Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/2746/24
Номер провадження 2/711/85/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2025 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді: Казидуб О. Г.

при секретарі: Шульга А.В.

за участю:

представника позивача адвоката: Прядка В.М.

відповідача: ОСОБА_1

представника відповідача адвоката: Семенюк О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Сопільняк Алла Олександрівна, ОСОБА_3 про задоволення вимог кредитора, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ) звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 ), треті особи: приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Сопільняк Алла Олександрівна (18031, м. Черкаси, вул. Університетська, 33, оф. 2), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_3 ) про задоволення вимог кредитора.

26 квітня 2024 року ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження, призначено судове засідання з викликом сторін.

08 жовтня 2024 року ухвалою суду дану цивільну справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, почато підготовче провадження, призначено підготовче судове засідання.

16 грудня 2024 року ухвалою суду призначено у справі судову почеркознавчу експертизу, провадження по справі зупинено на час проведення експертизи.

09 січня 2025 року ухвалою суду поновлено провадження у справі, справу призначено до підготовчого судового засідання.

16 січня 2025 року ухвалою суду ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 грудня 2024 року повернути Черкаському відділенню Київського науково-дослідного інституту судових експертиз для проведення судової почеркознавчої експертизи, провадження по справі зупинено.

15 квітня 2025 року ухвалою суду поновлено провадження у справі, справу призначено до підготовчого судового засідання.

19 травня 2025 року ухвалою суду клопотання адвоката Севастьянової А.В., яка діє в інтересах позивача ОСОБА_2 , про призначення повторної судово почеркознавчої експертизи залишено без задоволення.

19 травня 2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження по справі, призначено цивільну справу до судового розгляду по суті.

19 вересня 2025 року через канцелярію суду адвокат Семенюк Ольга Григорівна, яка діє в інтересах відповідача ОСОБА_1 , надала заяву про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати, понесені в зв`язку з проведенням експертизи в сумі 17129 грн. 83 коп. та витрати на правові послуги в розмірі 29000 грн. 00 коп.

Адвокат Прядка В.М., який діє в інтересах позивача ОСОБА_2 , в судовому засіданні заяву про залишення позову без розгляду підтримав в повному обсязі. Не заперечував проти стягнення з позивача суми судового збору та витрат, пов`язаних з проведенням експертизи. Зазначив, що квитанції про оплату правничої допомоги є некоректними, оформлені не належним чином, згідні заплатити витрати на правову допомогу в розмірі 8000 грн. 00 коп. 9000 грн. 00 коп.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні не заперечував проти залишення позовної заяви без розгляду.

Адвокат Семенюк О.Г., яка діє в інтересах відповідача ОСОБА_1 , в судовому засіданні не заперечувала проти залишення позовної заяви без розгляду. Заяву про стягнення витрат на правову допомогу підтримала, але зазначила, що не заперечує проти стягнення витрат в розмірі 20000 грн. 00 коп.

Треті особи в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду невідомі.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно п. 5 ч.1 ст.257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Як визначено ч. 3 ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Залишення заяви без розгляду на підставі заяви представника заявника - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія - це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України. При цьому, суд не перевіряє підстави подання такої заяви.

Таким чином, подане клопотання про залишення позову без розгляду є диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації.

Адвокат Білошкурський Валерій Володимирович скористався таким правом, що не суперечить вимогам процесуального законодавства і не порушує прав та інтересів будь-яких осіб.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 257 ЦПК України, особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Дослідивши заяву та враховуючи вимоги цивільно-процесуального законодавства, суд вважає, що заява адвоката Прядка В.М., який діє в інтересах позивача ОСОБА_2 , підлягає задоволенню та позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Сопільняк Алла Олександрівна, ОСОБА_3 про задоволення вимог кредитора має бути залишена без розгляду.

Відносно заяви адвоката Семенюк О.Г., яка діє в інтересах відповідача ОСОБА_1 , про стягнення витрат на правові послуги в сумі 29000 грн. 00 коп., суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Загальне правило щодо компенсації судових витрат у разі залишення позову без розгляду передбачено ч. 5 ст.142 ЦПК України, згідно з якою у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Отже, зі змісту ч. 5 ст. 142 ЦПК України вбачається, що відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, не у всіх випадках залишення позову без розгляду, а лише якщо воно відбулось внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Закриття провадження у справі на підставі заяви позивача це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України. При цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви.

Отже, саме по собі подання заяви про закриття провадження у справі не є необґрунтованими діями позивача, так як це є його диспозитивним правом, яке не містить обмежень в його реалізації.

Крім того, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтею 55 Конституції України, та безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Таким чином, за змістом ч. 5 ст. 142 ЦПК України, для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу, згідно з процесуальним обов`язком доказування, необхідно було довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були здійснені останнім в ході розгляду справи та в чому вони виражені.

Разом з тим, за змістом ч. 9 ст. 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

З системного тлумачення положень ч.ч. 5,6 ст. 142, ч. 9 ст. 141 ЦПК України вбачається, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14 січня 2021 року у справі № 521/3011/18.

Під зловживанням процесуальними правами законом визначено таке.

Так, відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Тобто, у разі залишення позову без розгляду вимоги відповідача про компенсацію здійснених ним витрат підлягають задоволенню лише у разі необґрунтованих дій позивача, або у випадках зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправомірних дій сторони.

Відповідно до вищевказаних норм сам по собі факт залишення позовної заяви без розгляду за заявою позивача, за відсутністю факту його необґрунтованих дій - не є достатньою правовою підставою для задоволення вимог відповідача про компенсацію понесених ним витрат.

Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст. ст. 55, 124 Конституції України, яке він вправі реалізовувати з метою свого захисту в порядку ст. 4 ЦПК України разі.

Залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. Право позивача відмовитися від позову, чи від частини позовних вимог або ставити питання про залишення позовної заяви без розгляду також є безумовним правом позивача. При цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви.

На думку суду, дії позивача ОСОБА_2 , є недобросовісними.

Суд вважає, що недобросовісні дії позивача є недобросовісним виконанням, встановлених ЦПК України обов`язків і зловживанням процесуальними правами, вони звернулися до суду з необгрунтованим та безпідставним позовом.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

А тому, суд вважає, що наявні підстави для покладення на позивача судових витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

У частині першій статті 59 Конституції України закріплено право кожного на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України таке право є гарантованою Конституцією України можливістю фізичної особи одержати юридичні (правові) послуги (абзац другий пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000). Це право є одним із конституційних, невід`ємних прав людини і має загальний характер; реалізація права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб`єктами права; вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати; конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість (абзаци третій, четвертий, п`ятий підпункту 3.1, абзац перший підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009).

Кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, визначених законом, держава забезпечує надання професійної правничої допомоги безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав та особи, яка надає правничу допомогу. Для надання професійної правничої допомоги діє адвокатура. Забезпечення права на захист від кримінального обвинувачення та представництво в суді здійснюються адвокатом, за винятком випадків, установлених законом. Витрати учасників судового процесу на професійну правничу допомогу відшкодовуються в порядку, визначеному законом (стаття 10 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року).

Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis § 268 рішення ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

Згідно з частинами першою-шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності).

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. (ч.ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України).

Частиною 6 ст. 137 ЦПК України визначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витратна оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до матеріалів справи, на підтвердження витрат на правову допомогу адвоката під час розгляду даної справи, суду надано:

Ордер на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 на підставі Договору про надання правової допомоги/доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги № б/н від 10.01.2024 року у Придніпровському районному суді м. Черкаси адвокатом Семенюк Ольгою Григорівною.

Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 873 адвокатом Семенюк Ольгою Григорівною.

Акт виконаних робіт (надання послуг) № 1, укладеного між адвокатом Семенюк Ольгою Григорівною та ОСОБА_1 , в якому зазначено, що адвокат відповідно до умов Договору про надання правової допомоги надала, а клієнт прийняв послуги правового характеру.

Квитанцію від 26 червня 2024 року на суму 9500 грн. 00 коп., квитанцію від 05 листопада 2024 року на суму 7500 грн. 00 коп., квитанцію від 16 січня 2025 року на суму 4000 грн. 00 коп., квитанцію від 15.09.2025 року на суму 8000 грн. 00 коп.

В судовому засіданні встановлено, що адвокатом Семенюк О.Г., яка діє в інтересах відповідача ОСОБА_1 , до матеріалів справи не додано Договору про надання правової допомоги/доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги № б/н від 10.01.2024 року, укладеного між нею та відповідачем ОСОБА_1 .

А тому, суд приходить до висновку, що заява адвоката Семенюк О.Г., яка діє в інтересах відповідача ОСОБА_1 , про стягнення витрат на правові послуги в сумі 29000 грн. 00 коп. не підлягає задоволенню.

Відносно стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартості проведення експертизи в розмірі 16960 грн. 20 коп., суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Встановлено, що 16 грудня 2024 року ухвалою суду призначено у справі судову почеркознавчу експертизу, проведення експертизи доручено Черкаському відділенню Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, оплату за проведення експертизи покладено на ОСОБА_1 .

14.04.2025 року до суду надійшов Висновок експертів за результатами проведення клмісійної судової почеркознавчої експертизи від 10.04.2025 № 739/24-23/47/25-23 у даній справі.

Відповідно до Платіжної інструкції на переказ готівки № 2.108001657.1 від 19.03.2025, Московенко Володимиром Миколайовичем сплачено Київському науково-дослідному інституту експертиз міністерства юстиції України 16963 грн. 20 коп. Призначення платежу: 23 Експертиза 739/24-23.47.25-23 ОСОБА_1 .

На підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати, в зв`язку з проведенням експертизи в розмірі 16963 грн. 20 коп.

Також, 05 квітня 2024 року ухвалою суду заборонено ОСОБА_1 вчиняти будь-які дії щодо продажу, дарування, міни, реалізації, звернення стягнення та відчуження і зміни власника у будь-який спосіб відносно квартири за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

А тому, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заборону ОСОБА_1 вчиняти будь-які дії щодо продажу, дарування, міни, реалізації, звернення стягнення та відчуження і зміни власника у будь-який спосіб відносно квартири за адресою: АДРЕСА_4 , встановлену ухвалою суду від 05 квітня 2024 року необхідно скасувати.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 4, 10, 133, 141, 158, 206, 255, 257, 258-261, 353-355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Сопільняк Алла Олександрівна, ОСОБА_3 про задоволення вимог кредитора - залишити без розгляду.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати, в зв`язку з проведенням експертизи в розмірі 16963 грн. 20 коп.

Решту заяви ОСОБА_1 про стягнення витрат на правові послуги залишити без задоволення.

Скасувати заходи забезпечення позову, встановлені ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05 квітня 2025 року шляхом скасування заборони ОСОБА_1 вчиняти будь-які дії щодо продажу, дарування, міни, реалізації, звернення стягнення та відчуження і зміни власника у будь-який спосіб відносно квартири за адресою: АДРЕСА_4 .

Копію ухвали для виконання в частині скасування заходів забезпечення позову направити до Другого відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Центру надання адміністративних послуг у м.Черкаси.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Черкаського апеляційного суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий: О. Г. Казидуб