Номер провадження: 22-ц/813/4476/25
Справа № 519/423/20
Головуючий у першій інстанції Барановська З. І.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Комлевої О.С.,

за участю секретаря Скрипченко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Южного міського суду Одеської області від 22 січня 2025 року у цивільній справі за позовом заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю до шлюбу і поділ майна подружжя, та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог ОСОБА_1 .

Представник позивача звернувся до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю до шлюбу і поділ майна подружжя.

Позовна заява мотивована тим, що з жовтня 2015 року, сторони почали проживати разом однією сім`єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу та вести спільне господарство. Реєструвати шлюб не поспішали, оскільки у цьому, на думку сторін, не було потреби. Проживали сторони за адресою реєстрації батьків позивача: АДРЕСА_1 , разом з батьками позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Ці факти підтверджуються наявністю спільних фотокарток за цей період часу, письмовими свідченнями свідків, що долучені до позовної заяви.

Бажаючи дитину, і розуміючи що їм потрібен власний будинок, 10.11.2015 ОСОБА_1 за погодженням з ОСОБА_4 підписує меморандум асоційованого члена кооперативу №9-214 з обслуговуючим кооперативом «Будинок 10» на придбання квартири у новобудові в АДРЕСА_2 . Усі оплати за вищевказаним меморандумом по придбанню квартири у новобудові за адресою АДРЕСА_2 здійснювала ОСОБА_4 зі спільних заощаджень та заощаджень, які позивач мала разом з цивільним чоловіком ОСОБА_1 .

Коли у подружжя не вистачало коштів для сплати чергового внеску пая за новобудову згідно договору члена кооперативу №9-214, та перебуванням ОСОБА_1 у рейсі у січні 2016 року, ОСОБА_4 , за погодженням з цивільним чоловіком ОСОБА_1 , бере у борг у ОСОБА_5 грошові кошти у сумі 20000 доларів США, які обіцяє, згідно з розписки, повернути після повернення чоловіка ОСОБА_1 з рейсу до грудня 2016 року, та вносить ці кошти за квартиру новобудову за адресою: АДРЕСА_2 .

За сімейними обставинами двічі за погодженням з ОСОБА_5 повернення боргу було відкладено, до теперішнього часу борг не повернуто. 01.11.2016 після народження спільної дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 сторони - ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстрували офіційно шлюб.

Згідно з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 сторони зареєстрували 28.11.2016.

Згідно з довідки про склад сім`ї ОСББ «Іванова 20» №34 від 03.03.2020 ОСОБА_1 та ОСОБА_6 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 . Проте родина Чекіна, за борговою розпискою залишилась винна ОСОБА_5 борг у розмірі 20000 доларів США. Борг виник ще за час подружніх стосунків ОСОБА_7 і не погашений до теперішнього часу.

За час подружніх відносин сторонами придбане наступне майно: двокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_2 , машино-місце № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_3 приміщення №2. Згідно з складеного 10.03.2020 звіту про експертну оцінку двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , ринкова її вартість складає 835 795 грн.

Згідно з складеного 10.03.2020 звіту про експертну оцінку машино-місця, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , ринкова вартість машино-місця складає 159 202 грн. Згідно письмової розписки, яка додається до позову від 17.01.2016 позивач позичила у ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 20000 доларів США, як необхідну суму, для внесення пайового внеску за договором по придбанню новобудови за адресою: АДРЕСА_2 .

Гроші у борг позичались за погодженням з ОСОБА_1 (відповідачем), який у той час перебував у рейсі, про що також значиться в розписці, що гроші будуть повернуті після повернення з рейсу.

Проте за сімейними обставинами, борг залишається неповернутим до сьогоднішнього дня. Враховуючи сума боргу, яку ОСОБА_1 одноосібно буде повертати згідно умов договору позики, становить 20000 х 27.10 грн = 542 000 грн, що становить більше половини ринкової вартості квартири на теперішній час.

Позивач просить встановити факт проживання сторін, однією сім`єю без реєстрації шлюбу з жовтня 2015 року; визнати майно, а саме житлову двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та машино-місце, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 спільною сумісною власністю подружжя; виділити ОСОБА_1 , 1/2 частину житлової двокімнатної квартири, що розташована за адресою АДРЕСА_2 та 1/2 частину машино-місце, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 .

Короткий зміст позовної заяви ОСОБА_1 .

Також від представника ОСОБА_1 до суду надійшов позов, згідно якого він просить суд визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , з мотивів, викладених у відзиві на первісну позовну заяву, оскільки вона придбана за його особисті кошти та не належить до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Южного міського суду Одеського області від 22 січня 2025 року позов представника ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю до шлюбу і поділ майна подружжя задоволено частково.

Визнано об`єктом права спільної сумісної власності подружжя: машиномісце за адресою: АДРЕСА_4 , яке зареєстровано на ім`я ОСОБА_1 на підставі персонального меморандуму асоційованого члена кооперативу, серія та номер 71-9П виданий 06.12.2018, видавник ОК «Будинок 10» та ОСОБА_1 , довідка про членство особи в кооперативі, серія та номер 318, виданий 04.03.2019, видавник ОК «Будинок 10»

У порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності визнано за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на 1/2 частку машиномісця за адресою: АДРЕСА_4 ;

- визнано за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на 1/2 частку машиномісця за адресою: АДРЕСА_4 .

В іншій частині відмовлено.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 6499,18 грн.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення в частині визнання права приватної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 і ухвалити нове рішення, яким визнати факт проживання однією сімєю до шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_1 та визнати квартиру у АДРЕСА_2 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_7 , та в порядку поділу майна визнати 1/2 частини квартири за ОСОБА_1 та визнати 1/2 частини квартири за ОСОБА_1 , посилаючись при цьому на порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено матеріали справи та зроблено помилкові висновки про задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю.

Сповіщення сторін та заяви у справі.

Про судове засідання, призначене на 03 вересня 2025 року, сторони були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи.

03 вересня 2025 року від адвоката Чурсова М.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , надійшла заява про відкладення розгляду справи, яка вмотивована тим, що представник скаржника з`явитися не взмозі, так як він перебуває на лікарняному.

Розглянувши вказану заяву про відкладення розгляду справи, апеляційний суд дійшов висновку про відмову у її задоволенні з огляду на таке.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18.

Колегія суддів звертає увагу, що у межах апеляційного провадження не приймалось рішення про виклик осіб, які беруть участь у справі, для надання пояснень у справі, і такої необхідності колегія суддів не вбачає, тому підстав для розгляду справи з обов`язковою участю сторін суд апеляційної інстанції не знаходить.

Додатково апеляційний суд зауважує, що відповідно до п. 1.2.1 Правил організації ефективного цивільного судочинства не може бути визнано само по собі поважною причиною і не має наслідком безумовне відкладення розгляду справи або оголошення перерви у розгляді справи стан здоров`я, не підтверджений відповідними медичними довідками (лікарняним) та/або з датою, що безпосередньо передує даті проведення призначеного слухання крім випадків, коли з наданого медичного документу прямо вбачається протипоказання проти участі в судовому засіданні та/або коли медичне втручання призначене на час судового засідання; так само подання клопотання про відкладення слухання справи за станом здоров`я без обґрунтування щодо неможливості прибуття в судове засідання з причин хвороби та неможливості проведення судового засідання за відсутності учасника та/або його представника.

Колегія суддів звертає увагу, що до заяви не додано жодного належного та допустимого доказу про захворювання адвоката Чурсова М.В.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати в частині позову ОСОБА_1 та постановити у цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Фактичні обставини справи.

На підставі матеріалів справи встановлено, що у ОСОБА_1 та ОСОБА_9 народилася донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с.52).

11 листопада 2016 року сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (т.1 а.с.10, т.2 а.с.15).

З Єдиного державного реєстру судових рішень убачається, що заочним рішенням Южного міського суду Одеської області від 19 листопада 2020 року у цивільній справі №519/422/20 шлюб між сторонами був розірваний.

Відповідно до довідки №4049 від 19.04.2021 ОСОБА_1 перебуває на обліку в компанії ТОВ «Ельвіктор Шиппинг єнд Трейдинг Одеса» та з 14.01.2015 по 04.11.2015 перебував в рейсі на судні іноземного судновласника на посаді 3-го механіка (т.2 а.с.17-18).

10 листопада 2015 року ОСОБА_1 уклав Персональний меморандум асоційованого члена кооперативу №9-214 з обслуговуючим кооперативом «Будинок 10» щодо об`єкта нерухомості, а саме квартири будівельний номер АДРЕСА_5 , другий мікрорайон. На момент укладання розмір паю Асоційованого члена складав 425376 грн. Асоційований член перераховує (вносить) пай на рахунок Кооперативу у наступному порядку, до 13 листопада 2015 100 000, до 30 березня 2016 162 688 грн, до 20 червня 2016 162 688 грн (т.1 а.с.53-58, т.2 а.с.8-10зв).

У п.5.13 Персонального меморандуму асоційованого члена кооперативу №9-214 зазначено, що ОСОБА_1 гарантує, що він не одружений.

На виконання умов Персонального меморандуму асоційованого члена кооперативу №9-214 ОСОБА_1 10.11.2015 внесені кошти в сумі 1701,51 грн та 100 000 грн, також ним 21.01.2016 внесені кошти в сумі 162 688 грн (т.2 а.с.11-12).

Крім того, ОСОБА_9 (дошлюбне прізвище позивача) 13.06.2016 внесені кошти в сумі 149 000 грн та 14.06.2016 внесені кошти в сумі 18 463,14 грн (т.2 а.с.12-13) на підставі довіреності від 13.01.2016, якою ОСОБА_1 уповноважив останню представляти його інтереси в Обслуговуючому кооперативі «Будинок 10» щодо виконання його зобов`язань відповідно до Персонального меморандуму асоційованого члена кооперативу №9-214 від 10.11.2015 (т.2 а.с.14).

Спірна квартира на праві приватної власності зареєстрована за ОСОБА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т.1 а.с.17, 59, т.2 а.с.16).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення першої інстанції оскаржується тільки в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_10 про визнання майна особистою приватною власністю, а тому підлягає перегляду тільки в цій частині.

Так, задовольняючи такі позовні вимоги, суд першої інстанції послався на те, що позовні вимоги ОСОБА_1 є законними та обґрунтованими, а тому їх необхідно задовольнити.

Однак повністю з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вони посилається як на підставу своїм вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Застосовуючи принцип диспозитивності, що закріплений у статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану.

У сімейному законодавстві передбачено два режими власності подружжя - особиста приватна власність дружини, чоловіка, тобто кожного з подружжя, та спільна сумісна власність подружжя.

Відповідно ч. 1 ст. 60 СК України та ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17-ц (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Водночас зазначену презумпцію може бути спростовано й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тобто, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, що означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язанні доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте ними у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.

Водночас як встановлено правильно судом першої інстанції під час розгляду позову ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, спірна квартира придбана за особисті кошти ОСОБА_1 , тобто відповідачем спростовано презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними у період шлюбу.

Апеляційний суд також погоджується із висновками суду першої інстанції, що ОСОБА_1 набув у приватну власність квартиру за адресою: АДРЕСА_2 на підставі Персонального меморандуму асоційованого члена кооперативу №9-214 від 10.11.2015, довідки про виплату пайового внеску №135 від 21.10.2016 та акту повернення частки внеску до пайового фонду б/н від 21.10.2016.

Отже, ОСОБА_1 було укладено Персональний меморандум асоційованого члена кооперативу 10.11.2015 та внесений останній платіж 14.06.2016, тобто до укладення шлюбу із ОСОБА_1 , з якою він не проживав однією сім`єю.

Таким чином, судом першої інстанції під час розгляду позовної заяви ОСОБА_1 вже було встановлено, що спірна квартира за адресою: АДРЕСА_2 , належить ОСОБА_1 на праві особистої приватної власності, так як спростована презумпція спільності майна подружжя.

Колегія суддів також враховує, що спірна квартира на праві приватної власності зареєстрована за ОСОБА_1 , що підтверджується витягом є Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т.1 а.с.17, 59, т.2 а.с.16), а тому окреме задоволення позовних вимог про визнання особистої приватної власності не є ефективним захистом порушеного права позивача.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд дійшов висновку, що у задоволенні позовну ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю слід відмовити у зв`язку із обранням неефективним способу захисту порушеного права.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Таким чином, розглядаючи справу, судова колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовної заяви.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Южного міського суду Одеської області від 22 січня 2025 року скасувати в частині позову ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю.

Постановити у справі нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її ухвалення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 15 вересня 2025 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

О.С. Комлева