КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 2/947/4818/25
УХВАЛА

22.09.2025 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

за участю секретаря Матвієвої А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку спрощеного позовного провадження заяву представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» Пархоменко Марії Анатоліївни про закриття провадження по цивільній справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

23.07.2025 року до Київського районного суду міста Одеси, через систему «Електронний суд», надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №14.07.2024-100000993 від 14.07.2024 року в загальному розмірі 26560,00 грн. та судові витрати.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу на підставі вказаного позову було розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 25.07.2025 року на підставі вищевказаної заяви позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення судового засідання з повідомленням сторін по справі.

У судове засідання, призначене на 22.09.2025 року учасники справи не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Однак, 13.08.2025 року від представника позивача до суду надійшла заява, сформована в системі «Електронний суд» про закриття провадження по справі, з підстав відсутності предмету спору, посилаючись на сплату відповідачем заборгованості за кредитним договором №14.07.2024-100000993 від 14.07.2024 року. Одночасно, представник у поданій заяві просить суд повернути суму сплаченого судового збору за подання позову з державного бюджету.

Оглянувши подану до суду заяву та матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Пунктом 2 частини 1 ст. 255 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відсутній предмет спору провадження у справі підлягає закриттю.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без винесення судового рішення у зв`язку із виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Під предметом спору розуміється об`єкт спірних правовідносин, тобто благо, щодо якого виникає спір між позивачем та відповідачем.

Об`єктом цивільних правовідносин є матеріальні і нематеріальні блага, з приводу яких виникають цивільні правовідносини.

Види об`єктів цивільних прав визначені ст. 177 ЦК України.

Коло правовідносин, які можуть виникати щодо того чи іншого об`єкту цивільних прав ЦК України не обмежено.

Тобто, учасники правовідносин можуть вступати у будь-які правовідносини щодо певного об`єкту цивільних правовідносин, не заборонені і не обмежені законом.

Зміст таких правовідносин є досить широким та становить усі права та обов`язки їх учасників, визначені договором та законодавством.

Предмет спору не є тотожним предмету позову, яким є частина позову, яка містить безпосередню матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, щодо якої суд ухвалює рішення по суті.

Предметом позову є позовні вимоги.

Предмет спору - є достатньо простим для визначення (з`ясування) та станом на момент виникнення спору є таким, що фактично існує та не може бути заперечений сторонами.

Правове значення категорії предмет спору і пов`язані із цим правові наслідки на час розгляду справи чітко визначені ЦПК України, саме із нею процесуальний закон пов`язує закриття провадження у справі в порядку пункту 2 частини 1 ст. 255 ЦПК України (відсутність предмету спору, а не предмету позову).

Крім того, суд зазначає, що необхідність запровадження такого правила, встановленого пунктом 2 частини 1 ст. 255 ЦПК України, обумовлена тим, що відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Пороте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України,завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З урахуванням викладеного відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

До такого висновку дійшов Верховний суд у постанові від 03 травня 2018 року у справі № 404/251/17.

Приймаючи викладене, судом встановлено, що предметом позову в даній справі є стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборговартості за кредитним договором №14.07.2024-100000993 від 14.07.2024 року в загальному розмірі 26560,00 грн.

Як вбачається, предмет спору між сторонами по даній справі виник за наслідком невиконання відповідачем грошових зобов`язань за кредитним договором №14.07.2024-100000993 від 14.07.2024 року, укладеним між останнім та ТОВ «Споживчий центр», внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість, яка в загальному розмірі складає 26560,00 грн.

Внаслідок несплати відповідачем вказаної суми, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Представником позивача у поданому до суду клопотанні визнано та підтверджено, що відповідачем ОСОБА_1 наразі погашено заявлену до стягнення суму заборгованості, яка виникла за кредитним договором №14.07.2024-100000993 від 14.07.2024 року, за наслідком чого вбачається, що сторонами в позасудовий спосіб вирішено предмет спору по даній справі, а саме: відповідачем виконані зобов`язання зі сплати суми заборгованості, яка виникла у останнього за вказаним кредитним договором.

Вказані обставини свідчать про відсутність між сторонами по справі предмету спору, що слугували підставою для звернення позивача до суду з цим позовом, у зв`язку з чим суд вважає наявними підстави для закриття провадження по справі на підставі положень п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 255 ЦПК України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Позивачем у поданій заяві про закриття провадження у справі заявлено вимогу про повернення сплаченого судового збору за пред`явленим позовом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду з цим позовом було сплачено судовий збір в сумі 2422,40 грн., на підставі платіжної інструкції №СЦ00027058 від 14.07.2025 року.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У відповідності до положень ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається заклопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Отже, закриття провадження у спарві на підставі положень п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України не належить до виключних підстав врегульованих статтею 7 Закону України "Про судовий збір", за якими судовий збір в разі закриття провдаження у справі не повертається.

Також судом не встановлено підстав для покладення понесених позивачем судових витрат зі сплати судового збору на відповідача по справі.

При викладених обставинах, суд вважає, що у відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачений позивачем судовий збір на підставі платіжної інструкції №СЦ00027058 від 14.07.2025 року при пред`явленні до суду позовної заяви по справі №947/27388/25, підлягає поверненню позивачеві з державного бюджету України.

Керуючись ст. 141, 142, п.2 ч.1 ст. 255, 352-354 ЦПК України, Законом України «Про судовий збір», суд,

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» Пархоменко Марії Анатоліївни про закриття провадження по справі задовольнити.

Провадження по цивільній справі №947/27388/25 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості закрити.

Роз`яснити сторонам по справі, що повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Зобов`язати Управління Державної казначейської служби України у місті Одесі Одеської області, , адреса: м. Одеса, вул. Черняхівського, 6, повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», , суму сплаченого судового збору в розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 (сорок) копійок, який було сплачено на: розрахунковий рахунок отримувача UA00115756, отримувач коштів - ГУК в Од.обл./Київський р-н/22030101, код отримувача 37607526, Банк отримувача - Казначейство України, за платіжною інструкцією №СЦ00027058 від 14.07.2025 року на суму 2422,40 гривень, примірник якої зберігається в матеріалах цивільної справи №947/27388/25.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання)без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення,має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий Калініченко Л. В.