Справа №: 398/4309/24
провадження №: 2/398/427/25
РІШЕННЯ

Іменем України

"19" вересня 2025 р. м. Олександрія

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Шинкаренко І.П.,

за участю секретаря судового засідання Черткова А.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Ісмайлової А.В.,

представника відповідача Кирдана А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник адвокат Ісмайлова Анна Вікторівна, до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів та зобов`язати вчинити дії,

ВСТАНОВИВ

Адвокат Ісмайлова А.В., яка представляє інтереси позивача ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів та зобов`язати вчинити дії.

Позов мотивований тим, що 19 червня 2024 року на платформі Binance позивач продав 642,37 USDT, після чого відбулося обмеження в користуванні картковим рахунком № НОМЕР_1 . Звернувшись до АТ КБ «Приватбанк», позивачу повідомили, що у них виникли сумніви щодо покупця. Позивач намагався вийти на зв`язок з відповідачем, проте картка залишалась заблокованою, а в чатах і в телефонній розмові йому повідомляли про необхідність звернення до суду. Позивач намагався розірвати договір та переказати кошти на рахунок іншого банку, проте відповідач цього не виконував. Після цього ОСОБА_1 звернувся до поліції, яка надала відповідь про відсутність в його діях складу злочину.

На час блокування рахунку позивачу проводилась операція та він не міг користуватися своїм рахунком, при тому, що будь-якої підозри йому про шахрайські дії банком оголошено не було, а блокування рахунку продовжувалося.

Таким чином, позивач вважає, що відповідач неправомірно в односторонньому порядку заблокувавши його рахунок порушив його права та законні інтереси як споживача, що є незаконним.

Також в період блокування рахунку позивач знаходився в лікарні, де йому проводилися оперативні втручання та він не міг користуватися коштами, які йому були необхідні у той момент, що призвело до додаткових труднощів знаходити кошти на лікування, а отже, було завдано позивачеві моральної шкоди, яка полягає у моральних стражданнях, переживаннях позивача, труднощах, перебуваючи у лікарні, шукати кошти на лікування, оскільки належні йому кошти заблоковані на рахунку АТ КБ «Приватбанк». На підставі викладеного, позивач вважає, що оскільки на рахунку було заблоковано кошти у сумі 135000,00 грн та він не міг ними користуватися з 19 червня 2024 року, тож моральну шкоду теж оцінює в розмірі 135000,00 грн.

Крім того, позивач, посилаючись на положення Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 0,1% з суми 130000,00 грн простроченого платежу за кожен день прострочення, починаючи з 19 червня 2024 року і до дня звернення до суду із позовом, тобто до 20 серпня 2024 року.

Таким чином, позивач (із урахуванням збільшених позовних вимог) просить суд визнати незаконними дії АТ КБ «Приватбанк» щодо блокування рахунку за номером картки № НОМЕР_2 , що відкритий на ім`я ОСОБА_1 , зобов`язати відповідача розблокувати вказаний рахунок, стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 135000,00 грн та судові витрати у виді судового збору, витрати на правову допомогу у сумі 5000,00 грн та пеню за кожен день прострочення виконання платіжної інструкції в розмірі 6041, 95 грн.

Ухвалою судді від 18 вересня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження, а також призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 21 лютого 2025 року судом витребувано від АТ КБ «Приват Банк» матеріалів службової перевірки, проведеної за фактом блокування рахунку за номером картки НОМЕР_1 , що відкритий на ім`я ОСОБА_1 .

Ухвалою від 06 березня 2025 року судом прийнято заяву представника позивача про збільшення розміру позовних вимог у справі.

19 травня 2025 року через систему «Електронний суд» представник відповідача подав до суду письмові пояснення на виконання ухвали суду, долучено до справи матеріали щодо проведення банком перевірки за фактом блокування рахунку позивача, а саме: виписка по рахункам НОМЕР_3 , НОМЕР_4 і додатковим рахункам, відомості про закриті на ім`я позивача рахунки та повернуті грошові кошти з урахування сплачених банківських послуг на підставі заяви про закриття поточних рахунків ОСОБА_1 від 11 вересня 2024 року згідно з повідомленням відповідача від 06 вересня 2024 року про відмову від підтримання ділових відносин.

19 травня 2025 року через систему «Електронний суд» представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, просив продовжити строк для подання відзиву. Розглянувши клопотання відповідача суд дійшов висновку про відсутність поважних підстав для продовження встановленого судом процесуального строку для надання відзиву. Протокольною ухвалою судувідзив на позовну заяву судом залишено без розгляду у зв`язку із порушенням встановленого судом строку для вчинення процесуальної дії.

28 травня 2025 року через систему «Електронний суд» представник відповідача подав до суду письмові пояснення,підтвердив факт укладання ОСОБА_1 та АТ КБ "ПриватБанк" договору банківського обслуговування. Зазначив, що підставами обмеження в обслуговуванні позивача стало порушення позивачем ряду умов Договору, передбачених Умовами та Правилами надання банківських послуг. Посилаючись на норми Умов та правил банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення", Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого постановою Національного банку України №65 від 19 травня 2020 року, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 Наполягав, що у АТ КБ «ПриватБанк» були наявні ґрунтовні підстави для встановлення ОСОБА_1 неприйнятно високого ризику в обслуговуванні, що стало причиною для розірвання ділових відносин з таким клієнтом та закриття рахунків у відповідності до вимог закону. ОСОБА_1 обмежено в обслуговуванні та про підстави призупинення рахунку його проінформовано листом. Вважає, що для здійснення Банком вказаних дій необхідною умовою є лише наявність обґрунтованої підозри щодо неправомірності дій на використання банку для проведення незаконних операцій. 06 вересня 2024 року за №20.1.0.0.0/7- 240906/108 АТ КБ «ПриватБанк» направив на адресу позивача повідомлення про відмову від підтримання ділових відносин, відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин, розірвання договору і закриття рахунку та надав зразок заяви для перерахування залишків коштів в інший банк. 11 вересня 2024 року, після отримання повідомлення ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою про закриття поточних рахунків та надав платіжну інструкцію на перерахунок залишків коштів в інший банк. Представник відповідача наполягає, що у справі відсутній предмет спору, адже на момент подання заяви позивачем про збільшення розміру позовних вимог в грудні 2024 року рахунки вже були закриті 11 вересня 2024 року.

На підставі Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» пунктів 18 і 19 розділ Прикінцевих та перехідних положеннь Цивільного кодексу України вважає позовна вимога щодо нарахування пені є такою, що не підлягає задоволенню. Представник АТ КБ «ПриватБанк» моральну шкоду завдану позивачу діями відповідача вважає недоведеною, заперечив щодо стягнення витрат на правничу допомогу у зв`язку з невизнанням обставин, які описані у позові повністю та відсутністю в матеріалах справи документів, які підтверджують надання такої правової допомоги.

Ухвалою суду від 11 квітня 2025 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

У судовому засіданні позивач та його представник адвокат Ісмайлова А.В., просили суд, з урахуванням збільшення позовних вимог, позов задовольнити повністю, покласти на відповідача понесені позивачем судові витрати, посилаючись на обставини викладені в письмових заявах.

Позивач наполягав, що банк суттєво порушив його права, залишив у скрутному фінансовому положенні в той час, як він потребував медичної допомоги. Його банківські рахунки були заблоковані відповідачем близько року. Стверджував, що всі операції проведені на біржі були легальні, він жодним чином не порушив закон. ОСОБА_2 придбала на біржі крипто валюту, офіційно була проведена операція на суму 28 тис. грн.АТ КБ «ПриватБанк» підтвердив перерахування коштів платіжною інструкцією. Після блокування банком рахунків позивач вчиняв активні дії, неодноразово звертався до банку, щоб урегулювати ситуацію, надалі звернувся у правоохоронні органи, які підтвердили відсутність в його діях протиправності. Надалі за особистим бажанням саме позивач подав декілька звернень до АТ КБ «ПриватБанк» з метою припинити договірні відносини та про закриття рахунків та повернення коштів. Банк постійно ухилявся від вирішення ситуації і на третю заяву позивача банківські рахунки було закрито. 11 вересня 2024 року відповідачем на рахунок зазначений позивачем повернуто грошові кошти в розмірі 135000,00 грн. З цих підстав позовна вимога щодо розблокування рахунку є неактуальної, на її задоволенні позивач не наполягав.

Представник відповідача просив суд відмовити позивачу у задоволенні позивних вимог з підстав викладених у письмових поясненнях. Наполягав на протиправності поведінки позивача, що стало наслідком припинення всіх договірних відносин між сторонами справи. До спеціально уповноваженому органу в установленому законодавством порядку про таку фінансову операцію позивачем не повідомлялось, перевірка щодо наявності підстав для блокування рахунку банком проводилась самостійно, строк блокування визначався самостійно на підставі правил надання банківських послуг і укладеного сторонами договору банківського обслуговування.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно ст. 12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами по справі, що ОСОБА_1 , будучі клієнтом АТ КБ «ПриватБанк», в результаті фінансової операції на власний рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ КБ «ПриватБанк», отримав від ОСОБА_3 суму в розмірі 28000 грн, після чого відбулося обмеження відповідачем позивача в користуванні картковим рахунком № НОМЕР_1 та було призупинено здійснення видаткових операцій.

З виписки листування позивача з представником АТ КБ «Приват Банк» від 22 серпня 2024 року вбачається, що банк повідомив позивача, що змушений обмежити співпрацю з ним (без зазначення строків обмеження), оскільки ними було виявлено факт надходження коштів на карту ОСОБА_1 , пов`язаних із шахрайськими операціями. Разом з тим, рішення може бути змінено після проведення розгляду правоохоронними органами, до яких порекомендували звернутися позивачу.

ОСОБА_1 звернувся до Кропивницького районного управління поліції ГУПН в Кіровоградській області з метою інформування та отримання допомоги у знятті обмеження доступу до банківської картки, відкритої в АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , у зв`язку з зазначеними вище обставинами, що підтверджується копією талону-повідомлення єдиного обліку № 28707 про приймання і реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію.

На його звернення за вказаним фактом Кропивницьке районне управління поліції ГУПН в Кіровоградській області надало відповідь № 6508/111-24 від 08 липня 2024 року, згідно з якою в ході проведеної перевірки встановлено, що вказана подія не підлягає внесенню до ЄРДР, оскільки присутні ознаки цивільно-правових відносин, що вирішуються без участі правоохоронних органів.

АТ КБ «ПриватБанк» листом від 28 серпня 2024 року № 20.1.0.0.0/7-240820/27055 повідомлено ОСОБА_1 , що банк припинив обслуговування його платіжної картки, підставою для чого є п. 1.1.10.5.2 Умов і правил надання банківських послуг, яким встановлено, що у разі порушення Клієнтом вимог чинного законодавства України та/або умов договору та/або у разі виникнення несанкціонованого овердрафта банк має право зупинити розрахунки за карткою (заблокувати картку) та/або визнати картку недійсною до моменту усунення зазначених порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань у цілому або у визначеній банком частці у разі невиконання Клієнтом своїх боргових зобов`язань та інших зобов`язань за договором.

11 вересня 2024 року за заявою ОСОБА_1 , на зазначений останнім рахунок, відповідачем повернуто позивачу грошові кошти в розмірі 135399,89 грн.

Відповідно частини 1 статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу.

Пунктом 56 частини 1 статті 1 Закону України «Про платіжні послуги» визначено, що платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді пластикової чи іншого виду картки.

Пунктом 3 частини 21 статті 38 Закону України «Про платіжні послуги» передбачено, що емітент право зупинити або припинити право користувача на використання електронного платіжного засобу у разі порушення користувачем умов його використання, визначених договором та/або законодавством. Зупинення або припинення права користувача на використання електронного платіжного засобу не припиняє зобов`язань користувача і емітента, що виникли до зупинення або припинення зазначеного права.

Відповідно статті 1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, замороження активів, що пов`язані з тероризмом та його фінансуванням, розповсюдженням зброї масового знищення та його фінансуванням, передбачених законом. Банк не має права встановлювати заборону на встановлення обтяження, але може встановлювати розумну винагороду.

Згідно ст. 1075 ЦК України, договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Банк не має права за заявою клієнта розривати договір банківського рахунка чи вчиняти інші дії, що мають наслідком припинення договору, у разі якщо грошові кошти, що знаходяться на відповідному рахунку, заморожені відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення». Клієнт не має права без згоди обтяжувача за домовленістю з банком чи односторонньо, у тому числі шляхом односторонньої відмови від виконання зобов`язання, розривати договір банківського рахунка чи вчиняти інші дії, що мають наслідком припинення договору, у разі якщо майнові права на грошові кошти, що знаходяться на відповідному рахунку, є предметом обтяження, якщо інше не передбачено умовами обтяження. Правочини, вчинені з порушенням цієї вимоги, є нікчемними.

Пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» суб`єктами первинного фінансового моніторингу є в тому числі банки.

За змістом положень статті 23 вказаного Закону суб`єкт первинного фінансового моніторингу, що здійснює або забезпечує здійснення фінансових операцій, має право зупинити здійснення таких операцій, якщо вони є підозрілими, та зобов`язаний зупинити такі фінансові операції у разі виникнення підозри, що вони містять ознаки вчинення кримінального правопорушення, визначеного Кримінальним кодексом України.

У день зупинення фінансової операції суб`єкт первинного фінансового моніторингу повідомляє спеціально уповноваженому органу в установленому законодавством порядку про таку фінансову операцію, її учасників та про залишок коштів на рахунку клієнта, відкритому суб`єктом первинного фінансового моніторингу, який зупинив здійснення фінансової операції, та у разі зарахування коштів на транзитний рахунок суб`єкта первинного фінансового моніторингу - про залишок коштів на такому рахунку в межах зарахованих сум. Таке зупинення фінансових операцій здійснюється без попереднього повідомлення клієнта на два робочі дні з дня зупинення включно.

Спеціально уповноважений орган може прийняти рішення про подальше зупинення фінансових операцій, здійснене відповідно до частини першої цієї статті, на строк до семи робочих днів, про що зобов`язаний негайно повідомити суб`єкта первинного фінансового моніторингу, а також правоохоронні органи, уповноважені приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

У такому разі суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний в день отримання, але не пізніше 11 години наступного робочого дня після отримання відповідного рішення, повідомити спеціально уповноваженому органу про залишок коштів на рахунку клієнта, фінансові операції (кошти) за яким були зупинені, та у разі зупинення фінансових операцій на транзитних рахунках суб`єкта первинного фінансового моніторингу - про залишок коштів на таких рахунках у межах зарахованих сум.

Відповідно частини 5 статті 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» у разі прийняття рішення відповідно до частин другої і третьої цієї статті спеціально уповноважений орган протягом строку подальшого зупинення відповідних фінансових операцій або зупинення видаткових фінансових операцій проводить аналітичну роботу, збирає необхідну додаткову інформацію, обробляє, перевіряє, аналізує її та у разі, якщо за результатами перевірки: - ознаки легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, або вчинення іншого кримінального правопорушення, не підтверджуються, спеціально уповноважений орган зобов`язаний негайно, але не пізніше наступного робочого дня, скасувати своє рішення про подальше зупинення відповідних фінансових операцій або зупинення видаткових фінансових операцій та повідомити про це суб`єкта первинного фінансового моніторингу; - є мотивовані підозри, - спеціально уповноважений орган приймає рішення про продовження зупинення відповідних фінансових операцій (видаткових фінансових операцій), готує і подає відповідний узагальнений матеріал або додатковий узагальнений матеріал правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України, та в день прийняття такого рішення інформує відповідного суб`єкта первинного фінансового моніторингу про дату закінчення строку зупинення відповідних фінансових операцій. Строк зупинення відповідних фінансових операцій продовжується спеціально уповноваженим органом з наступного робочого дня після подання відповідного узагальненого матеріалу або додаткового узагальненого матеріалу за умови, що загальний строк такого зупинення не перевищуватиме 30 робочих днів.

Строки зупинення фінансової (фінансових) операції (операцій) суб`єктами первинного фінансового моніторингу та спеціально уповноваженим органом, зазначені у частинах першій п`ятій цієї статті, є остаточними та продовженню не підлягають (частина 6 статті 17 Закону).

Проаналізувавши обставини, встановлені під час розгляду справи, суд дійшов до наступного висновку: правомірність блокування відповідачем карткового рахунку позивача була можлива тільки по підставах, за процедурою та у межах термінів, встановлених Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» № 361-IX від 06.12.2019.

Відповідно частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частинами 1, 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно пунктів 2.1.4.2.2., 1.1.3.2.7., 1.1.7.12., 1.1.10.5.2. Умов та Правил надання банківських послуг, розміщених на офіційному сайті ПАТ КБ «Приватбанк» на Інтернет - порталі https://privatbank.ua/terms/, банк має право Банк призупинити дію Платіжної картки, а також відмовити в продовженні строку її дії при здійсненні операцій, що суперечать умовам цього Договору, інтересам Клієнта або Банку, з використанням Платіжної картки або нанесеної на них інформації, призупинити обслуговування Клієнта та обмежити доступ до програмних комплексів Банку в разі виникнення у Банку підозр щодо можливих незаконних операцій із платіжним інструментом зі сторони Клієнта, відмовляється від підтримання ділових відносин/відмовляє особі (Клієнту) у обслуговуванні, у тому числі шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунка /відмовляється від проведення фінансової операції, в разі порушення Клієнтом вимог чинного законодавства України та/ або умов даного Договору та/або у разі виникнення Несанкціонованого овердрафту, а також з інших умов, визначених цим Договором, Банк має право зупинити (заблокувати Платіжну картку) або припинити право Клієнта на використання Платіжної картки та/або визнати її недійсною до моменту усунення зазначених порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань у цілому або у встановленій Банком частині у разі невиконання Клієнтом своїх боргових зобов`язань та інших зобов`язань за цим Договором.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів на підтвердження виконання відповідачем встановленого Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму» порядку та строків блокування картки користувача у разі виникнення підозри стосовно законності походження коштів, а також доказів на підтвердження того, що кошти на рахунок позивача надійшли злочинним шляхом та наявності рішення, прийнятого з цього питання правоохоронними органами.

Відповідачем також не надано суду доказів про вчинення позивачем фінансових операцій, які містять ознаки шахрайства, або інших дій, пов`язаних із легалізацією доходів, отриманих злочинним шляхом. Матеріали справи не містять відомостей про те, що з використанням картки позивача було здійснено незаконну діяльність.

Відповідно до вимог статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Верховний Суд у постановах від 30 січня 2019 року у справі № 235/5538/16-ц (провадження № 61-30301св18), від 08 лютого 2023 року у справі757/19084/21-ц (провадження № 61-11827св22) дійшов висновку, що правомірність блокування карткового рахунку є можливою лише у випадку подальшого вчинення банком дій, визначених Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму», а також за умови дотримання строків зупинення фінансових операцій та блокування картки.

Верховний Суд у постановах, зокрема, від 09 червня 2021 року у справі № 756/13765/18 (провадження № 61-1039св21) та від 12 червня 2019 року у справі № 666/3215/15-ц (провадження № 61-32442св18) наголошував, що банк є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання правил та процедур, які є традиційними у цій сфері, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ банком є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах.

Крім того суд зауважує, що 11 вересня 2024 року банком прийнято рішення про відмову від підтримання ділових відносин із позивачем, про що повідомлено позивача та відповідно до пояснень позивача в ході судового розгляду поточний рахунок закрито та залишки коштів перераховані на інший рахунок, проте представник відповідача в ході судового розгляду належним чином не обґрунтував правомірність блокування карткового рахунку, відкритого на ім`я позивача, не навів доказів на підтвердження наявності порушень позивачем вимог законодавства та підстав обґрунтованості вимушеної тривалості проведення перевірки (понад встановлений законодавством строк), відомостей щодо проведення відповідачем у період з 19 червня 2024 року до 06 вересня 2024 року збирання необхідної додаткової інформацію, повідомлення банком спеціально уповноважений орган, а також правоохоронні органи за фактом підозри вчинення ОСОБА_1 протиправних дій суду не надано.

За таких обставин, суд вважає доведеним факт неправомірного обмеження АТ КБ «ПриватБанк» права позивача на доступ до власних коштів та вільного розпорядження ними понад 60 днів.

Інші аргументи учасників справи висновків суду не спростовують.

З наведених підстав суд дійшов висновку про задоволення позову в частині визнання незаконними дії АТ КБ «ПриватБанк» щодо недотримання строків зупинення фінансових операцій та блокування банківського рахунку ОСОБА_1 .

Та враховуючи, що 11 вересня 2024 року поточний рахунок позивачу закрито та залишки коштів перераховані на інший рахунок за його заявою, то в суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання АТ КБ «ПриватБанк» розблокувати рахунок позивача.

Щодо відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Позивач зазначає, що в період блокування рахунку позивач знаходився в лікарні, де йому проводилися оперативні втручання, та він не міг користуватися коштами, які йому були необхідні у той момент, що призвело до додаткових труднощів знаходити кошти на лікування, а отже, йому було завдано моральної шкоди, яка полягає у моральних стражданнях, переживаннях позивача, труднощах, оскільки, перебуваючи у лікарні, змушений був шукати кошти на лікування, тому що належні йому кошти неправомірно заблоковані на рахунку АТ КБ «Приватбанк».

Відповідно до ст. ст. 23, 1167 ЦК України підставами для присудження моральної шкоди є фізичний біль чи страждання, пережиті особою у зв`язку з каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, душевні страждання по причині неправомірної поведінки третіх осіб, щодо неї самої, членів її сім`ї, знищення чи пошкодження майна, приниження честі і гідності.

Згідно із статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

При цьому слід ураховувати, що причинний зв`язок між шкодою, завданою потерпілому, та протиправним діянням заподіювача шкоди є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без будь-яких додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння.

Ухвалюючи рішення про відшкодування шкоди, суд має виходити з того, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації.

Право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов відповідальності за заподіяну шкоду (загальні умови), а саме наявність моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; неправомірні рішення, дії чи бездіяльність заподіювача шкоди; причинний зв`язок між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; вина заподіювача шкоди.

Обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ст. ст. 12, 81 ЦПК України. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України (п.3, 9) № 4 від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

За таких обставин, при вирішенні спору щодо відшкодування моральної шкоди суд обов`язково повинен з`ясувати наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Згідно з ч. 3 ст. 1 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до вимог ст. 76, 77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У позовній заяві позивач зазначає про те, що через блокування рахунку відповідачем, він переніс душевні переживання. До матеріалів справи долучено копію виписки № 925 із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_1 , з якої вбачається, що останній перебував на стаціонарному лікуванні з 19 червня 2024 року по 01 липня 2024 року, йому було проведено оперативне втручання та в стабільному відносно задовільному стані виписано із відділення для подальшого лікування у невролога-реабілітолога. Проте, у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які підтверджують, що позивач зазнав душевних страждань чи моральних переживань, не доведена тяжкість вимушених змін у його життєвому укладі.

Презумпція наявності моральної шкоди законодавством не передбачена. Наявність моральної шкоди не визнана прямим наслідком кожної протиправної поведінки. А така презумпція має визначатися лише законом. Тому в цьому випадку діє ст. 81 ЦПК України про загальний розподіл тягаря доказування. Отже, право на відшкодування моральної шкоди за нормами чинного законодавства не є матеріальною гарантією, оскільки жоден закон не встановлює імперативний обов`язок компенсації.

Цивільне процесуальне законодавство закріплює положення щодо того, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивач не довів самого факту завдання йому моральної шкоди та наявність причинного зв`язку між такою шкодою і протиправністю дій її заподіювача.

Оцінюючи надані позивачем, на підтвердження заявлених вимог, докази, суд приходить до висновку про їх недостатність для охоплення та підтвердження на достатньому рівні в повному обсязі конструкції, передбаченою ч.1 ст. 1166 ЦК України, зокрема: щодо факту заподіяння шкоди, розміру відповідної шкоди, неправомірність дій відповідача, причинного зв`язку між діями особи та наслідками.

Разом з тим, будь-яких доказів на підтвердження завданої шкоди, які б могли бути дослідженими доказами, що необхідні для можливості застосування положень ст. 1166 ЦК України та покладання обов`язку з відшкодування заподіяної шкоди обставини не встановлено.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем не доведено факту завдання моральних страждань та душевних переживань, наявність втрат немайнового та майнового характеру, що настали у зв`язку з неправомірними діями відповідача.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених у цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Щодо вимоги про стягнення пені суд зазначає наступне.

Користувачі мають право на відшкодування в судовому порядку шкоди, заподіяної надавачем платіжних послуг внаслідок помилкової, неналежної, неакцептованої платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених цим Законом строків (ч. 3 ст. 86 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»).

Відповідно до ч. 6 ст. 86 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» надавач платіжних послуг у разі порушення строків виконання платіжних операцій, передбачених цим Законом або договором про надання платіжних послуг, зобов`язаний сплатити користувачу пеню в розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше 10 відсотків суми платіжної операції, якщо інший розмір пені не обумовлений договором про надання платіжних послуг.

На переконання суду посилання представника відповідача на пункти 18, 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України є помилковим та не є релевантним правовідносинам, що є предметом цього судового розгляду.

Надавачі платіжних послуг несуть передбачену законодавством відповідальність за порушення прав та інтересів споживачів (ч. 22 ст. 86 Закону).

Беручи до уваги, що відповідач АТ КБ «ПриватБанк», відмовивши позивачу в обслуговуванні та заблокувавши його рахунки 19 червня 2024 року, обмежив позивача у доступі до його грошових коштів та позбавив його можливості здійснити будь-які платіжні операції, які він мав намір ініціювати, суд вважає, що в даному випадку банк зобов`язаний сплатити позивачу пеню у розмірі 0,1 % від суми простроченого платежу за кожний день такого прострочення, але не більше 10 % від суми переказу відповідно до Закону України «Про платіжні послуги».

Враховуючи період, який зазначає позивач для стягнення пені, з 19 червня 2024 року по 20 серпня 2024 року, суд дійшов висновку про нарахування з відповідача на користь позивача пені у розмірі 0,1 % від суми простроченого платежу за кожний день такого прострочення - 61 днів, що становить : 135000,00 грн (залишок коштів) х 0,1 % х 61(дн.) = 8235,00 грн.

Щодо стягнення судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, зокрема, як розподіл між сторонами судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За правилами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач за цим позовом поніс судові витрати у виді сплати судового збору за немайновою вимогою щодо визнання дій відповідача незаконними в розмірі 1211,20 грн, за майновою вимогою щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 1350,00 грн, за майновою вимогою щодо стягнення пені - в розмірі 1211,20 грн, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2422,40 грн, відповідно задоволених позовних вимог.

Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правову допомогу суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Крім того, саме заінтересована сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Положеннями ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Верховний Суд зазначив, що «витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено» (Правова позиція Об`єднаної Палати Верховного Суду у справі № 922/445/19 від 03 жовтня 2019 року).

З наведеного випливає, що обсяг наданих адвокатом послуг і виконаних робіт та їх вартість мають бути підтверджені належними доказами.

Представник позивача у позовній заяві заявив вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн. На підтвердження факту надання адвокатом позивачу професійної правничої допомоги подано: договір на надання правової допомоги від 12 серпня 2024 року, проте не надано доказів на підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, не подав детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом.

Таким чином, суд не вбачає підстав для стягнення витрат на правову допомогу зв`язку з їх недоведеністю та необґрунтованістю.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Позов задовольнити частково.

Визнати дії АТ КБ «ПриватБанк» щодо недотримання строків зупинення фінансових операцій та блокування банківського рахунку ОСОБА_1 незаконними.

Стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570, адреса місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 30) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) пеню в розмірі 8235 (вісім тисяч двісті тридцять п`ять) грн 00 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570, адреса місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 30) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) судовий збір в сумі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп.

На рішення може бути подана апеляція до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 19 вересня 2025 року.

Суддя І.П. Шинкаренко