ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

22 вересня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 377/1158/24

Головуючий у першій інстанції Кравчук М. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/972/25

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої-судді: Шитченко Н.В.,

суддів: Мамонової О.Є., Онищенко О.І.,

позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження за апеляційними скаргами Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», ОСОБА_1 на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 20 березня 2025 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

У С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 11 червня 2010 року у розмірі 44 435,43 грн, що складається з: 35 641,15 грн заборгованість за тілом кредиту, 8 794,28 грн заборгованість за простроченими відсотками.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 11 червня 2010 року ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернулася до АТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку з чим підписала анкету-заяву № б/н від 11 червня 2010 року, приєднавшись до Умов та правил надання банківських послуг в редакції, що діяла на дату підписання та була розміщена на сайті банку https://privatbank.ua.terms. Відповідачці було відкрито картковий рахунок та видано картку № НОМЕР_1 зі строком дії до 12/13, на яку встановлено кредитний ліміт, який в подальшому збільшився до 37 000 грн. Отримавши картку, ОСОБА_1 активувала та розпочала користування нею, а також отримала кредитні кошти з власної ініціативи. 21 вересня 2022 року ОСОБА_1 підписала заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, на підставі якої відповідачці надано додаткову кредитну картку № НОМЕР_2 зі строком дії до 03/24 та погоджено інші суттєві умови користування кредитом. На час підписання вищезазначеної заяви у ОСОБА_1 існувала заборгованість, про що свідчить виписка по рахунку та розрахунку заборгованості. Отже, відповідачку належним чином повідомлено про умови кредитування, зокрема щодо розміру відсотків. Починаючи з 21 вересня 2022 року відсотки за користування кредитом нараховувалися відповідно до умов підписаної відповідачкою заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у розмірі 42% річних (п. 1.3. умов). За погодженою ставкою нараховано відсотків на суму 8 794,28 грн.

З початком повномасштабного вторгнення та збройної агресії російської федерації банк пішов на зустріч клієнтам та скасував відсоткову ставку у березні 2022 року, визначивши її у розмірі 0,00%, а в подальшому із 01 квітня 2022 року поступово повернув її до погодженого розміру. Позивач зобов`язання за договором виконав повністю, проте відповідачка належним чином зобов`язання не виконувала, що зумовило звернення до суду з цим позовом.

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 20 березня 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 35 641,15 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», вважаючи рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухваленим з порушення норм матеріального та процесуального права, при неповному дослідженні письмових доказів та дійсних обставин, просить його скасувати в частині вирішення вимог про стягнення заборгованості за процентами у розмірі 58 794,28 грн та ухвалити нове рішення, яким задовольнити ці вимоги банку повністю, стягнувши з відповідачки заявлену у позові суму відсотків.

АТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що з 11 червня 2010 року ОСОБА_1 користувалися такою банківською послугою, як кредитування рахунку, на підставі підписаної анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, поки заборгованість за цією формою кредиту не стала простроченою. Скаржник звертає увагу суду на те, що відповідачці неодноразово перевипускалися кредитні картки, внаслідок чого 21 вересня 2022 року між банком та ОСОБА_1 підписано заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, яка є частиною договору від 11 червня 2010 року, та містить усі істотні умови кредитування, у тому числі, визначає процентну ставку у розмірі 42% річних.

Позивач визначив до стягнення залишок боргу за відсотками за період з 01 квітня 2024 року по 31 жовтня 2024 року у сумі 8 794,28 грн, ураховуючи розмір відсоткової ставки на рівні 42% річних для карт Універсальна, що узгоджується з положеннями п. 1.3 заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, яку підписала відповідачка.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, незастосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Відповідачка вважає, що АТ КБ «ПриватБанк» не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту видачі кредитних коштів та наявності заборгованості у заявленому розмірі, у зв`язку з чим судом зроблено помилковий висновок про стягнення заборгованості за тілом кредиту, а також неправомірно стягнуто відсотки за його користування.

ОСОБА_1 посилається на те, що анкета-заява не містить посилань на конкретні умови кредитування, нарахування відсотків та порядок повернення кредиту, а само по собі підписання умов кредитування, які не є складовою частиною укладеного договору, без підтверджень щодо конкретних запропонованих умов та правила банківських послуг, не свідчить про узгодження сторонами умов та порядку надання кредитних коштів.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг АТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_1 апеляційний суд приходить до наступних висновків, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції таким вимогам в повній мірі не відповідає.

Задовольняючи частково позов АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що фактично отримані та використані позивачкою грошові кошти в добровільному порядку ОСОБА_1 не повернуто, виснував про необхідність стягнення з відповідачки на користь банку заборгованості за тілом кредиту у розмірі 35 641,15 грн.

Відмовляючи у стягненні заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 8 794,28 грн, суд першої інстанції зазначив, що АТ КБ «ПриватБанк» не довело належними та допустимими доказами того, що додані до позовної заяви умови та правила надання банківських послуг розуміла ОСОБА_1 та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву, а також те, що надані їй для ознайомлення документи на момент підписання цієї заяви взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати заборгованості за відсотками, їх розмірів і порядку нарахування.

Апеляційний суд з наведеним висновком суду першої інстанції не може погодитись повністю, виходячи з наступного.

У справі встановлено, що 11 червня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг. Цього ж дня відповідачкою підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (т. 1 а.с. 68-69).

У тексті наведеної заяви зазначено, що ОСОБА_1 погоджується з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Засвідчено, що вона ознайомилась і згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які було надано йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Умови та правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua. Відповідачка зобов`язалась виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua.

21 вересня 2022 року ОСОБА_1 підписала іншу заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. Власним підписмо ОСОБА_1 засвідчила, що тип кредиту є відновлювальна кредитна лінія, розмір кредитного ліміту не перевищує 200 000 грн для кредитної картки «Універсальна», строк кредитування 12 місяців з пролонгацією (пункт 1.2. заяви), процентна ставка становить 42% річних для карт «Універсальна» (пункт 1.3. заяви). У заяві визначено також порядок повернення кредиту та штрафні санкції за порушення зобов`язань (т. 1 а.с. 70-81).

Довідкою АТ КБ «ПриватБанк» підтверджено, що ОСОБА_1 надано наступні картки: № НОМЕР_1 (дата відкриття 11 червня 2010 року з терміном дії до 12/13, карта «Універсальна»); № НОМЕР_3 (дата відкриття 25 грудня 2012 року з терміном дії до 10/16, карта «Універсальна»); № НОМЕР_4 (дата відкриття 07 жовтня 2014 року з терміном дії до 09/18); № НОМЕР_5 (дата відкриття 05 жовтня 2018 року з терміном дії до 08/22, карта «Універсальна»); № НОМЕР_2 (дата відкриття 21 вересня 2022 року з терміном дії до 03/24, карта «Універсальна») (т. 1 а.с. 67).

Іншою довідкою АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н), указано, що старт карткового рахунку відбувся 11 червня 2010 року за картою, а 25 грудня 2012 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 13 000 грн. У подальшому періодично відбувалось коригування кредитного ліміту: 05 жовтня 2018 року збільшено ліміт до 14 000 грн, 30 вересня 2020 року збільшено ліміт до 16 000 грн, 08 липня 2023 року збільшено ліміт до 37 000 грн, 01 липня 2024 року зменшено ліміт до 0,00 грн (т. 1 а.с. 66).

До позову банком додано витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256 (т. 1 а.с. 82-127).

Випискою за договором № б/н за період з 11 червня 2010 року по 27 листопада 2024 року підтверджується факт користування ОСОБА_1 кредитними коштами та часткового погашення кредитної заборгованості (т. 1 а.с. 45-65).

Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості за договором б/н від 11 червня 2010 року заборгованість ОСОБА_1 станом на 19 листопада 2024 року складає 44 435,43грн, зокрема: заборгованість за тілом кредиту 35 641,15 грн, заборгованість за простроченими відсотками 8 794,28 грн (т. 1 а.с. 35 зворот - 44).

Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Матеріали справи містять анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 11 червня 2010 року, згідно з якою ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (т. 1 а.с. 69), яку підписано позичальницею. Разом з тим, наведена анкета-заява не містить умов нарахування відсотків та їх розмір.

Відповідачка засвідчила власним підписом в анкеті-заяві наступне: «Я згодна з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між мною та Банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомилася та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані для ознайомлення у письмовому вигляді. Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанк www.privatbank.ua. Я зобов`язуюсь виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті Банку».

21 вересня 2022 року ОСОБА_1 підписала іншу заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг (т. 1 а.с. 70-81).

Даними виписки за картковим рахунком ОСОБА_1 підтверджується, що відповідачка фактично користувалася кредитним лімітом, який збільшено банком до 37 000 грн (т. 1 а.с. 45-65).

За період з 25 грудня 2012 року по 31 травня 2015 року ОСОБА_1 сплачено відсотків у сумі 8 039,56 грн, що підтверджено наданим АТ КБ «ПриватБанк» розрахунком заборгованості за договором № б/н від 11 червня 2010 року станом на 31 травня 2015 року (т. 1 а.с. 18-24).

Як свідчить наявний у справі розрахунок заборгованості за договором № б/н від 11 червня 2010 року, складений АТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_1 з 01 червня 2015 року по 19 листопада 2024 року погашено заборгованість за поточним тілом кредиту у сумі 52 288,06 грн, заборгованість за простроченим тілом кредиту у сумі 1 442,35 грн, заборгованість за нарахованими відсотками у сумі 16,25 грн, заборгованість за простроченими відсотками у сумі 1 323,56 грн (т. 1 а.с. 35 зворот 44).

Отже, користування кредитними коштами та часткове погашення заборгованості за кредитним договором спростовує доводи відповідачки про відсутність доказів укладення сторонами кредитного договору і недоведеність отримання нею кредитних коштів.

Не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону (висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 338/180/17, викладені у постанові від 05 червня 2018 року).

Суд першої інстанції, встановивши обставини справи, правильно виходив із того, що оскільки фактично отримані та використані надані позивачем грошові кошти в добровільному порядку відповідачкою не повернуто, то з огляду на приписи ч. 2 ст. 530 ЦК України, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час через порушення його прав.

Банк, пред`явивши вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути з ОСОБА_1 складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченими відсотками.

Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, позивачем надано витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщених на банківському сайті www.privatbank.ua, як невід`ємні частини укладеного договору (т. 1 а.с. 82-127).

Суд першої інстанції вірно вважав, що матеріали справи не містять підтвердження того, що станом на 11 червня 2010 року (дату підписання першої анкети-заяви) саме цей витяг з Умов та правил надання банківських послуг розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання позичальником кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами саме у зазначених в цих документах розмірах і порядках нарахування.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, про що також правильно указав суд першої інстанції.

Разом з тим, вирішуючи питання про стягнення заборгованості за простроченими відсотками, районний суд залишив поза увагою наступне.

Підписана ОСОБА_1 анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 11 червня 2010 року не містила умов щодо сплати відсотків, їх розміру і порядку нарахування. Отже 11 червня 2010 року питання нарахування процентів за користування кредитом та їх розмір сторони належно не погодили.

Апеляційний суд вважає, виходячи з встановлених обставин справи, що розмір відсотків за користування кредитними коштами та порядок їх нарахування сторони узгодили лише 21 вересня 2022 року при підписанні ОСОБА_1 заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг (т. 1 а.с. 70-81). На зазначеному наголошує і позивач.

Проте, встановлено, що банком відсотки за користування кредитом нараховувались і до підписання відповідачкою 21 вересня 2022 року заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. За період з 25 грудня 2012 року по 31 травня 2015 року ОСОБА_1 сплачено на їх погашення 8 039,56 грн. Про зазначене свідчить наданий АТ КБ «ПриватБанк» розрахунок заборгованості за договором № б/н від 11 червня 2010 року станом на 31 травня 2015 року (т. 1 а.с. 18-24).

Іншим розрахунком заборгованості за договором № б/н від 11 червня 2010 року підтверджено, що за період з 01 липня 2019 року по 01 вересня 2022 року ОСОБА_1 погасила заборгованість за простроченим тілом кредиту у сумі 1 442,35 грн та заборгованість за нарахованими відсотками у розмірі 16,25 грн (т. 1 а.с. 35 зворот 44).

Відповідно до п. 1.3 заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 21 вересня 2022 року, розмір відсоткової ставки для карти Універсальна (яку отримано ОСОБА_1 ) становить 42% річних.

Звернувшись з цим позовом, банк просив стягнути заборгованість за простроченими відсотками у сумі 8 794,28 грн за період з 01 квітня 2024 року по 31 жовтня 2024 року, які позивачем розраховано за відсотковою ставкою на рівні 42% річних для карт Універсальна.

Колегія суддів доходить висновку, що оскільки відповідно до наведених вище висновків АТ КБ «ПриватБанк» без належних правових підстав нараховувало ОСОБА_1 відсотки за користування кредитними коштами до 21 вересня 2022 року і сплачені відповідачкою до цієї дати кошти відносило на погашення відсотків загальною сумою 9 498,16 грн (8 039,56 + 1 442,35 + 16,25 = 9 498,16), підстави для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за простроченими відсотками у сумі 8 794,28 грн за період з 01 квітня 2024 року по 31 жовтня 2024 року відсутні. Апеляційний суд вважає, що районний суд дійшов правильного висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченими відсотками, проте помилився щодо мотивів такого рішення.

Зважаючи на те, що сума внесених ОСОБА_1 коштів, які банком зараховано на погашення відсотків до 21 вересня 2022 року, перевищує розмір боргу відповідачки за відсотками на 703,88 грн (9 498,16 8 794,28 = 703,88), колегія суддів вважає за необхідне зменшити на цю суму розмір заборгованості за тілом кредиту з 35 641,15 грн до 34 937,27 грн.

Отже, рішення суду першої інстанції на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України слід змінити в частині визначеного судом першої інстанції до стягнення з відповідачки на користь АТ КБ «ПриватБанк» розміру заборгованості, зменшивши його з 35 641,15 грн до 34 937,27 грн.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Звернувшись з позовом, позову АТ КБ «ПриватБанк» сплатило 2 422,40 грн судового збору (а.с. 2). Ураховуючи, що апеляційний суд змінює розмір стягнутої суми боргу за кредитним договором, задовольнивши позовні вимоги банку на 78,62% (34 937,27 грн від заявлених вимог 44 435,43 грн), слід також змінити рішення суду першої інстанції в частині визначеного розміру судових витрат, стягнутих з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк», з 1 943,01 грн до 1 904,49 грн (2 422,40 грн х 78,62%).

При подачі апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачено 4 542 грн (а.с. 248). Оскільки апеляційну скаргу відповідачки задоволено частково на 1,97%, з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 належить стягнути 89,48 грн (4 542 грн х 1,97%) у відшкодування сплаченого судового збору за апеляційний розгляд справи.

Керуючись ст. 141, 367, 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 20 березня 2025 року змінити:

в частині розміру заборгованості за кредитом та судових витрат, визначених судом першої інстанції до стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», зменшивши суму боргу з 35 641,15 грн до 34 937,27 грн, а судових витрат з 1 943,01 грн до 1 904,49 грн;

в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченими відсотками викласти його мотивувальну частину у редакції цієї постанови.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 89,48 грн судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д, .

Відповідач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: О.Є. Мамонова

О.І. Онищенко