із закриттям відповідного розділу державного реєстру.
Таким чином, вимога про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно може бути заявлена особою за наступних умов:
- державна реєстрація права власності на нерухоме майно здійснена за певною особою на певне майно свідомо (за відсутності помилки в реєстрації), однак безпідставно (наприклад: особа не має жодних прав щодо зареєстрованого нерухомого майна в цілому або у зареєстрованій його частині; право власності зареєстровано на неіснуючий «фантомний» об`єкт нерухомості тощо);
- така державна реєстрація призводить до порушення законних прав іншої особи, зокрема у користуванні та розпорядженні майном;
- законом не встановлено іншого порядку усунення порушення законних прав іншої особи;
- скасування державної реєстрації не призведе до порушення законних прав особи, права якої зареєстровано, зокрема законного права на користування та розпорядження власним майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
У ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів особи, однак зазначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Водночас, згідно ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі допущення технічної помилки (граматичної описки, друкарської, арифметичної чи іншої помилки) під час внесення відомостей про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав державний реєстратор самостійно виправляє таку помилку, за умови що документи за результатом розгляду заяви заявнику не видавалися.
У разі якщо після отримання заявником документів за результатами розгляду заяви виявлено технічну помилку, допущену під час внесення до Державного реєстру прав відомостей про речові права, обтяження речових прав, зокрема помилку у відомостях про суб`єкта речового права, обтяження, відомостях про речове право, обтяження, відомостях про нерухоме майно, у тому числі його технічних характеристиках, або якщо відбулося виправлення такої помилки в документах, що подавалися для державної реєстрації прав, або відбулася зміна адреси об`єкта нерухомого майна, такі помилки, відомості виправляються державним реєстратором на підставі заяви особи, відомості про речові права, обтяження речових прав якої містять таку помилку, відомості, а у випадку, передбаченому пунктом 2 частини сьомої статті 37 цього Закону, - посадовою особою Міністерства юстиції України, його територіальних органів або на підставі рішення Міністерства юстиції України, його територіальних органів - державним реєстратором, яким допущено технічну помилку.
Виправлення помилки, відомостей, що впливають на права третіх осіб, здійснюється державним реєстратором виключно за наявності згоди таких осіб або на підставі судового рішення.
Таким чином, у випадку виявлення технічної помилки, допущеної під час внесення до Державного реєстру прав відомостей про речові права, зокрема помилки у відомостях про нерухоме майно у зв`язку зі зміною адреси об`єкта нерухомого майна, такі помилки виправляються:
- державним реєстратором за заявою (згодою) визначених у законі осіб (осіб, відомості про речові права, обтяження речових прав яких містять таку помилку за наявності згоди осіб, на чиї права впливають зазначені записи);
- на підставі відповідного судового рішення.
Тобто, належним, передбаченим законом судовим способом захисту права позивача за встановлених обставин є не вимога про скасування державної реєстрації права відповідача на нерухоме майно в цілому (що призведе до порушення права власності останнього, тобто до порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), а вимога про виправлення помилки, допущеної під час державної реєстрації права на нерухоме майно.
За встановленого, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.
Згідно вимог ст. 141 ЦПК України також не підлягає відшкодуванню понесений позивачами судовий збір.
Керуючись ст.ст. 141, 258, 259, 263-265, 282, 284, 289 ЦПК України, суд

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Виконавчий комітет Вознесенської міської ради, про скасування державної реєстрації права на нерухоме майно відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення.
Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя: О.В. Вуїв