Номер провадження: 22-ц/813/6442/25
Справа № 492/1252/24
Головуючий у першій інстанції Гусєва Н. Д.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Таварткіладзе О.М.,

суддів: Вадовської Л.М. Погорєлової С.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 , на ухвалу Арцизького районного суду Одеської області від 16 червня 2025 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» до ОСОБА_1 , як законного представника ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 , як законного представника ОСОБА_3 , до Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» про визнання кредитного договору недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Арцизького районного суду Одеської області знаходиться цивільна справа за позовною заявою АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АКЦЕНТ-БАНК» до ОСОБА_1 , як законного представника ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

До суду від представниці відповідачки надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_1 до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АКЦЕНТ-БАНК», за участю іншої особи відповідача за первісним позовом ОСОБА_3 про визнання кредитного договору недійсним.

Одночасно із зустрічною позовною заявою, до суду від представниці позивачки за зустрічною позовною заявою надійшло клопотання про призначення судово-психіатричної експертизи.

Ухвалою Арцизького районного суду Одеської області від 16 червня 2025 року клопотання представниці позивачки ОСОБА_2 про призначення судово-психіатричної експертизи повернуто заявниці.

Роз`яснено, що заявниця не позбавлена можливості, усунувши вказані недоліки клопотання про призначення судово-психіатричної експертизи, повторно звернутися до суду.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Арцизького районного суду Одеської області від 16 червня 2025 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що зі змісту поданого представником позивачки за зустрічним позовом клопотання вбачається, що в ньому відсутні будь-які посилання на положення ст. 117 ЦПК України, зокрема на те, що невжиття заходів забезпечення доказів може утруднити чи зробити неможливим збирання чи подання доказів, та що таке клопотання подається до суду в порядку забезпечення доказів, а тому таке клопотання не підлягало визнанню судом заявою про забезпечення доказів у цій справі, оскільки його можна вважати клопотанням про призначення експертизи, яке відповідає вимогам, установленими цивільним процесуальним кодексом України.

При цьому у клопотанні представник позивачки за зустрічним позовом зазначає, що у даній справі необхідним є встановлення психічного стану ОСОБА_3 , а також те, чи міг він усвідомлювати значення своїх дій та (або) міг керувати ними у момент укладення спірного правочину, таким чином, для підтвердження вказаного факту необхідні спеціальні знання (призначення експертизи), що наддасть їй можливість довести те, що укладений між ОСОБА_3 та АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «АКЦЕНТ-БАНК» кредитний договір є недійсним з тієї підстави, що вказаний правочин ОСОБА_3 вчинив у момент, коли він не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними.

З наведеного вбачається, що представником позивачки за зустрічним позовом було подано саме клопотання про призначення експертизи, що у розумінні закону не є заявою про забезпечення доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої ст.353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції у цій справі входить до переліку ухвал, які розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України).

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 п.6 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процессуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про повернення заявниці клопотання про призначення судово-психіатричної експертизи, суд першої інстанції виходив з того, що подане представницею позивачки клопотання без додержання вимог статті 117 ЦПК України, а саме не сплачено судовий збір за подання клопотання про призначення судово-психіатричної експертизи та до клопотання не додано документу, що підтверджує його сплату.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

У статті 2 ЦПК України вказано, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Судовий захист прав і свобод людини і громадянина необхідно розглядати як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина. і саме держава бере на себе такий обов`язок відповідно до частини другої статті 55 Конституції України. Право на судовий захист передбачає і конкретні гарантії ефективного поновлення в правах шляхом здійснення правосуддя. Відсутність такої можливості обмежує це право. А за змістом частини другої статті 64 Конституції України право на судовий захист не може бути обмежено навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану.

Конституція України гарантує кожному судовий захист його прав у межах конституційного, цивільного, господарського, адміністративного і кримінального судочинства України. Норми, що передбачають вирішення спорів, зокрема про поновлення порушеного права, не можуть суперечити принципу рівності усіх перед законом та судом і у зв`язку з цим обмежувати право на судовий захист.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Право на доступ до суду, передбачено пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає таке: «Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру».

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Положеннями ст. 116 ЦПК України, встановлені підстави та порядок забезпечення доказів.

Так, згідно частини першої ст. 116 ЦПК України, суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом (ч. 2 ст. 116 ЦПК України).

У змагальному процесі обов`язки мають як сторони, так і суд, який зобов`язаний забезпечити змагальність процесу.

Згідно ч. 1 ст. 103 ЦПК України, суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Отже, забезпечення доказів - це вжиття судом заходів, направлених на закріплення і збереження доказів. Підставою забезпечення доказів є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення доказів може утруднити чи зробити неможливим збирання чи подання доказів або засіб доказування може бути втрачений.

Частиною 3 ст. 116 ЦПК України визначено, що заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.

Статтею 117 ЦПК України визначені вимоги до заяви про забезпечення доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 117 ЦПК України, за подання заяви про забезпечення доказів сплачується судовий збір у розмірі, встановленому законом. Документ, що підтверджує сплату судового збору, додається до заяви.

Встановивши, що заяву про забезпечення доказів подано без додержання вимог цієї статті, суд повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу (ч. 4 ст. 117 ЦПК України).

Разом з тим, ст.182 ЦПК України визначено, що при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках,визначених цим Кодексом, заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі. Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлено - він встановлюється судом.

З матеріалів справи встановлено, що представниця позивачки за зустрічною позовною заявою звертаючись з клопотанням про призначення судово-психіатричної експертизи, не вказувала про наявність підстав передбачених положенням ст. 117 ЦПК України та що таке клопотання подається до суду в порядку забезпечення доказів.

В клопотанні представник позивачки за зустрічним позовом вказує, що у даній справі необхідним є встановлення психічного стану ОСОБА_3 , а також те, чи міг він усвідомлювати значення своїх дій та (або) міг керувати ними у момент укладення спірного правочину, таким чином, для підтвердження вказаного факту необхідні спеціальні знання (призначення експертизи), що наддасть їй можливість довести те, що укладений між ОСОБА_3 та АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «АКЦЕНТ-БАНК» кредитний договір є недійсним з тієї підстави, що вказаний правочин ОСОБА_3 вчинив у момент, коли він не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними.

Отже, представниця позивачки за зустрічною позовною заявою звернулася саме із клопотанням про призначення судово-психіатричної експертизи в порядку ст. 182 ЦПК України, а не на підставі ст. 117 ЦПК України якою передбачена заява про забезпечення доказів шляхом призначення судової експертизи.

Згідно з ст. 105 ЦПК України призначення експертизи судом є обов`язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити:

1) характер і ступінь ушкодження здоров`я; 2) психічний стан особи; 3) вік особи, якщо про це немає відповідних документів і неможливо їх одержати.

Таким чином, передумовою обов`язкового призначення судом експертизи за клопотанням хоча б однієї із сторін є необхідність встановлення психічного стану особи.

Сплата судового збору за подання до суду клопотання про призначення експертизи здійснюється лише за умови, що така заява розглядається у процесуальному порядку, визначеному ст. 118 ЦПК, а не за подання клопотання про призначення експертизи, яке розглядається відповідно до ст. 197 ЦПК України.

Так, згідно п. 7, п. 8 ч. 2 ст. 197 ЦПК України у підготовчому засіданні суд:

- з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження;

- вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше; вирішує питання про призначення експертизи, виклик у судове засідання експертів, свідків, залучення перекладача, спеціаліста.

Отже законодавець відокремив різними пунктами з`ясування у підготовчому судовому засіданні питання про забезпечення доказів та вирішення питання про призначення експертизи.

Колегія суддів зазначає, що за подання клопотання про призначення експертизи, якщо ці процесуальні дії не здійснюються як захід забезпечення доказів, судовий збір не повинен сплачуватися.

Аналіз встановлених обставин, свідчить про те, що до клопотання представниці позивачки за зустрічною позовною заявою, яке відповідає вимогам закону, не повинні були застосовуватися вимоги, встановлені ст. 117 ЦПК України, а тому суд не мав керуватись ч. 4 ст. 117 ЦПК України та відповідно у нього були відсутні підстави для повернення клопотання про призначення експертизи.

За подання клопотання про призначення експертизи, якщо ці процесуальні дії не здійснюються як захід забезпечення доказів, судовий збір не повинен сплачуватися.

Сплата судового збору саме за подання заяви про забезпечення доказів є доцільною та виступає певним запобіжним чинником для того, щоб не допустити зловживання сторонами наданими їм процесуальними правами, які можуть завдати шкоди іншим особам чи обмежити їхні права.

Крім того, слушними є посилання в апеляційній скарзі на те, що позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_1 як законний представник недієздатної особи з інвалідністю в силу п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору. Вказана обставина зазначена в зустрічній позовній заяві як підстава для звільнення від сплати судового збору за звернення до суду з позовом, саме до вказаної зустрічної позовної заяви було додано клопотання про призначення експертизи.

Судові процедури повинні бути справедливими, а тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на звернення до суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

ЄСПЛ у рішенні від 18 жовтня 2005 року в справі «МПП «Голуб» проти України» відзначив, що право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження не будуть сумісними з пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо вони не мають легітимну мету та не є пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

Загалом ЄСПЛ у своїй практиці критично оцінює надмірну формалізованість вимог національного законодавства різних держав-учасниць, що перешкоджають доступу до суду.

Згідно практики Європейського суду з прав людини право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).

На підставі вищевстановлених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не визначився із нормами процесуального права, які підлягають застосуванню, та дійшов помилкового висновку про те, що за подання клопотання про призначення експертизи слід сплачувати судовий збір, оскільки подане в цій справі клопотання про призначення судово-психіатричної експертизи не є заявою про забезпечення доказів, а тому до нього не підлягають застосуванню положення ст. 117 ЦПК України.

У зв`язку із чим ухвала Арцизького районного суду Одеської області від 16 червня 2025 року підлягає скасуванню, а цивільна справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду клопотання ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 про призначення судово-психіатричної експертизи.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 6, 379, 382, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Арцизького районного суду Одеської області від 16 червня 2025 року скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду клопотання про призначення судово-психіатричної експертизи.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий О.М.Таварткіладзе

Судді: Л.М. Вадовська

С.О.Погорєлова