КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 381/24/25 Головуючий у суді І інстанції: Анапріюк С.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Болотова Є.В., Музичко С.Г.,

секретар судового засідання: Янчук І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2025 року позивач звернулась до суду з цим позовом, у якому просила витребувати транспортний засіб автомобіль марки «VOLKSWAGEN» модель «PASSAT» номер шасі « НОМЕР_1 » 2009 року випуску, колір чорний, легковий універсал у ОСОБА_3 та повернути позивачу.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що вона є матір`ю загиблого військовослужбовця ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який загинув під час виконання бойового завдання ІНФОРМАЦІЯ_2 та якому на праві власності належав вказаний транспортний засіб.

18.12.2024 року позивачу видано свідоцтво про право на спадщину за законом на цей автомобіль.

Спірний транспортний засіб за життя син тимчасово надавав відповідачці у користування. Остання відмовляється його повертати, поводиться зухвало та заявила про те, що поверне автомобіль після прийняття позивачем спадщини, про що надала пояснення до поліції, однак транспортний засіб так і не повернула.

Позивач вказувала, що її син після повернення із-за кордону розлучився, перебував на військові службі. Дітей у нього не було, у шлюбно-сімейних відносинах чи в зареєстрованому шлюбі не перебував, наміру укладати шлюб не мав.

Відповідач до нотаріуса за місцем відкриття спадщини після смерті сина позивача не зверталась та не має права на спадщину сина, а тому не має права на користування та володіння цим транспортним засобом.

Також повідомляла, що на підставі ухвали слідчого судді Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19.07.2024 Фастівським РУП ГУНП відкрито кримінальне провадження № 0000171, слідство триває.

27.06.2024 року позивач направила вимогу відповідачу про повернення транспортного засобу. Цю вимогу відповідач не виконала.

Позивач зазначала, що вона як спадкоємець позбавлена права володіння? користування, розпорядження транспортним засобом, не може реалізувати право на проведення державної реєстрації транспортного засобу на своє ім`я через незаконні дії відповідача та безпідставне неповернення нею транспортного засобу, який перебуває у її володінні.

Вказане стало підставою для звернення позивача до суду з цим позовом.

Відповідач 21.01.2025 року подала до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, в якому зазначала, що вважає вимоги позову необгрунтованими, незаконними та такими, що не підлягають задоволенню. Повідомляє, що з ОСОБА_5 вона знайома ще зі школи, а на початку 2023 року, коли ОСОБА_6 знаходився на службі у Збройних Силах України, вони почали спілкуватися в соціальних мережах, в подальшому почали зустрічатись та проживати разом як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу. Коли ОСОБА_6 приїздив у відпустку, то проживав у неї, а вона неодноразово їздила до нього у місцевість, де він проходив службу.

У травні 2023 року ОСОБА_6 придбав автомобіль марки «VOLKSWAGEN PASSAT», який зареєстрував на своє ім`я. Він користувався автомобілем, перебуваючи у відпустці, а коли він був на службі, тоді автомобілем користувалась відповідач з його дозволу, оскільки він знаходився за місцем її проживання.

Також вказує, що під час візитів до ОСОБА_6 на Сході вона познайомилась з його побратимами, з якими він проходив службу та які приїздили на його поховання. На початку липня 2024 року до відповідача приїхав побратим ОСОБА_6 з позивним « ОСОБА_6 », який попросив автомобіль ОСОБА_6 у тимчасове користування та обіцяв повернути через місяць. Відповідач була у пригніченому стані та не заперечувала і передала йому ключі від авто та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Автомобіль до теперішнього часу їй не повернуто.

Зазначала також, що позивач після смерті сина почала її ображати, погрожувати та вимагати автомобіль, а також звернулася із заявою до поліції щодо прийняття до неї заходів з повернення автомобіля. Відповідач в поліції надала пояснення про те, що спірний автомобіль спочатку знаходився в її користуванні, але на теперішній час автомобіль у неї відсутній, вона ним не користується та повернути не може. Просила суд відмовити в задоволені позову.

11.02.2025 року позивач подала до суду першої інстанції відповідь на відзив, у якій зазначила, що після неповернення транспортного засобу відповідачці невідомою особою з позивним «Казах» відповідач до поліції не зверталась. У зв`язку з цим позивач вбачає сумніви щодо достовірності факту вчинення таких неправомірних дій особою, на яку вказує відповідачка.

Також звертала увагу, що з доводів відзиву відповідача вбачається безпідставне користування спірним транспортним засобом, відсутність права на його передання іншій особі, приховування відомостей про особу, якій вона ніби-то передала транспортний засіб та ненадання відомостей про обставини, за яких вона передала транспортний засіб у користування іншої особи, що не створює підстав для заміни відповідача та залучення відповідача у якості третьої особи.

Вважає, що відповідач вчиняє дії щодо приховування транспортного засобу з метою його неповернення. Стверджує, що позивач зобов`язана надати відомості про особу, яка може набути статусу відповідача у цій справі.

Крім того, звертає увагу на те, що у відзиві відповідач визнала факт володіння транспортним засобом після смерті сина позивача і намір його повернення, після чого з невідомих причин передала його невідомій особі у користування. Водночас відомості про обставини вибуття транспортного засобу з її володіння позивач надала поверхово з метою унеможливлення продовження розгляду справи і створення перешкод позивачу для подання клопотання про заміну неналежного відповідача на належного.

Вважає доводи відповідача про сумісне проживання з її сином безпідставними, оскільки вони спростовуються відомостями, наданими військовою частиною.

Вбачала зі змісту відзиву відповідача зловживання процесуальними правами та намір ухилення від відповідальності за неправомірні дії, вчинені щодо позивача після смерті її сина, шляхом безпідставного володіння транспортним засобом, його приховування, ненаданням відомостей про місце перебування транспортного засобу.

Вважає доводи відповідача недостовірними, спірними, неповними та такими, що надаються суду з метою ухилення від повернення транспортного засобу, зручними для затягування відповідачем розгляду справи.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28 квітня 2025 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що після пред`явлення позову до суду, відповідач змінила свої пояснення щодо підстав перебування у неї транспортного засобу та надала пояснення про передання його в липні 2024 року іншій особі, відомості про яку фактично не надала, відомості про обставини і місце перебування особи та спірного майна теж не надала, дій щодо розшуку, витребування чи повернення майна не вчинялося відповідачем.

При цьому, до подання ОСОБА_2 позову до суду та до видачі їй свідоцтва про право на спадщину відповідач про відсутність у неї майна не заявляла та при цьому, вимагала його поділу між нами, в добровільному порядку, як між спадкоємцями.

Крім того, в період нібито відсутності у відповідача транспортного засобу з липня 2024 року та до моменту заявлення ОСОБА_2 позову до суду відповідач заявляла про свої права на 1/2 частину спірного майна з вимогою виплати позивачу 1/2 вартості спірного транспортного засобу, повідомляла про намір участі у спадкуванні майна мого загиблого сина, право на отримання нею грошового забезпечення, що не узгоджується з подальшими доводами відповідача в суді про відсутність у неї транспортного засобу та наявність у відповідача технічного паспорту, як права одноособового володіння транспортним засобом.

Під час розгляду справи судом першої інстанції відмовлено у забезпеченні позову, з підстав можливого порушення прав відповідачки, як володільця майна, при цьому, відповідач фактично визнала відсутність у неї права на транспортний засіб, намір його повернення, відсутності права на користування та не надала відомості які ідентифікують особу, якій нібито передано транспортний засіб.

Зазначала, що судом першої інстанції обґрунтовано відмову у задоволенні позову з підстав того, що позивачем не доведено факт вибуття спірного автомобіля з володіння померлого власника не з його волі, однак судом першої інстанції і не встановлено волю власника на передання у володіння відповідачки спірного майна, яким вона фактично заволоділа користуючись його смертю при відсутності, зі слів відповідачки, необхідності використовувати спірне майно для поїздок до сина позивача.

Відповідачем було надано пояснення про те, що після загибелі син позивача спірне майно перебувало у неї, оскільки вона вважала, що має на нього співмешканка загиблого. При цьому, факту спільного проживання не встановлено доводів відповідачкою про право володіння на підставі нібито наявності у неї технічного паспорту відповідачем не заявлялося. Відповідачем надано поясненна про те, що отримавши консультацію у юриста, вона зрозуміла, що помилилась щодо наявності у неї права на спадкування, проте транспортний засіб позивачу, як спадкоємцю не повернула.

Відповідач заявляла про необхідність залучення до розгляду справи належного відповідача, але відомості про особу належного відповідача, яку можливо залучити у справу не надала, дій щодо повернення/витребування майна від особи, якій нібито передано відповідачем спірне майно не вживали, доказів щодо перебування спірного майна в іншої особи також не надала.

Фактично, заявляючи в суді першої інстанції про те, що необхідно замінити відповідача у справі, відповідач не надала відомостей про особу, якій нібито спірне майно було передано на підставі чого можливо залучити таку особу.

Апелянт вважає висновки суду першої інстанції про наявність відповідної волі власника (загиблого сина) на передання у користування спірного майна відповідачці є необґрунтованими та такими, що не узгоджуються із матеріалами справи, а з урахуванням смерті власника, не підтвердження передання технічного паспорту відповідачу чи іншій особі - не є доведеними чи встановленими.

Висновки суду першої інстанції щодо встановлення обставин про те, що загиблий син позивачки як власник спірного транспортного засобу передав його відповідачці разом з ключами та реєстраційним документом на цей автомобіль - не узгоджуються з поясненнями відповідача про користування спірним майном з конкретною метою на вимогу власника, що в свою чергу, передбачало повернення майна власнику та не узгоджуються з матеріалами та обставинами справи.

Фактично відповідач недобросовісно заволоділа транспортним засобом після смерті його власника (сина позивача) та саме з підстав його відсутності (смерті).

Вважає висновки суду першої інстанції про те, що позивач звертаючись до суду з позовом про витребування спірного майна обрала неналежний спосіб захисту свого порушеного права - не відповідають обставинам справи, оскільки апелянту, як спадкоємцю, належать права сина щодо володіння транспортним засобом і право вимагати його повернення.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

17 вересня 2025 року (вх. №117290) до Київського апеляційного суду надійшли додаткові пояснення від представника апелянта, підтримавши позовні вимоги. Крім того, вважав, що висновки суду першої інстанції про наявність відповідної волі власника (загиблого сина) на передання у користування спірного майна відповідачці апелянт вважає необгрунтованими та такими, що не узгоджуються з матеріалами справи. З урахуванням смерті власника спірного майна та не підтвердження передання ним технічного паспорту відповідачу чи іншій особі - відмова у задоволенні позову судом першої інстанції є неправомірною.

17 вересня 2025 року (вх. №117292) до Київського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_2 просила суд апеляційної інстанції судовий розгляд справи проводити за її відсутності, з урахуванням поданих нею письмових пояснень. Вимоги поданої апеляційної скарги просила задовольнити.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що загиблий син позивачки як власник спірного транспортного засобу передав його відповідачці разом з ключами та реєстраційним документом на цей автомобіль, що не заперечувалось сторонами. Суд першої інстанції дійшов висновку, що всі дії, вчинені ОСОБА_4 до дня його смерті стосовно належного йому на праві власності майна, зокрема і спірного транспортного засобу, є обов`язковими для позивачки ОСОБА_2 ..

З огляду на те, що спірне майно вибуло з власності з волі власника, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що правовий механізм щодо витребування майна з чужого незаконного володіння, передбачений статтею 387 ЦК України, не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 330 ЦК України у разі, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Під неправомірним заволодінням потрібно розуміти заволодіння особою чужим майном усупереч волі його власника. Тож умовою, яка визначає відмінність між правомірним та неправомірним володінням особою майном, є наявність відповідної волі власника на передання володіння таким майном іншій особі (постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 року у справі №688/2908/16-ц, від 06.07.2022 року у справі №914/2618/16, від 20 липня 2022 року у справі №923/196/20).

Згідно п. 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Тобто, фактична передача транспортного засобу разом із реєстраційним документом на цей транспортний засіб є правомірним способом набуття володіння такою особою (фактичним володільцем) щодо набутого в такий спосіб автомобіля. Таке володіння вважатиметься правомірним навіть за відсутності будь-яких документів, виданих від імені власника (довіреності, договору тощо), допоки не буде встановлено протилежне.

У випадку, коли річ вибуває з володіння власника за його бажанням, власник сам несе ризик вибору контрагента, якому він вирішив довірити своє майно.

Встановлено, що відповідно до відомостей свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що 10.06.2024 Фастівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) склав відповідний актовий запис № 702 (а.с. 18).

Згідно з відомостями свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_4 (а.с. 16).

Відповідно до відомостей довідки щодо кола спадкоємців № 568/01-16 від 17.09.2024, виданої приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Київської області Чернишовою О.А., після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заведена спадкова справа № 77/2024; станом на 17.09.2024 року спадкоємцем за законом, що прийняла спадщину після ОСОБА_4 , є його мати - ОСОБА_2 (а.с. 35).

Відповідно до відомостей свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.12.2024 року, зареєстрованого у реєстрі за №4208, ОСОБА_2 є спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_4 , а саме: транспортного засобу автомобіль марки «VOLKSWAGEN» модель «PASSAT» номер шасі (кузова, рами) « НОМЕР_1 » 2009 року випуску, колір чорний, тип ТЗ - загальний легковий універсал, зареєстрований ТЦС 8048 25.05.2023 (дата першої реєстрації 11.06.2022 року) (а.с. 39).

Згідно з довідкою Фастівського РУП ГУНП в Київській області від 21.06.2024 року, за матеріалами ОСОБА_2 , що надійшли 24.04.2024 року, проведено перевірку та у зв`язку з відсутністю фактичних даних, які б вказували на ознаки будь-якого кримінального правопорушення, відомості по її заяві до Єдиного реєстру досудових розслідувань не внесені, кваліфікація кримінального правопорушення не визначена та досудове розслідування не розпочато (а.с. 32).

Відповідно до змісту вимоги від 27.06.2024 року, надісланої ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку на адресу ОСОБА_3 , позивач повідомила відповідачці про те, що автомобіль, належний її загиблому сину, є спадковим майном та належить його спадкоємцям, зокрема їй як матері спадкодавця. Тому вона має право вимагати його повернення або компенсації його вартості та вимагає негайно повернути автомобіль марки «VOLKSWAGEN» модель «PASSAT» номерний знак НОМЕР_4 (а.с. 44).

Згідно з відповіддю від 28.06.2024 року на вимогу, надісланою ОСОБА_3 на адресу ОСОБА_2 , її авторка повідомляє адресату про те, що вона та її син проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, були пов`язані побутом, мали взаємні права та обов`язки, між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Вказала, що у зв`язку з цими обставинами, транспортний засіб є спільною сумісною власністю як набутий ними за час спільного проживання. ОСОБА_3 зазначила, що має право на визнання за нею права власності на частину цього автомобіля та свій намір звернутись до суду з позовом про встановлення факту проживання з ОСОБА_6 однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Також повідомила про можливість у подальшому врегулювати питання повернення ОСОБА_2 компенсації за частину автомобіля (а.с. 42-43).

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 20.07.2024 зареєстроване кримінальне провадження за № 0000171 за ст. 356 КК України на підставі ухвали слідчого судді Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17.07.2024, яка надійшла до чергової частини Фастівського РУП ГУНП в Київській області 19.07.2024 року, щодо зобов`язання уповноважених осіб Фастівського РУП ГУНП в Київській області внести відомості до ЄРДР за зверненням ОСОБА_2 щодо самовільного, всупереч встановленому законом порядку, взяття в користування ОСОБА_3 автомобіля марки «VOLKSWAGEN PASSAT» державний номер НОМЕР_4 , який на праві власності належить ОСОБА_4 (а.с. 33).

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку відмовляючи у задоволенні позовних вимог, оскільки як встановлено судом сторонами не заперечувалось, що загиблий син позивачки як власник спірного транспортного засобу передав його відповідачці разом з ключами та реєстраційним документом на цей автомобіль.

Отже, у разі наявності волі власника щодо передання іншій особі транспортного засобу, доказом якої є наявність у володільця реєстраційного документа на цей транспортний засіб, відсутні підстави вважати, що така особа володіє транспортним засобом неправомірно.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 січня 2022 року у справі № 243/2282/20 (провадження № 61-14197св21) міститься висновок про те, що передання власником в користування іншій особі транспортного засобу не вважається вибуттям транспортного засобу з володіння власника (особи, якій він передав майно у користування) поза його волею в розумінні положень пункту 3 частини першої статті 388 ЦК України.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 січня 2022 року у справі № 243/2282/20 (провадження № 61-14197св21) зазначено, що надання у тимчасове користування іншій особі спірного автомобіля не може розцінюватись як передача майна іншій особі у володіння, що мало б значення для застосування застереження, обумовленого у пункті 3 частини першої статті 388 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачка фактично недобросовісно заволоділа транспортним засобом після смерті його власника (сина позивачки) та саме з підстав його відсутності (смерті), суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки спірний автомобіль був переданий відповідачці зі згоди та волевиявлення власника. Позивачкою не спростовано протилежно відповідними доказами.

Інші доводи апеляційної скарги також не дають правових підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права та не спростовують висновків суду.

Отже, вирішуючи спір у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено «22» вересня 2025 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Є.В. Болотов

С.Г. Музичко