КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/1069/20
Провадження № 2/488/59/25 р.
РІШЕННЯ

Іменем України

17.09.2025 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого по справі судді Селіщевої Л.І.,

при секретарі Волошиній Я.І.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

та представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення права власності на частку у спільній частковій власності на нерухоме майно, визнання права власності на частину нерухомого майна та зняття особи з реєстрації місця проживання,-

Встановив :

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду із даним позовом до відповідача ОСОБА_4 , в обґрунтування якого вказала, що згідно договору купівлі-продажу від 11.09.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Козленок С.І., - ОСОБА_5 був власником однокімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Дана квартира була придбана ОСОБА_5 за рахунок коштів, отриманих від продажу акцій ЗАТ «ТК-МГЗ» у розмірі 1845,36 грн.,а також коштів, отриманих його батьком ОСОБА_6 від продажу акцій ЗАТ «ТК-МГЗ» у розмірі 3 895,68 грн. та 1 500 грн., і позики у розмірі 5 500 грн., яку взяла за місцем роботи сестра ОСОБА_5 , - ОСОБА_7 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 28.02.2019 року, виданого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Некрасовою Ю.В., ОСОБА_3 набула право власності на 2/3 частини, а ОСОБА_4 набула право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 .

Після того, як відповідачка стала співвласницею спірної квартири, вона разом зі своєю малолітньою дитиною ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , самовільно вселилась до квартири та користується нею. При цьому між співвласниками квартири постійно виникають суперечки з приводу користування даною квартирою, і спільне користування квартирою стало неможливим через вкрай неприязні відносини між ними.

Спірна квартира за своїми технічними характеристиками має 1 житлову кімнату, площею 18 кв.м., кухню площею 4,80 кв.м., ванну кімнату площею 2,50 кв.м., коридор площею 3,70 кв.м. та балкон площею 0,6 кв.м., загальна площа квартири 30,6 кв.м.

Оціночна (ринкова) вартість квартири, згідно звіту з незалежної оцінки, станом на 17.12.2019 року, складає 187 000 грн. Виходячи із цього, вартість належної відповідачці 1/3 частини цієї квартири становить 62 000 грн.

Посилаючись на вищенаведене і на те, що розмір частки відповідачки у праві власності на спірну квартиру є незначним, не може бути виділений у натурі, та не завдасть їй істотної шкоди через те, що вона забезпечена іншим житлом, позивачка у своєму позові просила:

-припинити право власності ОСОБА_4 на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 ;

-визнати за позивачкою право власності на 1/3 частину цієї квартири;

-стягнути з позивачки ОСОБА_3 на користь відповідачки ОСОБА_4 грошову компенсацію за 1/3 частину квартири у розмірі 62 000 грн., які зберігаються на депозитному рахунку суду;

-зняти з реєстрації місця проживання ОСОБА_4 та її неповнолітню дитину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з квартири АДРЕСА_1 ;

-вирішити питання про відшкодування судових витрат у вигляді 2 522,40 грн. судового збору та 900 грн. вартості експертної оцінки спірної квартири.

В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, що викладені у позовній заяві.

Відповідачка ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилася, її представник у судовому засіданні заперечував проти позову та подав відзив, у якому посилався на необґрунтованість, безпідставність та недоведеність позовних вимог.

Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Служби у справах дітей Адміністрації Корабельного району Миколаївської міськради у судове засідання не з`явився, надав заяву про слухання справи у його відсутність та просив суд при винесенні рішення у даній справі врахувати інтереси неповнолітньої дитини, відповідно до чинного законодавства.

Представник третьої особи Виконком Миколаївської міськради, який був залучений до участі в справі за ухвалою суду від 12.04.2021 р. (а.с. 116), у судове засідання не з`явився, подав заяву про слухання справи у його відсутність.

Суд, заслухавши доводи учасників справи, дослідивши та оцінивши у сукупності письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Згідно ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Частинами першою, другою статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. (ч.ч. 1-2 ст. 321 ЦК України).

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.02.2019 року, виданого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Некрасовою Ю.В. за реєстр. № 87, - квартира АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності належить позивачці по даній справі ОСОБА_3 у розмірі 2/3 частини, і ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частини (а.с. 15).

Згідно технічного паспорту (а.с. 19) дана квартира має 1 житлову кімнату, площею 18 кв.м., кухню площею 4,80 кв.м., ванну кімнату площею 2,50 кв.м., коридор площею 3,70 кв.м., загальна площа квартири 30,6 кв.м.

У квартирі зареєстровані відповідачка ОСОБА_4 та її неповнолітня дочка ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 20).

Із копії паспорту позивачки (а.с. 31) вбачається, що вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Зі звіту з незалежної оцінки оціночної (ринкової) вартості спірної квартири (а.с. 36-55) вбачається, що її оціночна (ринкова) вартість станом на 17.12.2019 р. становить 187 000 грн.

Звертаючись до суду зі своїм позовом, позивачка посилалася на те, що вони з відповідачкою не можуть домовитись про порядок володіння та користування спірною квартирою.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Статтею 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Зі змісту п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України вбачається, що припинення права на частку можливо, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Тобто у даному випадку правове значення має порушення інтересів як самого співвласника, так і членів його сім`ї, що в свою чергу виступатиме перешкодою для задоволення позову про припинення права на частку. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку, з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Ця умова спрямована на запобігання порушення інтересів співвласника та членів його сім`ї. Оскільки мається на увазі недопущення порушення прав інтересів співвласника, то суд при розгляді справи повинен перевіряти, чи не будуть порушені інтереси й заподіяна шкода (майнова або немайнова) внаслідок припинення права на частку (постанова Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року в справі № 750/11178/17 (провадження № 61-42000св18).

У своїй постанові від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що правова норма, закріплена п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Приписи п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України («таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї») перш за все спрямовані на регулювання майнових відносин, учасниками яких є співвласники - фізичні особи.

Між тим, позивачем та його представником не доведено наявність у відповідачки іншого житла, крім 1/3 частини спірної квартири. Доводи позивача про наявність у відповідачки іншого житла за адресою: АДРЕСА_3 , не знайшли свого підтвердження судовим розглядом. Доказів наявності у позивачки іншого житла позивачем не надано. Тому суд не вбачає підстав вважати, що припинення права власності на належну відповідачці частку спірної квартири не завдасть істотної шкоди її інтересам та інтересам членів її сім`ї, зокрема, інтересам неповнолітньої дитини.

До того ж, суд вважає, що належна відповідачці частка 1/3 частина спірної квартири не є незначною. Клопотань щодо призначення по справі судової будівельно-технічної експертизи для визначення, зокрема, можливості поділу квартири чи визначення порядку користування квартирою між сторонами, учасниками справи не заявлялось. Через це, на думку суду, позивачем не доведено дотримання умов, визначених п.п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦПК України.

Згідно квитанції № 110 від 08.07.2020 р. (а.с. 118) на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Миколаївській області було перераховано 62 000 грн. в якості компенсації за частку майна згідно ухвали суду від 22.04.20 р. по справі № 488/1069/20. Однак, суд звертає увагу на те, що платником за цією квитанцією вказана не позивачка, а ОСОБА_7 , і документів, які б посвідчували її повноваження діяти від імені та в інтересах позивачки ОСОБА_3 , матеріали справи не містять.

За такого вважати позивачку такою, що виконала вимоги ч. 2 ст. 365 ЦК України щодо попереднього відшкодування вартості частки відповідачки на депозитний рахунок, у суду підстав також немає.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги про припинення права власності відповідачки на 1/3 частину спірної квартири суд знаходить необґрунтованими, безпідставними та недоведеними, а через це такими, що не підлягають задоволенню. Також не підлягають задоволенню вимоги позивачки про визнання за нею права власності на це майно та стягнення відповідної компенсації, оскільки вони є похідними від вимог, у задоволенні яких суд відмовив.

Щодо вимоги позивачки про зняття з реєстрації у спірній квартирі відповідачки разом з її неповнолітньою дитиною, то з цього приводу суд вважає необхідним зазначити наступне.

Згідно ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Стаття 391 ЦК України визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

На думку суду, вимога позивача про зняття відповідачки разом з її неповнолітньою дитиною з реєстрації місця проживання у спірній квартирі, не може вважатися належним способом захисту порушеного права власника, оскільки рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, є самостійною підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання, як відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-ІУ від 11.12.2003 р. (який був чинним на час звернення до суду з цим позовом), так і на цей час відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» № 1871-ІХ від 05.11.2021 р.

Крім цього, відповідно до Ч. 12 ст. 18 Закону № 1871-ІХ зняття із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) співвласника житла за заявою іншого співвласника цього житла не здійснюється.

Тому підстав для задоволення цієї позовної вимоги суд також не вбачає.

На підставі ст. 141 ЦПК України суд не відшкодовує позивачці понесені нею судові витрати через відмову у задоволенні її позову у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 258-259, 264-265, 268, 354 ЦПК України, суд,-

Вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення права власності на частку у спільній частковій власності на нерухоме майно, визнання права власності на частину нерухомого майна та зняття особи з реєстрації місця проживання відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення. У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін:

Позивач ОСОБА_3 , АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_4 , АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей Адміністрації Корабельного району Миколаївської міськради, місцезнаходження: 54050 м. Миколаїв, пр. Богоявленський 314, код ЄДРПОУ невідомий.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору Виконавчий комітет Миколаївської міськради, місцезнаходження: 54001 м. Миколаїв, вул. Адміральська 20, .

повний текст рішення суду складений 23.09.2025 року

Суддя Л.І. Селіщева