Справа № 577/4657/25
Провадження № 2-о/577/248/25

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2025 року

Конотопський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Логіна Є.В.,

при секретарі Скляр О.М.,

представника заявника Юрко О.В.,

представника заінтересованої особи Ігнатенко Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Конотопа, в порядку окремого провадження, цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Управління державної міграційної служби України в Сумській області про встановлення факту, що має юридичне значення, -

встановив:

Адвокат Юрко О.В. в інтересах заявника ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, в якій просить встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України станом на 13.11.1991 року.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Берегово Закарпатської області. 19.07.1984 року був документований паспортом громадянина СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_1 , виданого Богородчанським РВВС Івано-Франківської області. Однак, даний паспорт ОСОБА_1 втрачений . 12.01.1988 р. ОСОБА_1 одружився з ОСОБА_2 у Виконавчому комітеті Бурштинської міської ради Галицького району Івано-Франківської області. Даний шлюб був розірваний 30.05.1991 р. Згідно з записами у трудовій книжці НОМЕР_2 , ОСОБА_1 у період з 12.02.1986 р. по 06.12.1991 працював на різних підприємствах. У 1984 році ОСОБА_1 прибув на постійне проживання до села Старі Богородчани, де проживав по АДРЕСА_1 до 18.03.1989 року (вибув до м. Бурштин). З 28.12.1991 р. зареєстрував своє місце проживання на території с. Кошари Конотопського району Сумської області, а у період з 1993 по 2002 рік працював в КАП ім. Кірова, КСП ім. Кірова, СТОВ Кошарівське. Крім того, ОСОБА_1 був засуджений Конотопським міськрайонним судом 18.10.2011 р. до 240 годин громадських робіт, 07.11.2012 р до 240 годин громадських робіт, 29.05.2013 р. до 3 місяців арешту. На даний час ОСОБА_1 ніде не працює. Листом Головного управління ДМС України в Сумській області №Ш-56/6/5901- 25/5901.3/82-25 від 13.06.2025 ОСОБА_1 був роз`яснений порядок встановлення його належності до громадянства України та рекомендовано звернутися до суду для встановлення юридичного факту проживання особи на території України станом на 13 листопада 1991 року. У зв`язку з викладеним, вимушений звернутися до суду.

Ухвалою суду від 19.08.2025 р. заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

28.08.2025р. до суду надійшли письмові пояснення представника Управління державної міграційної служби України в Сумській області , в яких останній вважає передчасним ухвалення рішення у вказаній справі, без належних на це доказів.

Представник ОСОБА_1 адвокат Юрко О.В. в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала та просить їх задовольнити.

Представник заінтересованої особи - Управління державної міграційної служби України в Сумській області Ігнатенко Л.В. в судовому засіданні при ухваленні рішення поклалась на розсуд суду.

Заслухавши пояснення представника заявника, заінтересовану особу, дослідивши зібрані по справі докази, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов до висновку, що заява підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно доч.1 ст.293ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.293ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що маютьюридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Листом Верховного суду України від 01.01.2012 р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що у порядку ч. 2 ст. 256 ЦПК (ст. 315 ЦПК згідно змін від 15.12.2017 р.) суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК (ст. 315 ЦПК згідно змін від 15.12.2017 р. ) та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути, зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 21.02.1973 року ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Берегово Закарпатської області (а.с.7).

19.07.1984 року ОСОБА_1 отримав паспорт громадянина СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_1 , виданого Богородчанським РВВС Івано-Франківської області. (а.с.8).

Згідно витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюбу від 09.04.2025 р., ОСОБА_1 12.01.1988 р. одружився з ОСОБА_2 у Виконавчому комітеті Бурштинської міської ради Галицького району Івано-Франківської області. Шлюб був розірваний 30.05.1991 р. (а.с.8 зв., 9-11).

Факт трудової діяльності ОСОБА_1 підтверджується записами в трудовій книзі серії НОМЕР_2 , з якої вбачається, що - з 12.02.1986 р. по 02.10.1986 р. він працював в Богородчанському ветсанвідділенні на посаді тракториста 3 класу; з 11.02.1987 р. по 11.03.1987 р. водієм автопогрузчика Івано-Франківського виробничого швейного об`єднання; з 05.05.1987р. по 08.05.1987 р. транспортувальником складу сировину Трикотажної фабрики; з 22.05.1987 р. по 15.07.1987 р. працював вантажником прийомного пункту Госпрозрахункової тарної бази Івано-Франківського міського об`єднання «Продтовари»; з 24.07.1987 р. по 25.08.1987 р. трактористом обласного тресту зеленого господарства; з 05.10.1987 р. по 15.08.1988 р. трактористом колгоспу «Україна» Богородчанського об`єднання промислових підприємств; з 13.12.1988 р. по 20.02.1988 р. сторожем ОВО Богородчанського РВВС; з 27.02.1989 р. по 02.07.1990 р. трактористом колгоспу «По шляху Леніна»; з 05.07.1990 р. по 13.04.1991 р. працював слюсарем колгоспу «Нове життя»; з 20.05.1991 р. по 01.07.1991 р. працював робочим 1 розряду Дільниці по ремонту та експлуатації автошляхів; з 01.07.1991 р. по 06.12.1991 р. працював робочим 1 розряду Госпрозрахункової дільниці експлуатації автошляхів та об`єктів благоустрою. (а.с.11 зв. -15)

Відповідно до інформаційної довідки Старобогородчанської сільської ради Івано- Франківського району Івано-Франківської області та доданих до неї копій погосподарських книг, ОСОБА_1 прибув на постійне проживання до с. Старі Богородчани у 1984 році, де проживав по АДРЕСА_1 до 18.03.1989 року (вибув до м. Бурштин) під час проживання в с.Старі Богородчани з березня 1984 р. по червень 1985 р. працював трактористом у колгоспі «радянська Україна» .(а.с. 18 зв.-21).

Згідно копії будинкової книги №7 Кошарівської сільської ради №7, ОСОБА_1 з 28.12.1991 р. зареєстрований на території с. Кошари Конотопського району Сумської області (а.с.23-25).

У відповідності до архівної довідки, виданої виконавчим комітетом Кошарівської сільської ради Конотопського району Сумської області від 11.10.2024 р., ОСОБА_1 у період з 1993 р. по 2002 р. працював в КСП ім.Кірова, КСП ім.Кірова, СТОВ Кошарівське.(а.с.27)

Відповідно до інформації, наданої Департаментом інформації МВС України від 03.10.2024 р. ОСОБА_1 був засуджений Конотопським міськрайонним судом сумської області 18.10.2011 р. до 240 годин громадських робіт, 07.11.2012 р до 240 годин громадських робіт, 29.05.2013 р. до 3 місяців арешту. (а.с.28 зв.,29)

Згідно повідомлення Кошарівської сільської ради Конотопського району сумської області від .18.08.2025 р., ОСОБА_1 зареєстрований в АДРЕСА_2 з 28.12.1991 р. ( а.с.36).

Як вбачається із архівної довідки Івано-Франківської міської ради від 22.07.25р. (а.с. 18), ОСОБА_1 працював з липня по грудень 1991 року у КП «Дорожне ремонтно-експлуатаційне управління» (колишня Госпрозрахункова дільниця по ремонту та експлуатації автошляхів та об`єктів благоустрою) та отримував заробітну плату.

Адвокат Юрко О.В. в інтересах ОСОБА_1 зверталася до управління ДМС України у Сумській області з метою встановлення особи та належності до громадянства України ОСОБА_1 , однак листом від 13.06.2025р. роз`яснено необхідність встановлення факту його постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 або проживання в Україні станом на 13.11.1991 (а.с.29).

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України».

Статтею 3 ЗУ «Про громадянство України» передбачено, що громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24.08.1991 р.) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності ЗУ «Про громадянство України» (13.11.1991 р.) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13.11.1991 р. і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 р. органами внутрішніх справ України внесено напис «громадянин України», та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; 4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України. Особи зазначені у п. 1 ч. 1 цієї статті, є громадянами України з 24.08.1991 р., зазначені у п. 2, - з 13.11.1991 р., а у п. 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України.

Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України.

Таким чином, юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).

Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення, предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року.

Пунктом 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215/2001(з подальшими змінами) визначено, що встановлення належності до громадянства України стосується: а) громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, в тому числі: осіб, які за станом на 13 листопада 1991 року проходили строкову військову службу на території України і після її проходження залишилися проживати на території України; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або за станом на 13 листопада 1991 року відбували покарання в місцях позбавлення волі на території України та перебували у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України; б) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті «а» цього пункту; в) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття та виховувалися в державних дитячих закладах України.

Відповідно до п. 9 Порядку № 215/2001, для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» особа, яка проживала на території України за станом на 13 листопада 1991 року і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її проживання в Україні на зазначену дату, подає: судове рішення про встановлення юридичного факту проживання особи на території України за станом на 13 листопада 1991 року.

Тобто, у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт проживання особи на території України станом на 13 листопада 1991 року.

Отже, відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частин першої та шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У цій справі заявник, посилаючись на статтю 3 Закону України «Про громадянство України», просить суд встановити факт його постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року.

Цей факт має значення для встановлення належності заявника до громадянства України та в подальшому отримання паспорта громадянина України.

На думку суду заявником на підтвердження своїх вимог надано достатньо належних та допустимих доказів, які в сукупності свідчать про його проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, зокрема документи щодо його місця праці, адже згідно копії трудової книжки та архівної довідки , ОСОБА_1 станом на 13.11.1991р. офіційно працював на території України, отримував заробітну плату. При цьому відомостей про те, що заявник залишав територію України чи є громадянином іншої держави матеріали справ не містять.

Таким чином, суд доходить висновку про необхідність задоволення заяви про встановлення факту постійного проживання заявника на території України станом на 13.11.1991р.

Крім того, суд зауважує, що встановлення факту постійного проживання на території України станом на 13.11.1991 р. є самостійною і достатньою підставою для встановлення належності до громадянства України.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що заявник у інший спосіб не може довести даний факт і зазначені обставини перешкоджають подальшій реалізації його прав у визначений законом спосіб, оцінюючи всі досліджені докази в їх сукупності, суд вважає, що заява є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 293,294,315-319 ЦПК України,

ухвалив :

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Берегово Закарпатської області, станом на 13 листопада 1991 року проживав на території України.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення його повного тексту до Сумського апеляційного суду.

Повне найменування осіб:

Заявник: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Заінтересована особа: Управління державної міграційної служби України в Сумській області (юридична адреса: м. Суми, вул. Герасима Кондрат`єва, 27, )

Повний текст рішення виготовлено 12 вересня 2025 року (з урахуванням перебування судді Логіна Є.В. на лікарняному).

Суддя Логін Є. В.