Провадження №: 2/336/2005/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

22 вересня 2025 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі: головуючого судді Звєздової Н.С., за участі секретаря судового засідання Іванченко О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Запоріжжя у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

за участі: представника позивача, адвоката Шевченко А.В., позивача ОСОБА_1 -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій просив позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також стягнути аліменти з відповідачки на його користь на утримання доньки у розмірі 1/4 від заробітку матері, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Позов обґрунтовано тим, що приблизно з початку 2012 року ОСОБА_3 мешкав однією сім`єю разом з ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилась дитина ОСОБА_3 про що 03 вересня 2013 року виконавчим комітетом Лихівської селищної ради П`ятихатського району Дніпропетровської області складено відповідний актовий запис № 17. З середини 2014 року донька мешкає разом зі позивачем, відповідачка пішла з сім`ї. Розпорядженням Голови районної державної адміністрації від 08.12.2014 року за № Р-509/0/364-14 місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , встановлено разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_1 при умові надання можливості матері дитини, ОСОБА_2 , спілкуватися з дитиною та приймати усть в її виховані. Дитина проживає батьком. ОСОБА_1 займається вихованням та утриманням дитини. Відповідачка матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Він створює всі необхідні умови для здорового та всебічного розвитку дитини. Жодного разу приблизно з середини 2014 року, ОСОБА_2 навіть не подзвонила та не поцікавилася станом здоров`я дитини та за які кошти виховуються дитина. Дитина не пам`ятає матір.

На підставі наведеного, виходячи з інтересів дитини, оскільки відповідачка свідомо самоусунулась від виконання батьківських обов`язків з виховання, розвитку, навчання, лікування та матеріального забезпечення дитини, не виходить на зв`язок, з підстав, передбачених ст.19, 150, 155, 164-166 СК України, ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», позивач просить задовольнити вище вказаний позов.

Ухвалою суду від 27.03.2025 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено в загальному позовному провадженні.

Ухвалою суду від 24.06.2025 року закрито підготовче провадження по цивільній справі.

Відповідачка відзив на позов не подала.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Шевченко А.В. в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі на підставі наявних доказів, просили задовольнити позов.

Відповідачка ОСОБА_2 , згідно ст.128 ЦПК України, будучи належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась. Причини неявки суду не повідомила. Заяви про розгляд справи без її участі та заперечення не надала.

Крім того, судом розміщено оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України згідно з ч.10 ст.187 ЦПК України про виклик відповідачки до суду, що підтверджено матеріалами справи.

Третя особа - орган опіки та піклування не з`явились, надали заяву про розгляд справи без їх присутності, крім того органом опіки та піклування надано висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідачку, який долучений до матеріалів справи,.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила суду, що є сусідкою позивача ОСОБА_1 з 2022 року, коли він переїхав мешкати разом з дитиною до м. Запоріжжя. З 2022 року вона жодного разу не бачила мати дитину ОСОБА_2 . Позивач самостійно виховує доньку та створює всі необхідні умови для життя дитини.

Свідок ОСОБА_5 , суду пояснив, що він знає позивача 3,5 років. За цей час жодного разу відповідачку не бачив, матір дитини не приїжджала до них, відносини з донькою не підтримує.

Допитана в судовому засіданні дитина ОСОБА_3 пояснила суду, що матір зовсім не пам`ятає, її вихованням та утриманням повністю займається батько, без участі і підтримки матері, яка не вітає її з днем народження, не піклується її розвитком жодної допомоги не надає.

Розглянувши позовну заяву, вислухавши пояснення учасників справи, здійснивши допит свідків, з`ясувавши правовідносини між сторонами та перевіривши їх наявними доказами, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з таких встановлених судом фактичних обставинах справи та відповідних їм правовідносин.

Судом встановлено та перевірено матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилась донька ОСОБА_3 , про що 03 вересня 2013 року виконавчим комітетом Лихівської селищної ради П`ятихатського району Дніпропетровської області складено відповідний актовий запис № 17.

Згідно Розпорядженням Голови районної державної адміністрації від 08.12.2014 року за № Р-509/0/364-14 місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , встановлено разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_1 при умові надання можливості матері дитини, ОСОБА_2 , спілкуватися з дитиною та приймати усть в її виховані.

Згідно довідки від 30.01.2013, яка виданаЕнергодарським багатопрофільним ліцеєм Енергодарської міської ради Запорізької області, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , дійсно навчається у 5-Б класі Енергодарського багатопрофільного ліцею Енергодарської міської ради Запорізької області. Протягом навчання ОСОБА_6 , починаючи із 01.09.2024 року по теперішній час, її мати ОСОБА_2 на зв`язок із класним керівником не виходила, участі у вихованні дитини не приймала.

Згідно довідки від 30.01.2013 за № 01-24/009 видана ОСОБА_1 , від Енергодарської гімназії № 4 ЕМР Василівського району Запорізької області про те що він виховує дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . ОСОБА_7 навчалась в ЕГ № 4 з 30.01.2020 року по 12.08.2024 року та була відрахована наказом по гімназії від 12.08.2024 № 081у Енергодарський багатопрофільний ліцей Енергодарської міської ради Василівського району Запорізької області. Мати, ОСОБА_2 , за період навчання дитини в шкільному житті участі не приймала: не цікавилась навчанням дитини у педагогічних працівників, з класним керівником не спілкувалась.

Відповідно до Декларації 0001-5133-А9А0 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, пацієнтом з яким укладено декларацію є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , законним представником якої зазначено її батько ОСОБА_1 .

Згідно акту обстеження умов проживання від 06.03.2025, встановлено, що за адресою АДРЕСА_2 , проживають: позивач ОСОБА_1 та донька ОСОБА_3 .

Згідно висновку Запорізької міської ради по Шевченківському району від 06.07.2023 №22.03/01-34-591, орган опіки та піклування дійшов висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , відносно малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Задовольняючи позов в повному обсязі, суд виходить з таких норм чинного законодавства.

Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Ч.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої ВРУ 27.02.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно зі ст.18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

У справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (HUNT v. UKRAINE, Заява N31111/04) Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11.07.2017 (Заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76).

ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за ст.8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (п. 100, Справа "Мамчур проти України" від 16.07.2015, №10383/09).

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що у справах стосовно дітей у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, виходячи із об`єктивних обставин спору, а потім осіб, які висувають відповідні вимоги.

При цьому, згідно зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Ч.8-9 ст.7 СК України встановлено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

За нормами ч.1-5 ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно з ч.1,2,4 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч.2 ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

За змістом п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як передбачено ч.2,3 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених п.2, 4 і 5 ч.1 цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них.

Ст.165 СК України врегульовано, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Крім того, згідно зі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Як передбачено ч.1 ст.12 вказаного закону, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Суд враховує й роз`яснення, наведені у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» та виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків у цій справі знайшло своє підтвердження, адже відповідачка не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з донькою в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти.

Таким чином, матеріали справи містять достатню сукупність доказів, які підтверджують доводи позивача про невиконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків щодо виховання доньки.

За таких обставин, враховуючи інтереси неповнолітньої ОСОБА_3 беручи до уваги всі належні, допустимі та достатні докази, у їх сукупності та взаємозв`язку, зокрема, висновки органів опіки та піклування, показання свідків та інші докази, суд вважає за доцільне задовольнити позов у повному обсязі, позбавити відповідачку ОСОБА_2 батьківських прав відносно її доньки ОСОБА_3 . На переконання суду це рішення в повній мірі відповідає інтересам дитини, враховуючи тривале невиконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків по вихованню, розвитку, навчанню, забезпеченню сина.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідні роз`яснення надані в абз. 7 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав».

Статтею 51 Конституції України передбачено обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Крім того, в ст. 180 СК України зазначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною згідно з Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-XII), дитина враховуючи її фізичну й розумову незрілість, потребує спеціальної охорони та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідачка ОСОБА_2 є особою працездатного віку, а тому, суд вважає за необхідне і доцільне, з урахуванням принципу розумності та справедливості, стягнути з останньої на користь позивача, аліменти у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) матері, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня ухвалення рішення, як про це просить позивач, до досягнення ОСОБА_3 повноліття.

Ч.1,3 ст.12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України).

Таким чином, за результатами розгляду справи, встановивши фактичні обставини справи, взявши до уваги та надавши правову оцінку всім зібраним у справі доказам на предмет їх належності, допустимості та достатності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

При цьому, обраний позивачем спосіб захисту відповідає приписам ст.16 ЦК України та є ефективним для захисту прав дитини, відповідає її законним інтересам.

На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання, як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначаються розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У зв`язку із задоволенням позову на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи у розмірі 1 211,20 грн.

Керуючись ст. 2, 7,10, 12-13, 76-81, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 19, 150, 155, 164, 165, 180-181 СК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ..

Стягнути з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/4 від заробітку (доходу) матері, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, з 17.03.2025 року до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в дохід держави у сумі 1 211,20 грн.

Рішення суду після набрання ним законної сили надіслати органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини - до Шевченківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання (тимчасове): АДРЕСА_2 .

Відповідачка: ОСОБА_2 , місце проживання (останнє відоме): АДРЕСА_3 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову:

Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, місцезнаходження: вул. Моторобудівників, буд.34, м. Запоріжжя, 69068, .

Суддя Н.С. Звєздова