У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2025 м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Баран О.І.,

за участі секретаря судового засідання Щирби Ю.Ю.,

розглянувши у судовому засіданні заяву ОСОБА_1 , про забезпечення позову у цивільній справі:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , засоби зв`язку: ІНФОРМАЦІЯ_2 , НОМЕР_2 ),

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 , засоби зв`язку: НОМЕР_4 ),

предмет позову: стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и в:

22 вересня 2025 року (вх.№29335/25) позивач через систему «Електронний суд» звернувся до Франківського районного суду м. Львова із вказаною позовною заявою, відповідно до якої просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики від 26.04.2021 у розмірі 1 958 348,67 грн, що складається із:

618 298,50 грн - основного боргу за договором позики;

396 125,85 грн - інфляційного збільшення боргу за прострочення грошового зобов`язання;

79 328,54 грн - 3% річних за прострочення грошового зобов`язання;

864 595,78 грн - штрафних санкцій (у розмірі подвійної облікової ставки НБУ).

Цього ж дня, 22.09.2025 (вх.29495/25), надійшла заява про забезпечення позову шляхом:

- накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_2 , які знаходяться на рахунках у банківських та інших фінансових установах України, незалежно від їх виду та призначення, у межах ціни позову - 1 958 348,67 грн;

- заборонити державним реєстраторам, нотаріусам та іншим

уповноваженим особам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо корпоративних прав ОСОБА_2 (часток у статутному капіталі юридичних осіб).

Заяву мотивовано тим, що позивачем подано до Франківського районного суду міста Львова позовну заяву про стягнення з відповідача на свою користь заборгованості за договором позики від 26.04.2021, строк повернення якої настав 31.05.2021. Зазначає про недобросовісність відповідача, який ухиляється під повернення заборгованості, попри те, що володіє корпоративними правами окремих юридичних осіб та має стабільні доходи. Також звернено увагу на відсутності у відповідача нерухомого майна, що у сукупності із тривалістю існування заборгованості може вказувати на попереднє приховання ним активів. Тому, на переконання позивача, невжиття таких заходів може істотно ускладнити або навіть унеможливити поновлення його порушених прав.

Заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті (частина перша статті 153 ЦПК України). При цьому, у випадку одночасного подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову, розгляд заяви про забезпечення позову не залежить від вирішення питання про відкриття провадження у справі. Законодавець не покладає обов`язку на суд відкрити провадження у справі, а тільки потім вирішувати питання про забезпечення позову. Вказаний підхід враховує висновок про застосування норми права, викладений 14.06.2021 Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі №308/8567/20.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд звертає увагу на таке.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Згідно з пунктами 1, 2, 4 ч.. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави;

2) забороною вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;

10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову (ч. 2 ст. 150 ЦПК України).

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Співмірність передбачає врахування господарським судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, аналізуючи викладене, можна дійти висновку, що метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Правова позиція Верховного Суду в питаннях забезпечення позову зводиться до того, що суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості й адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 08.10.2018 у справі № 913/257/18).

Слід зауважити, що розгляд справи по суті - це безпосередньо вирішення спор судом з винесенням відповідного рішення, у свою чергу забезпечення позову - це вжиття заході щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача. Такі заходи здійснюються до вирішення справи по суті з метою створення можливості реального та ефективного виконання рішення суду. Подібний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20.

За таких обставин, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд, в першу чергу, повинен оцінити доводи заявника на підтвердження того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача чи інших учасників справи з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь особи, яка звернулась з позовом, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Тобто метою заходу забезпечення є підтримання status quo, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу. Тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. Тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кюблер проти Німеччини" (заява №32715/06).

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (постанови Верховного Суду від 21.10.2021 у справі № 910/20007/20, від 10.12.2019 у справі № 910/18739/16 та ін.).

Як вбачається з позовних вимог, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 1 958 348,67 грн.

Отже, заявлені позивачем вимоги є вимогами майнового характеру.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12.07.2022 у справі № 910/8482/18 (910/4866/21) вказано, що:

«під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на майно або грошові кошти, суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватись та розпоряджатись грошовими коштами або майном, а тому може застосуватись у справі, у якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів; при цьому піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватись майна, що належить до предмета спору; подібні правові позиції викладено у постановах Верховного суду від 14 серпня 2018 року у справі № 916/10/18, від 13 жовтня 2020 року у справі №917/273/20, від 16 лютого 2021 року у справі №910/16866/20, від 09 червня 2021 року у справі №10/5026/290/2011(925/1502/20); при цьому такий вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним».

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

При цьому суд вважає за необхідне врахувати висновки Верховного Суду, зроблені за подібних правовідносин, під час перегляду рішень судів попередніх інстанції про забезпечення позову, у справах про стягнення боргу за договором позики, зокрема:

- в ухвалі від 20.05.2025 у справі № 145/2082/24 (провадження № 61-2216ск25) Верховним Судом зазначено:

«29. У разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів боржник матиме можливість розрахуватись із стягувачем за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах або майна, на яке можливо буде звернути стягнення.

30. Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність правових підстав для забезпечення позову, оскільки між сторонами виник спір і невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим ефективний захист та поновлення порушених законних прав і інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася до суду.

31. З урахуванням прямого зв`язку між заходами забезпечення позову і предметом позову, існує обґрунтоване припущення про можливість відчуження відповідачем свого майна, оскільки таке його право наразі нічим не обмежено, що матиме наслідком ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову»;

- в ухвалі від 13.02.2025 у справі № 752/7887/24 (провадження № 61-17314ск24) Верховним Судом зазначено:

«Встановивши, що між сторонами дійсно виник спір щодо стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 5 388 600,00 грн, інфляційних втрат у розмірі 63 904,32 грн та 3 проценти річних у розмірі 108 419,41 грн, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про необхідність задоволення заяви позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на всіх рахунках у всіх банківських або інших фінансово-кредитних установах та на рухоме чи нерухоме майно ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в межах суми позову у розмірі 5 560 923, 73 грн. При цьому, судами обґрунтовано зазначено, що забезпечення позову повинно застосовуватися в межах ціни позову.

[…] Правильне застосовування норм статей 149-150 ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення».

Судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо боргу за договорами позики у розмірі 1 958 348,67 грн. Обраний захід забезпечення позову в межах ціни позову є співмірним із заявленими позовними вимогами. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин. Виконання в майбутньому судового рішення у цій справі, у випадку задоволення позовних вимог, безпосередньо залежить від тієї обставини, чи будуть наявними у відповідача грошові кошти у відповідному розмірі. Отже, за встановлених обставин, застосування заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти в межах ціни позову є безпосередньо пов`язаним з предметом позову. У свою чергу незастосування такого заходу забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Що стосується вимоги про накладення арешту на частки відповідача у статутному капіталі, суд додатково зауважує таке.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 24.01.2024 у справі № 755/12931/23, черговий раз наголошено на недопустимості ототожнення права на частку у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю і номінальну вартість такої частки.

Верховний Суд звертає увагу, що частка в статутному капіталі товариства є особливим видом майна. Вона сама по собі не має вартості. Її вартість напряму залежить від вартості майна самого товариства. Отже, при створенні товариства ринкова вартість частки зазвичай дорівнює її номінальній вартості. Тоді як з перебігом часу ця цифра стає "історичною", а ринкова вартість частки може суттєво зрости (якщо бізнес товариства буде успішним) або зменшитися (якщо товариство буде вести збиткову господарську діяльність) (постанова Верховного Суду від 31.08.2022 у справі №924/700/21, п. 48 постанови Верховного Суду від 23.02.2024 у справі № 910/9426/23).

Накладення арешту на частку в статутному капіталі та на належне підприємству нерухоме майно жодним чином не вплине на його поточну господарську діяльність, адже не впливає на можливість укладання договорів з контрагентами, здійснення поточної господарської діяльності. Існування таких заходів надасть реальну можливість поновлення порушених прав позивача за захистом яких він звернувся до суду у випадку задоволення його позову (п. 52 постанови Верховного Суду від 23.02.2024 у справі № 910/9426/23.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2024 року по справі № 760/20948/16-ц (провадження № 14-70цс22) вказано, що:

«77. У разі внесення одним із подружжя як вкладу у статутний капітал товариства з обмеженою відповідальністю коштів, які є спільною сумісною власністю, вказане товариство стає їх власником. Натомість особа, яка внесла вклад у статутний капітал товариства набуває право на частку учасника цього товариства.

78. Інший з подружжя, який був співвласником коштів, внесених у статутний капітал товариства з метою захисту свого права при поділі їх спільного сумісного майна набуває право вимагати виплати вартості частки члена подружжя у статутному капіталі. Водночас як учасник товариства, який вносить спільне сумісне майно у статутний капітал цього товариства, так інші його учасники мають розуміти наслідки у випадку ухвалення рішення про виплату вартості частки члена подружжя у статутному капіталі.

79. Звернення стягнення на частину майна товариства з обмеженою відповідальністю, пропорційну частці учасника товариства у статутному капіталі, за його особистими боргами допускається лише у разі недостатності у нього іншого майна для задоволення вимог кредиторів. Кредитори такого учасника мають право вимагати від товариства виплати вартості частини майна товариства, пропорційної частці боржника у статутному капіталі товариства, або виділу відповідної частини майна для звернення на нього стягнення. Частина майна, що підлягає виділу, або обсяг коштів, що становлять її вартість, встановлюється згідно з балансом, який складається на дату пред`явлення вимог кредиторами (частина перша статті 149 ЦК України у вказаній редакції)».

Згідно з ч. 6 ст. 153 ЦПК України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Оцінюючи наведені позивачем обставини, в обґрунтування заяви про забезпечення позову та надані докази, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для її задоволення.

Відповідно до частини третьої статті 154 ЦПК України суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові

Зважаючи на відповідь з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №1801725 від 22.09.2025 суд не вбачає підстав вимагати від позивача забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Обставини, за яких суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення у відповідності до положень ч. 3 ст. 154 ЦПК України, відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 149, 150, 151, 153, 353-354 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Заяву позивача про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити.

До набрання законної сили рішенням у справі № 465/8378/25 накласти арешт на грошові кошти, які знаходяться на всіх рахунках у всіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, незалежно від їх виду та призначення, у межах суми позову - 1 958 348,67 грн.

До набрання законної сили рішенням у справі № 465/8378/25 накласти арешт на частку в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДГРАНІТ» () номінальною вартістю 20 000,00 грн, яка належить ОСОБА_2 .

До набрання законної сили рішенням у справі № 465/8378/25 накласти арешт на частку в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАНІТБУДТРАНС» () номінальною вартістю 50 000,00 грн, яка належить ОСОБА_2 .

До набрання законної сили рішенням у справі № 465/8378/25 накласти арешт на частку в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІМБУДІНВЕСТ» () номінальною вартістю 100 000,00 грн, яка належить ОСОБА_2 .

До набрання законної сили рішенням у справі № 465/8378/25 накласти арешт на частку в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНСАЛТИНГ МЕГАБУД» () номінальною вартістю 10 000,00 грн, яка належить ОСОБА_2 .

До набрання законної сили рішенням у справі № 465/8378/25 накласти арешт на частку в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІРМА ГРАНІТ-М» () номінальною вартістю 20 000,00 грн, яка належить ОСОБА_2 .

Дані про стягувача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , засоби зв`язку: ІНФОРМАЦІЯ_2 , НОМЕР_2 )

Дані про боржника: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 , засоби зв`язку: НОМЕР_4 )

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Копію ухвали про забезпечення позову направити сторонам по справі.

Суд роз`яснює, що у відповідності до ч. 4 ст. 157 ЦПК України, особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку ст. 261 ЦПК України.

Суддя: Баран О.І.