справа № 489/4944/25 провадження №2/489/2665/25
РІШЕННЯ

Іменем України

19 вересня 2025 року м. Миколаїв

Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Коваленка І.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомленням учасників справи (в письмовому провадженні) цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (далі - ТОВ «Діджи Фінанс») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

встановив:

У червні 20254 року ТОВ «Діджи Фінанс» через систему «Електронний суд» звернулося суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 7859435 від 04.05.2024 у розмірі 44100,00 грн., 2422,40 грн. судового збору та 6000,00 витрат на професійну правничу допомогу.

Як на підставу позовних вимог вказано, що 04.05.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (далі ТОВ «Авентус Україна») та відповідачем укладено в електронній формі кредитний договір № 7859435, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» надало позичальнику кредит у сумі 15000,00 грн. Проте, позичальник не виконав умови договору щодо повернення кредитних коштів, внаслідок чого утворилася заборгованість в розмірі 44100,00 грн., з яких 15000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 24600,00 грн. за відсоткам, 0,00 грн. за комісійними винагородами та 4500,00 грн. пенею.

27.11.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу №27.11/24-Ф, на підставі якого ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги за кредитним договором № 7859435 від 04.05.2024, позичальником по якому є відповідач.

Так як відповідач свої зобов`язання по кредитному договору не виконує та не погасив заборгованість позивач звернувся до суд з вказаним позовом.

Ухвалою Інгульського районного суду міста Миколаєва від 07.07.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників справи.

Про розгляд справи сторони повідомлені належним чином, в т.ч. шляхом розміщення оголошення на офіційному веб сайті судової влади.

Направлена на останню відому адресу відповідача судова кореспонденція повернута до суду поштовим зв`язком із відміткою «адресат відмовився, що відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про судовий розгляд.

Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини п`ятої статті 279 ЦПК України не надходило.

Відзиву на позовну заяву відповідачем не надано.

Згідно статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За частиною п`ятою статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Суд, дослідивши матеріали справи та встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 04.05.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 був укладений договір №7859435 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит в розмірі 5000,00 грн. строком на 360 днів із періодичністю сплати процентів кожні 20 днів (пункти 1.3, 1.4 договору).

Відповідно до пункту 1.5 договору за користування кредитом позичальник зобов`язався сплачувати стандартну процентну ставку в розмірі 1,50% в день, яка застосовується у межах строку кредиту, вказаного в пункті 1.4 договору, та знижену процентну ставку 1,425% в день, яка застосовується відповідно до умов цього договору.

Пунктом 2.1 договру передбачено, що кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок Споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки НОМЕР_1 .

Відповідальність позичальника за порушення грошових зобов`язань із повернення кредиту та сплати процентів передбачена розділом 6 договору.

Кредитний договір, разом з додатком № 1 до нього (таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит), підписано ОСОБА_1 04.05.2024 електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора «А9062».

05.05.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до № 7859435 від 04.05.2024, відповідно до якої сторони домовилися збільшити суму кредиту на 10000,00 грн., у зв`язку із чим загальна сума кредиту склала 15000,00 грн.

Додаткова угода, разом із таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит,яка є додатком № 1 до договору, відповідачем підписана електронними підписом за допомогою одноразового ідентифікатора «А4575».

До укладення кредитного договору відповідач ознайомився та підписав електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора «SP3270» паспорт споживчого кредиту.

Перерахування коштів кредиту відповідачу позивач підтвердив листом Товариства з обмеженою відповідальністю «Пейтек» від 19.05.2025 № 5, згідно якого зарахування коштів відбулося на картку НОМЕР_1 .

Із договору відступлення прав вимоги №27.11/24-Ф від 27.11.2024, укладеного між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Діджи Фінанс» та витягу з реєстру боржників до цього договору вбачається, що ТОВ «Авентус Україна» відступило позивачу право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 7859435 від 04.05.2024 на загальну суму 44100,00 грн.

Згідно інформації за укладеним договором, складеним ТОВ «Авентус Україна», заборгованість в сумі 44100, 00 грн. складається із 15000,00 грн. заборгованості по кредиту, 24600,00грн. процентам та 4500,00 грн.

08.04.2025 ТОВ «Діджи Фінанс» направило на поштову адресу відповідача досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 44100,00 грн., в якій також повідомило про відступлення йому прав вимоги за вказаним кредитним договором первісним кредитором.

Доказів погашення відповідачем вказаної заборгованості матеріали справи не містять.

Правове обґрунтування та мотиви суду

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частина друга статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» на законодавчому рівні визначено організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлено порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначено права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

У статті 3 вищевказаного Закону зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

За приписами статті 11 зазначеного Закону електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми)про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Відповідно до статті 12 вказаного Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Верховний Суд у постанові від 07.10.2020 під час розгляду справи №127/33824/19 зауважив, що без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір не був би укладений.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 14.06.2022 у справі №757/40395/20.

Згідно пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що кредитні договори укладено дистанційно, в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем шляхом їх підписання відповідачем накладенням електронного підпису, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який був надісланий на її номер мобільний телефону.

Враховуючи доведення позивачем набуття прав вимоги до відповідача за кредитними договорами та порушення останнім зобов`язань з погашення кредиту (15000,00 грн.) та сплати процентів (24600,00 грн.) за користування кредитними коштами, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову в цій частині вимог, оскільки відповідачем не спростовано вказану заборгованість, яка підтверджена розрахунком позивача.

Щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 4500,00 грн. то така вимога задоволенню не підлягає, так як відповідно до пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 на території України з 24 лютого 2022 року строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на даний час.

Тому враховуючи наведе правове обґрунтування, нарахування позивачем пені в період дії в Україні воєнного стану не відповідає пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Такий висновок суду відповідає правовій позиція висловленій у постанові Верховного Суду від 31.01.2024 у справі №183/7850/22.

У зв`язку із наведеним, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача заборгованості по кредитному договору в загальному розмірі 39600, 00 грн. (15000,00 + 24600,00).

Так як позов задоволено частково, на підставі частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2175,07 грн. (2422,40 х 89,79%)

При вирішенні вимоги в частині відшкодування витрат на правничу допомогу суд виходить з наступного.

Відповідно до частин першої, пункту 1 частини третьої статті 133 та частин першої - третьої статті 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано:

- договору про надання правової допомоги № 42649746 від 01.01.2025, укладеного між ТОВ «Діджи Фінанс» та адвокатом Білецьким Б.М.;

- додаткової угоди № 7859435 від 02.04.2025 до договору про надання правової допомоги № 42649746 від 01.01.2025, згідно якої адвокат Білецький Б.М. зобов`язався здійснити представництво та захист інтересів клієнта у справі щодо стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_1 ;

- детальний опис робіт (наданих послуг) від 31.03.2025 згідно договору про надання правової допомоги № 42649746 від 01.01.2025 та додаткової угоди до нього, згідно якого загальна вартість наданої послуги становить 6000,00 грн.;

- копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КС № 5618/10.

Як вказано вище, ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такі висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц.

Аналогічні висновки щодо співмірності розміру витрат на правничу допомогу зі складністю справи та обсягом фактично наданих адвокатом послуг містяться в постанові Верховного Суду від 12.12.2019 у справі №2040/6747/18.

Тому враховуючи обсяг правничої допомоги наданої позивачу при розгляді справи, її складність, яка не є складною та не потребує значних витрат для збирання доказів та підготовки позову професійним адвокатом, а також ціну позову і часткове задоволення позовних вимог, суд вважає, що розмір витрат на правничу допомогу, які мають бути відшкодовані позивачу за рахунок відповідача, слід визначити в сумі 3500,00 грн., що відповідає засадам співмірності зі складністю справи, ціною позову та обсягом наданих адвокатом послуг, а також критеріям розумності та справедливості.

Керуючись статтями 4, 19, 141-142, 200, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» заборгованість за договором № 7859435 про надання споживчого кредиту від 04.05.2024 у розмірі 39600,00 грн. (тридцять дев`ять тисяч шістсот гривень 00 коп.), 3500,00 грн. (три тисячі п`ятсот гривень 00 коп.) витрат на правничу допомогу та 2175,07 грн. (дві тисячі сто сімдесят п`ять гривень 07 коп.) судового збору.

В іншій частині вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

позивач - Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» , , місцезнаходження: м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8;

відповідач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення складено 19.09.2025.

Суддя І.В.Коваленко