Справа № 357/2853/24
Провадження № 2/357/120/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий суддя Цукуров В.П.,

секретар судового засідання Чайка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Біла Церква Київської області за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини

В С Т А Н О В И В :

1. Описова частина.

Короткий зміст позовних вимог.

У лютому 2024 року ОСОБА_1 (далі «Позивач»), в інтересах якої діє її представник, за допомогою системи «Електронний суд» звернулася до суду з даним позовом до ОСОБА_2 (далі «Відповідач») про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини.

В обґрунтування заявлених вимог Позивач посилається на такі обставини.

Позивач з 03.08.2016 року по 10.09.2020 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з Відповідачем.

ІНФОРМАЦІЯ_1 від шлюбу у сторін народилася донька ОСОБА_3 .

Донька проживає та зареєстрована з позивачем та знаходиться на її повному утриманні.

03.08.2022 року Васильківським міськрайонним судом Київської області судовим наказом стягнуто з Відповідача по справі аліменти на утримання доньки Нелії у розмірі 1/4 частини усіх видів його доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду (08.02.2022 року).

Відповідач участі у додаткових витратах на дитину не приймає. Дитина потребує постійного лікування та профілактичних заходів.

Позивач зазначає, що донька має хронічні захворювання: гострий трахеобронхіт, функціональний розлад травлення, диспепсія, доліхосігма, стійкі хронічні порушення, синдром подразненого кишківника зі схильністю до закрепів, астеноневротичний синдром, порушення аутичного спектру, що підтверджується консультативними висновками гастроентеролога від 22.08.2023 року, від 03.10.2023 року, від 18.01.2023 року та довідкою з дитячої лікарні «Охмадит» від 16.05.2022 року.

Витрати на лікування, обстеження та профілактику дитини складають 8271,19 грн.

Також дитина має здібності до малювання, відвідує мистецькі майстер-класи, відвідує заняття з розвитку навичок швидкого читання та розвитку пам`яті, відвідує репетиторські послуги з математики, читання з української мови та має хороші досягнення та потребує постійного розвитку, що підтверджується довідкою з Комунального позашкільного навчального закладу «Гребінківської дитячої школи мистецтв» від 12.02.2024 року №02 та довідкою дитячого клубу розвитку та дозвілля ФОП ОСОБА_4 від 14.02.2024 року №1. Дитина маючи проблеми зі здоров`ям потребує розвитку дрібної моторики, дане захоплення та розвиток дитини пов`язані з матеріальними витратами, а саме придбання канцтоварів, пластиліну, фарби, олівців та інші засоби для розвитку.

Витрати на дитину для розвитку та її навчання становлять 7487,16 грн.

Витрати на харчування для дитини складають 1525,37 грн., на одяг для дитини 8114,00 грн.

Крім того, на день народження доньки позивач придбала для неї мобільний телефон «SAMSUNG» вартістю 14499,00 грн., що підтверджується чеком та фото на якому дитина тримає власний телефон.

Загальна сума додаткових витрат, понесених позивачем становить 39896,72 грн., а оскільки батьки мають рівні права та обов`язки щодо дітей, то просила суд стягнути з відповідача 19948,36 грн. понесених нею додаткових витрат.

Історія справи. Заяви та клопотання, позиції учасників справи.

22.02.2024 року ухвалою суду було відкрито провадження у даній справі, постановлено провести її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження (т.1 а.с. 61).

29.05.2025 року заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини було задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на дитину в розмірі 19948,36 гривень, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 гривень та стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 гривень (т.1 а.с. 86-93).

27.06.2024 року на адресу суду надійшла заява Відповідача про перегляд заочного рішення. Заява мотивована тим, що Відповідач судові повістки не отримував, оскільки на момент ухвалення рішення перебував і на даний момент перебуває за кордоном. Окрім того, Позивачем не доведено, що витрати по`вязані з розвитком особливих вмінь та навичок дитини. Повідомив про те, що рішенням суду від 14.11.2024 року у справі №357/5566/23 вже було стягнуто додаткові витрати на дитину, а також про те, що Відповідач має на утриманні ще одну малолітню дитину та непрацездатну мати. З огляду на викладене, представник Відповідача просив суд скасувати заочне рішення суду по даній справі та призначити справу до розгляду по суті (т.1 а.с. 97-104).

15.07.2024 року до канцелярії суду за допомогою системи «Електронний суд» представником Позивача подано заперечення на заяву представника Відповідача про перегляд заочного рішення. У запереченні представник Позивача зазначила, що з заявою про перегляд заочного рішення сторона Відповідача подає докази, які не мають відношення до справи і є неналежними, зважаючи на наступне: подана Відповідачем виписка для складання реєстру документів про шлюб немає належного перекладу на державну, українську мову, а також ніяким чином наявність «чергового» шлюбу не спростовують стягненню додаткових витрат на дитину; свідоцтво про народження дитини серії НОМЕР_1 , батьком якої він не являється не може вплинути на розгляд справи та право Позивача стягувати додаткові витрати на дитину; відомості з державного реєстру щодо податків Відповідача нічого не спростовують та нічого не підтверджують, Відповідач - працездатна особа, у заяві він зазначає, що одружений та має утримувати доньку дружини від першого шлюбу, хоча зобов`язань таких немає. Інших доказів, які б мали істотно вплинути на розгляд справи Відповідач суду не надав (т.1 а.с. 120-123).

07.08.2024 року ухвалою суду заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29.05.2024 року у даній справі було скасовано, постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, призначено у справі судове засідання (т.1 а.с. 134-135).

09.09.2024 року до канцелярії суду за допомогою системи «Електронний суд» від представника Позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, у якій остання просила суд стягнути з Відповідача на користь Позивача додаткові витрати на дитину в розмірі 41670,85 гривень (т.2 а.с. 4-6).

08.10.2024 року до канцелярії суду засобами поштового зв`язку від представника Відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній заперечував проти задоволення позовних вимог, просив відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. Зазначив, що заявлені до стягнення витрати не є додатковими в розумінні ч.1 ст.185 СК України (т.1 а.с. 224-229).

11.02.2025 року, 20.03.2025 року, 15.05.2025 року, 12.06.2025 року та 22.07.2025 року судові засідання було відкладено за клопотаннями представника Відповідача (т.1 а.с. 177-178, 190-191, 203, 207-208, т.2 а.с. 1-2).

12.06.2025 року ухвалою суду визнати явку особисто Позивача та Відповідача в судові засідання у даній справі обов`язковою (т.1 а.с. 215-216).

У судових засіданнях Позивач та її представник позовні вимоги, з урахування збільшення їх розміру, підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити. Надали пояснення, аналогічні за змістом позовній заяві та заяві про збільшення розміру позовних вимог.

У судові засідання Відповідач/його представник не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

2. Мотивувальна частина.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

03.08.2016 року між ОСОБА_5 (після укладення шлюбу - « ОСОБА_6 », що підтверджується свідоцтвом про зміну імені серії НОМЕР_2 ), між сторонами був укладений шлюб (т.1 а.с. 11).

Від указаного шлюбу народилася дитина донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис про народження №29, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 (т.1 а.с. 12).

10.09.2020 року рішенням Сихівського районного суду м.Львова по справі №464/1624/20 шлюб між сторонами було розірвано (т.1 а.с. 13-16).

Донька проживає та зареєстрована з Позивачем та знаходиться на її утриманні, що підтверджується витягом за № 2024/001087564 від 01.02.2024 року та витягом за №2024/001136315 від 02.02.2024 року про реєстрацію місця проживання (т.1 а.с. 17, 18).

03.08.2022 року Васильківським міськрайонним судом Київської області по справі №357/1332/22 було винесено судовий наказ, яким стягнуто з Відповідача на користь Позивача аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 1/4 заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08.02.2022 року і до досягнення дитиною повноліття (т.1 а.с. 19).

До складу позовних вимог Позивачем включено наступні витрати на їхню з Відповідачем спільну дитину:

витрати, що пов`язані зі станом здоров`я дитини у загальному розмірі 25667,69 гривень, до складу яких включено:

1) витрати, викликані хворобою дитини, у загальному розмірі 8763,5 гривень, що підтверджуються консультативним висновком лікаря ОСОБА_7 . Національної дитячої спеціалізованої лікарні «ОХМАТДИТ» від 18.01.2023 року №38 (т.1 а.с. 24), платіжними документами на придбання ліків згідно з указаним консультативним висновком на загальну суму 717,56 гривень (т.1 а.с. 27, 28), висновком інформаційно-консультативної бесіди від 08.03.2024 року лікаря-невролога, дитячого психіатра ОСОБА_8 (т.2 а.с. 7, 8, 9, 70-72, 73, 74-75), платіжними документами на придбання ліків згідно з указаним консультативним висновком та оплату послуг психолога на загальну суму 8045,94 гривень (т.2 а.с. 8, 9, 10-31);

2) витрати на лікування дитини та проходження планових медичних оглядів у загальному розмірі 16904,19 гривень (т.1 а.с. 20, 21, 22, 23, 25, 26, 29-32, 52, т.2 а.с. 32-34, 59-60);

витрати на відвідування гуртків та навчання дитини в закладі освіти у загальному розмірі 22748,64 гривень, що підтверджуються довідкою ФОП ОСОБА_9 №1 від 14.02.2024 року про відвідування ОСОБА_3 . Дитячого клубу розвитку та дозвілля (т.1 а.с. 33), довідкою КПНЗ «КРЕБІНКІВСЬКА ДИТЯЧА ШКОЛА МИСТЕЦТВ» від 12.02.2024 року №02 про факт навчання ОСОБА_3 у даній школі в першому класі (т.1 а.с. 34), платіжними документами, у тому числі про оплату витрат на відвідування дитиною школи програмування (т.1 а.с. 35-41, т.2 а.с. 35, 36, 50-55);

витрати на одяг та харчування дитини в загальному розмірі 20426,37 гривень, що підтверджені платіжними документами (т.1 а.с. 42-46, т.2 а.с. 35, 36);

витрати на придбання телефону «SAMSUNG» у розмірі 14499,00 гривень, що підтверджуються чеком та фото на якому дитина тримає телефон (т.1 а.с. 47, 48).

Норми процесуального права, якими керується суд.

Реалізація принципу змагальності сторін у процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України).

За правилами ч.ч.1, 3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

У свою чергу, ст. 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналіз норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (Постанова Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі №450/1686/17).

У частині третій статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 12 цього Кодексу.

Відповідно до частин третьої-четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Норми матеріального права, якими керується суд.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 цієї Конвенції).

Також, частинами 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до змісту ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Також, у п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Відповідно до ст. 5 «Рівноправність подружжя» Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 150, 157 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні.

Згідно ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст.180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Висновки суду.

Судом встановлено та сторонами по справі не оспорювалося, що батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сторони по справі (т.1 а.с. 12).

Дитина проживає та зареєстрована з Позивачем та знаходиться на її утриманні (т.1 а.с. 17, 18).

03.08.2022 року Васильківським міськрайонним судом Київської області по справі №357/1332/22 було винесено судовий наказ, яким стягнуто з Відповідача на користь Позивача аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 1/4 заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08.02.2022 року і до досягнення дитиною повноліття (т.1 а.с. 19).

Як вбачається з наявних у матеріалах справи документів до складу позовних вимог Позивачем включено витрати, викликані хворобою дитини, у загальному розмірі 8763,50 гривень, що підтверджуються консультативним висновком лікаря ОСОБА_7 . Національної дитячої спеціалізованої лікарні «ОХМАТДИТ» від 18.01.2023 року №38 (т.1 а.с. 24), платіжними документами на придбання ліків згідно з указаним консультативним висновком на загальну суму (т.1 а.с. 27, 28), висновком інформаційно-консультативної бесіди від 08.03.2024 року лікаря-невролога, дитячого психіатра ОСОБА_8 (т.2 а.с. 7, 8, 9, 70-72, 73, 74-75), платіжними документами на придбання ліків згідно з указаним консультативним висновком та оплату послуг психолога (т.2 а.с. 8, 9, 10-31).

У постанові від 08.12.2021 року у справі №607/12170/20 КЦС ВС виснував про хворобу дитини як особливу обставину, що потребує додаткових витрат.

З огляду на рівність батьків у обов`язку утримувати дитину, беручи до уваги цитовані приписи ч.1 ст. 185 СК України, позовні вимоги в частині стягнення з Відповідача на користь Позивача додаткових витрат, викликаних хворобою дитини в розмірі 4381,75 гривень (8763 гривень/2) необхідно задовольнити.

Разом з цим, витрати на лікування дитини та проходження планових медичних оглядів у розмірі 8452,10 гривень (16904,19 гривень/2 гривень) (т.1 а.с. 20, 21, 22, 23, 25, 26, 29-32, 52, т.2 а.с. 32-34, 59-60); витрати на відвідування гуртків, за умов недоведеності наявності у дитини здібностей, та навчання дитини в закладі освіти у розмірі 11374,32 гривень (22748,64 гривень/2) (т.1 а.с. 33, 34, 35-41, т.2 а.с. 35, 36, 50-55), витрати на одяг та харчування дитини в загальному розмірі 11374,32 гривень (20426,37 гривень/2) (т.1 а.с. 42-46, т.2 а.с. 35, 36); витрати на придбання телефону «SAMSUNG» у розмірі 14499,00 гривень (т.1 а.с. 47, 48) не є додатковими у розумінні ч.1 ст. 185 СК України.

Такий висновок суду відповідає правовим висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 31.01.2020 року у справі № 484/2230/17, від 12.01.2022 року у справі №545/3115/19 від 22.03.2023 року у справі №758/6113/19, від 19.04.2023 року у справі №760/10847/20,

З огляду на викладене, даючи оцінку зібраним доказам у справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд приходить до висновку про те, що вимоги Позивача підлягають частковому задоволенню.

3. Розподіл судових витрат.

Позовні вимоги задоволено у розмірі 4381,75 гривень, що становить 10,52% від заявленого розміру 41670,85 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За правилами ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки Позивача звільнено від сплати судового збору, то з Відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, з урахуванням принципу пропорційності, в розмірі 127,42 гривень (1211,20 гривень х 10,52%).

При вирішенні питання про стягнення витрат на правничу допомогу суд виходить з наступного.

Позивач просить стягнути з Відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10500,00 гривень.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу Позивачем надано копії наступних документів: договору № б/н від 02.02.2024 року про надання правничої допомоги та попередній (орієнтовний) опис послуг за надання правничої допомоги (т.1 .с. 49-51).

Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з частинами 1, 2 ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За правилами ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Згідно з ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

У питаннях відшкодування витрат на правову допомогу Верховний Суд притримується позиції, що право на задоволення чи відмову у відшкодуванні витрат належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин справи.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України у системному зв`язку, убачається, що при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року «Лавенте проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

Разом з цим, за приписами п.4 ч.1 ст. 1 за п. 9 ч.1 ст. 1 Закон №5076-VI представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону №5076-VI).

Відповідно до ст. 19 Закону №5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону №076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Таку правову позицію висловлено Великою Палатою Верховного Суду у справі №910/12876/19.

Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 28.12.2020 року по справі №640/18402/19, розмір гонорару адвоката, встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача.

Зі змісту указаних документів убачається що адвокатом Леьедовською Л.Ю. було надано позивачу послуги з професійної правничої допомоги, вартість чого становить загалом 10500,00 гривень.

Таким чином, витрати Позивача на професійну правничу допомогу у даній справі у сумі 10500,00 гривень підтверджені документально, є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом та часом послуг у суді, відповідають критерію розумності їхнього розміру, співмірності та справедливості.

Підсумовуючи викладене, з огляду на часткове задоволення позовних вимог, із Відповідача озивача на користь Позивача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог - у сумі 1104,60 гривень, що становить 10,52% від заявленої суми витрат.

4. Резолютивна частина.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.3, 12, 13, 81, 141, 254, 263, 264-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на дитину в розмірі 4381,75 гривень (чотири тисячі триста вісімдесят одна гривня 75 копійок).

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 127,42 гривень (сто двадцять сім гривень 42 копійки).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1104,60 гривень (одна тисяча сто чотири гривні 60 копійок).

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Повне судове рішення складено 16.09.2025 року.

Суддя В. П. Цукуров