Житомирський апеляційний суд
Справа №289/381/25 Головуючий у 1-й інст. Кириленко О. О.
Категорія 39 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Борисюка Р.М., Галацевич О.М.,

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №289/381/25 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 28 травня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Кириленка О.О. у м. Радомишлі,

в с т а н о в и в :

У березні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» звернулося до суду з даним позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №1252041 від 17.10.2023 у розмірі 114848,25 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту 15000,00 грн., заборгованість за відсотками 99848,25 грн та судовий збір. В обґрунтування позову зазначало, що 17 жовтня 2023 року між ТОВ «Слон Кредит» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи Товариства було укладено договір № 1252041 про надання споживчого кредиту по продукту «Комфортний», який підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором Н298. За умовами вказаного договору, ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 15000,00 грн строком на 360 днів, періодичністю платежів зі сплати процентів кожні 30 днів; сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1,99 % в день (стандартна процентна ставка) та 0,299 % в день (знижена процентна ставка). Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 122460,00 грн, за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 114848,25 грн (п. 1.8., п.п. 1.8.1. та 1.8.2. договору). Кошти кредиту надаються ТОВ «Слон Кредит» в безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 (п. 2.1 договору). Відповідач ознайомився з інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит та підписав паспорт споживчого кредиту, зміст якого відповідає умовам укладеного кредитного договору. ТОВ «Слон Кредит» виконало свої зобов`язання за кредитним договором та надало відповідачу кредитні кошти в розмірі 15000,00 грн, вказане підтверджується даними листа ТОВ «Пейтек Україна» вих. № 78 від 02.08.2024, з якого вбачається, що останнє, маючи повноваження на підставі договору про переказ коштів № 06.06.2022-1 від 06.06.2022, перерахувало 17.10.2023 від ТОВ «Слон Кредит» кошти в сумі 15000,00 грн на платіжну картку клієнта, маска картки НОМЕР_1 .

24 липня 2024 року між ТОВ «Свеа Фінанс» та ТОВ «Слон Кредит» укладено договір факторингу № 2407-24, за умовами якого ТОВ «Слон Кредит» відступило для ТОВ «Свеа Фінанс», а останнє набувало за плату права вимоги до боржників, вказаних в реєстрах боржників, що підтверджується договором факторингу та платіжної інструкції № 9703 від 25.07.2023 про оплату фінансування згідно договору факторингу. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу від 24.07.2024 №2407-24 ТОВ «Свеа Фінанс» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 1252041 від 17.10.2023 в сумі 98878,50 грн. ОСОБА_1 було порушено умови договору, відтак просило позов задовільнити.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 28 травня 2025 року позовні вимоги ТОВ «Свеа Фінанс» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Свеа Фінанс» заборгованість за договором №1252041 про надання споживчого кредиту по продукту «Комфортний» від 17.10.2023 в розмірі 114848,25 грн та судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що матеріали справи не містять доказів отримання коштів відповідачем, а лист ТОВ «Пейтек Україна» від 02.08.2024 року за № 78, в якому вказано, що 17.10.2023 р. на суму 15 000 були успішно перераховані кошти, призначення платежу «зарахування на картку НОМЕР_1 » не є підтвердження безумовного отримання відповідачем коштів. Вказаний лист як доказ отримання кредитних коштів, не відповідає Інструкції про безготівкові розрахунки у національній валюті користувачів платіжних послуг, затвердженою Постановою НБУ 29.07.2022 № 163, зокрема п.37, згідно якого Платіжна інструкція, оформлена платником в електронній або паперовій формі, повинна містити такі обов`язкові реквізити:1) дату складання і номер; 2) унікальний ідентифікатор платника або найменування/прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності), код платника та номер його рахунку;3) найменування надавача платіжних послуг платника;4) суму цифрами та словами;5) призначення платежу;6) підпис(и) платника;7) унікальний ідентифікатор отримувача або найменування/прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності), код отримувача та номер його рахунку;8) найменування надавача платіжних послуг отримувача. Суд першої інстанції не пересвідчився у дійсності отримання грошових коштів відповідачем. Позивачем взагалі не додано до позову ніякого платіжного документу, який би відповідав вимогам та стандартам бухгалтерського обліку та вимогам НБУ , який би як письмовий доказ в порядку ЦПК України, підтверджував факт отримання Відповідачем суму коштів в кредит. 24 липня 2024 року, ТОВ «Слон Кредит» уклало з ТОВ «Свеа Фінанс» договір факторингу № 2407-24 згідно п.2.1. якого п.2.1. якого ТОВ « Слон Кредит » уступила право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами ТОВ «Свеа Фінанс », зокрема згідно витягу з реєстру боржників від 24.07.2024 року відносно ОСОБА_1 на суму 98 878, 50 грн. До позовної заяви додано договір № 1252041 від17.10.2023 року, який прямо протирічить Закону України «Про споживче кредитування» про що зазначалось і у відзиві на позовну заяву. У разі доведення позивачем, щодо отримання коштів на карту відповідача у дійсності отримання коштів у за платіжною інструкцією, то обрахування відсотків за кредитом також протирічить Закону України «Про споживче кредитування» в редакції 19.08.2022 року. Строк кредитного договору, згідно п.1.4 Договору становить 360 днів. Тобто позивачем незаконно нараховувались проценти більше ніж за 360 днів, крім цього проценти за користування кредитом перевищують тіло кредиту більше ніж у 7,6 разів, що прямо суперечить приписам Закону України «Про споживче кредитування». Договір складений у період військових дій/воєнного стану в Україні. Позивач нараховує відсотки, ще й до того на дуже високих відсоткових ставках. Звертає увагу суду на те, що відповідач призваний на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, із додатків, які додані відповідачем до відзиву, а саме: послужна картка на ім`я ОСОБА_1 , особистий номер НОМЕР_2 вбачається про те, що : 16.08.2023 року призваний до Збройних Сил України ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходив військову службу у ЗСУ. З 02.10.2023 року по 30.11.2023 року пройшов навчання в Національній академії сухопутних військ імені Петра Сагайдачного і виконав програму курсу професійної військової освіти за військово-обліковою спеціальністю "Бойове застосування механізованих з`єднань, військових частин і підрозділів та здобув професійну кваліфікацію офіцер тактичного рівня, командир кулеметного взводу механізованого батальйону ВОС 0210003 НОМЕР_3 окремої механізованої бригади ОК " ІНФОРМАЦІЯ_2 " СВ ЗСУ, військова частина НОМЕР_4 з 14.12.2023 року, а 26.11.2024 року виключений зі списків особового складу за станом здоров`я, що підтверджується довідкою МСЕК серія 12АГГ № 664450, третя група з 06.05.2024 року, отримана інвалідність, пов`язана з проходженням військової служби. Суд першої інстанції не прийняв до уваги дані докази, та вказав, про те, що стан здоров`я та проходження військової служби не можуть впливати на можливість повернення ним кредиту. Саме після 16.08.2023 року мобілізації ОСОБА_1 до лав ЗСУ, пізніше було укладено Договір № 1252041 від 17.10.2023 року. Тому, висновки суду першої інстанції є необґрунтованими та безпідставними, які порушують право відповідача на застосування до нього Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей». Судом не враховано, що військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти звільнені від сплати відсотків по своїх кредитних зобов`язаннях згідно з ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей». З фактом нарахування йому процентів відповідач не погоджується з підстав наявності у нього пільг передбачених п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей». Конституція України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 17 жовтня 2023 року між ТОВ «Слон Кредит» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи Товариства було укладено договір про надання споживчого кредиту № 1252041 по продукту «Комфортний», який підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором Н298.

За умовами вказаного договору, ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 15000,00 грн строком на 360 днів, періодичністю платежів зі сплати процентів кожні 30 днів; сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1,99 % в день (стандартна процентна ставка) та 0,299 % в день (знижена процентна ставка). Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 122460,00 грн, за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 114848,25 грн (п. 1.8., п.п. 1.8.1. та 1.8.2. договору). Кошти кредиту надаються ТОВ «Слон Кредит» в безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 (п. 2.1 договору).

ОСОБА_1 ознайомився з інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит та підписав паспорт споживчого кредиту, зміст якого відповідає умовам укладеного кредитного договору.

ТОВ «Слон Кредит» виконало свої зобов`язання за кредитним договором та надало відповідачу кредитні кошти в розмірі 15000,00 грн, вказане підтверджується даними листа ТОВ «Пейтек Україна» вих. № 78 від 02.08.2024, з якого вбачається, що Товариство, маючи повноваження на підставі договору про переказ коштів № 06062022-1 від 06.06.2022, перерахувало 17.10.2023 від ТОВ «Слон Кредит» кошти в сумі 15000,00 грн на платіжну картку клієнта, маска картки НОМЕР_1 , банк еквайр АТ «Пумб».

24 липня 2024 року між ТОВ «Свеа Фінанс» та ТОВ «Слон Кредит» укладено договір факторингу № 2407-24, за умовами якого ТОВ «Слон Кредит» відступило для ТОВ «Свеа Фінанс», а останнє набувало за плату права вимоги до боржників, вказаних в реєстрах боржників, що підтверджується договором факторингу та платіжної інструкції № 9703 від 25.07.2023 про оплату фінансування згідно договору факторингу. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу від 24.07.2024 №2407-24 ТОВ «Свеа Фінанс» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 1252041 від 17.10.2023 в сумі 98878,50 грн

Згідно розрахунку заборгованості сформованого ТОВ «Свеа Фінанс» заборгованість за договором №1252041 від 17.10.2023 складає 114848,25 грн., з яких 15 000,00 грн сума кредиту; 99848,25 грн сума заборгованості за відсотками.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості позовних вимог, договір підписаний сторонами, які мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, що свідчить про досягнення згоди з усіх істотних умов договору, Надані відповідачем письмові докази про стан його здоров`я та проходження військової служби не можуть впливати на можливість повернення ним кредиту.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує наступне.

За приписами ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.

Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Встановлено, що 17 жовтня 2023 року між ТОВ «Слон Кредит» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №1252041.

Вказаний договір про надання кредиту підписаний ОСОБА_1 електронним підписом з одноразовим ідентифікатором Н298.

На підтвердження позовних вимог ТОВ «Свеа Фінанс» надало суду копію зазначеного вище договору про надання споживчого кредиту №1252041 від 17 жовтня 2023 року.

Відтак, з урахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про укладеність вищевказаного договору про надання споживчого кредиту між відповідачем та ТОВ «Слон Кредит».

За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору. Зазначений договір недійсним не визнано.

При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12 (провадження №14-10 цс 18) від 28 березня 2018 року.

24 липня 2024 року між ТОВ «Свеа Фінанс» та ТОВ «Слон Кредит» укладено договір факторингу № 2407-24, за умовами якого ТОВ «Слон Кредит» відступило для ТОВ «Свеа Фінанс», а останнє набувало за плату права вимоги до боржників, вказаних в реєстрах боржників, що підтверджується договором факторингу та платіжної інструкції № 9703 від 25.07.2023 про оплату фінансування згідно договору факторингу. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу від 24.07.2024 №2407-24 ТОВ «Свеа Фінанс» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 1252041 від 17.10.2023 року.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Частиною другою статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цсі5.

Колегія суддів визнає, що копія договору факторингу та реєстр прав вимоги є належними та допустимими доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах.

Згідно норм статті 46 Закону України «Про платіжні послуги»: а) порядок виконання платіжних операцій, у тому числі обмеження щодо виконання платіжних операцій з використанням конкретних платіжних інструментів, визначається цим Законом та нормативно-правовими актами НБУ; б) виконання платіжних операцій у платіжній системі здійснюється відповідно до правил такої платіжної системи з урахуванням вимог цього Закону; в) надавач платіжних послуг має право виконувати платіжні операції користувачів за допомогою/з використанням однієї чи кількох платіжних систем, учасником яких він є, або залучати для виконання платіжних операцій інших надавачів платіжних послуг як посередників г) надавач платіжних послуг отримувача під час виконання платіжної операції з метою встановлення належного отримувача коштів за платіжною операцією зобов`язаний перевірити в платіжній інструкції відповідність: - номера рахунку отримувача та коду отримувача (коду юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України/податкового номера або серії (за наявності) та номера паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); або - унікального ідентифікатора отримувача. д) надавач платіжних послуг отримувача зараховує кошти за платіжною операцією на рахунок отримувача лише у разі, якщо зазначена у пункті 1 або 2 цієї частини інформація, яку він перевіряє відповідно до вимог цієї частини, відповідає тій інформації про отримувача, що зберігається у такого надавача платіжних послуг. У разі невідповідності номера рахунку та/або коду отримувача надавач платіжних послуг отримувача має право: 1) зупинити проведення платіжної операції на строк до чотирьох робочих днів та зарахувати кошти на відповідний рахунок для встановлення належного отримувача. У разі неможливості встановлення належного отримувача надавач платіжних послуг отримувача зобов`язаний не пізніше четвертого робочого дня після надходження коштів повернути їх надавачу платіжних послуг платника із зазначенням причини повернення; 2) не уточнювати номер рахунку та/або код отримувача. У такому разі надавач платіжних послуг отримувача зобов`язаний повернути кошти надавачу платіжних послуг платника не пізніше наступного робочого дня після їх надходження із зазначенням причини повернення.

Зважаючи на вищенаведені норми Закону про платіжні послуги у разі, якщо б під час виконання платіжної операції щодо перерахування кредитних коштів відповідачу, відомості про нього, як про належного отримувача кредиту не підтвердились, то операція із зарахування таких коштів взагалі б не відбулась.

Таким чином, перерахування кредитних коштів відбувалось на картковий рахунок вказаний ОСОБА_1 у кредитному договорі.

Відтак, відповідачем не надано суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду належних і допустимих доказів того, що відповідні кредитні кошти не були зараховані на його картковий рахунок, вказаний у договорі або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить.

Оскільки товариство не є банківською установою, то, відповідно, позбавлене можливості відкривати будь-які рахунки для клієнтів, і, як наслідок, формувати платіжні доручення та виписки за такими рахунками не може.

При цьому, чинне законодавство України не містить вимог щодо засобів доказування, за допомогою яких має підтверджуватись розмір заборгованості. Відповідно застосовуються загальні правила щодо доказів та обов`язків щодо доказування.

У справі, що переглядається встановлено, що ОСОБА_1 уклав із ТОВ «Слон Кредит» електронний договір шляхом обміну електронними повідомленнями, та підписав такий у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» (електронним підписом одноразовим ідентифікатором Н298), а тому вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Доказів погашення тіла кредиту матеріали справи не містять.

Відтак, встановивши укладення між ТОВ «Слон Кредит» та ОСОБА_1 17 жовтня 2023 року договору про споживчий кредит №1252041, строку дії договору на 360 днів, відсутність сплати тіла кредиту, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення тіла кредиту в сумі 15 000,00 грн.

Щодо стягнення заборгованості по процентам, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини п`ятнадцятої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Відповідно до послужної карти, ОСОБА_1 з 02.10.2023 по 30.11.2023 пройшов навчання в Національній академії сухопутних військ імені Петра Сагайдачного та здобув професійну кваліфікацію офіцер тактичного рівня. 14 грудня 2023 року призначений командиром кулеметного взводу механізованого батальйону ОК « ІНФОРМАЦІЯ_2 » СВ ЗСУ. 13 листопада 2024 року звільнений з військової служби за станом здоров`я.

У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі №199/3051/14 (провадження №61-10861св18) викладено правовий висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», який полягає у тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року №322/2/7142.

Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. На вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники.

Надана відповідачем послужна карта видана тимчасово виконуючим обов`язки начальника штабу заступника командира в/ч НОМЕР_5 , колегією суддів оцінюється як така, що підтверджує наявність у ОСОБА_1 пільг щодо нарахування штрафів, пені та процентів за користування кредитом в розумінні пункту 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей».

Відтак, суд першої інстанції дійшов помилково висновку та не врахував положення частини п`ятнадцятої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», що позивач не мав права нараховувати проценти за користування кредитом, оскільки ОСОБА_1 є особою, яка відповідно до частини 15 статті 14 Закону №2011-ХІІ звільнений від сплати процентів за користування кредитом.

Таким чином, суд першої інстанції ухвалюючи рішення по суті не дав належної правової оцінки тому факту, що у ОСОБА_1 відсутній обов`язок щодо сплати процентів за користування кредитом на підставі ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей» та дійшов помилкового висновку про стягнення заборгованості за відсотками в сумі 99848,25 грн.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції зроблені без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для зміни рішення суду першої інстанції, шляхом зменшення розміру заборгованості з 114848,25 грн до 15 000,00 грн.

Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

ТОВ «Свеа Фінанс» за подання позовної заяви сплатило судовий збір в розмірі 2422,40 грн, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на 13,06%, тому рішення суду першої інстанції в частині стягнення судового збору підлягає зміні та має бути стягнутий з відповідача судовий збір на користь позивача в розмірі 316,36 грн.

Враховуючи, що ОСОБА_1 було звільнено від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, а апеляційну скаргу задоволено на 86,94%, то із ТОВ «Свеа Фінанс» на користь держави необхідно стягнути 3159,05 грн судового збору.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 28 травня 2025 року змінити, зменшивши розмір заборгованості стягнутої з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» за договором про надання споживчого кредиту №1252041 від 17.10.2023 з 114848,25 грн до 15 000,00 грн., з яких: 15 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 316,36 грн.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» на користь держави судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 3159,05 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складання повного тексту судового рішення 23 вересня 2025 року.

Головуючий

Судді