РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2025 рокуСправа № 495/10895/24
Номер провадження 2/495/2064/2025

Білгород Дністровський міськрайонний суд Одеської області,

у складі головуючого одноособово судді Мишка В.В.,

за участю секретаря Федорової Л.А.,

представника позивача ОСОБА_1 адвоката Гафійчука С.Д.

представника відповідачки ОСОБА_2 адвоката Новицької Н.В.

розглянувши у судовому засіданні в м. Білгород Дністровському Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Білгород-Дністровського відділу ДВС у Білгород-Дністровському районі Одеської області про зняття арешту,

В С Т А Н О В И В:

10.12.2024 року до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області звернувся ОСОБА_1 з позовом в якому просить суд: зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 , накладений ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24 січня 2008 року по справі №2-2987/2008 рік.

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що у провадженні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики.

Ухвалою суду від 24 січня 2008 року по справі № 2-2987/2008 рік накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням суду від 19 квітня 2010 року по справі № 2-232/2010 рік позовні вимоги гр. ОСОБА_2 задоволено та стягнено з ОСОБА_3 заборгованість за договором позики.

ОСОБА_3 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 16.07.2024 серії НОМЕР_1 , виданого Саратським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса).

Позивач є сином померлої ОСОБА_3 , що підтверджується актовим записом про народження ОСОБА_1 .

Позивач являється членом сім`ї померлої ОСОБА_3 , зареєстрований у арештованій квартирі та має намір в подальшому її приватизувати.

Як вбачається із листа Білгород-Дністровського відділу ДВС у Білгород-Дністровському районі Одеської області, отриманого на адвокатський запит, на примусовому виконанні у Білгород-Дністровському МР ВДВС ГТУЮ в Одеській області перебувало ВП №37472332, з примусового виконання виконавчого листа №2-232-2010 виданого 19.05.2010 Білгород-Дністровським судом Одеської області, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 боргу.

Дане виконавче провадження було відкрито 11.04.2013 року та закрите 19.05.2015 року у зв`язку із закінченням відповідно п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Позиція відповідача.

20.03.2025 представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Новицька Н.В. подала до суду заперечення на позовну заяву, з яких вбачається, що відповідно до інформації, яка міститься в Єдиному державному реєстрі за виконавчим листом №2-232 від 19.05.2010 року було відкрито виконавче провадження за №21243120 від 08.09.2010 року, відповідно до якого сума грошових коштів, яка підлягає стягненню за виконавчим документом 39 394 грн. 04.11.2011 року виконавчий лист №2-232 від 19.05.2010 року по виконавчому провадженні №21243120 був повернутий стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», а саме з підстав того, що на момент перевірки у боржника відсутні кошти та майно, на яке можна звернути стягнення для погашення боргу і здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними.

Також, відповідно до інформації, яка міститься в Єдиному державному реєстрі за виконавчим листом №2-232 від 19.05.2010 року було відкрито виконавче провадження за №21242864 від 08.09.2010 року відповідно до якого сума грошових коштів, яка підлягає стягненню за виконавчим документом 780 грн. 04.11.2011 року виконавчий лист №2-232 від 19.05.2010 року по виконавчому провадженні №21242864 був повернутий стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», а саме з підстав того, що на момент перевірки у боржника відсутні кошти та майно, на яке можна звернути стягнення для погашення боргу і здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними.

Отже, фактично вищевказані виконавчі листи були повернуті підставі п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» та рішення Білгород-Дністровського районного суду Одеської області від 19.04.2010 року по справі №2-232/2010 рік не виконано та ОСОБА_2 не отримала суму боргу від ОСОБА_3 . Враховуючи те, що рішення Білгород-Дністровського міськрайонного Одеської області від 19.04.2010 року по справі №2-232 не виконано, підстави скасування арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 відсутні.

24.07.2025 року представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Новицька Н.В. подала до суду додаткові заперечення на позовну заяву, з яких вбачається, що позивач у позовній заяві вказує, що він являється сином померлої ОСОБА_3 , тобто є членом сім`ї померлої, він зареєстрований у арештованій квартирі та має намір в подальшому її приватизувати.

Позивач - ОСОБА_1 не є власником спірної квартири АДРЕСА_1 , на яку було накладено арешт. При цьому, позовна заява не містить жодних доказів порушення позивачем його права та інтересів як власника квартири, а тому ОСОБА_1 не є належним позивачем у цій справі. Водночас не підлягає судовому захисту похідний інтерес позивача у захисті порушеного права іншої особи (його матері), оскільки судовому захисту підлягає саме порушене право остатнього.

З урахуванням поданих заперечень, представник відповідача вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Рух справи у суді

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11.12.2024 відкрито загально позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.01.2025 клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Гафійчука С.Д. про заміну неналежного відповідача у цивільній справі № 495/10895/24 - задоволено. Замінено первісного відповідача Білгород-Дністровський відділ ДВС у Білгород-Дністровському районі Одеської області на належного відповідача ОСОБА_2 .

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21.03.2025 року залучено до участі у цивільній справі № 495/10895/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зняття арешту, у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Білгород-Дністровський відділ ДВС у Білгород-Дністровському районі Одеської області.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25.04.2025 року витребувано докази по справі.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.05.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Гафійчук С.Д. у судовому засіданні зазначив, що накладений арешт на квартиру порушує права позивача, оскільки він зареєстрований у даній квартирі та є родичем наймача, яка померла. На даний час квартира нікому не належить. Представник позивача зазначив, що заборгованість була погашена, виконавче провадження закрито. Протягом багатьох років жодних претензій щодо сплати боргу до позивача не надходило. На його переконання, відповідач робить це навмисно з метою перешкоджання позивачу у приватизації квартири. Представник позивача також вважає, що відповідач не має жодних прав на вказану квартиру, а тому не має підстав заперечувати проти зняття арешту. Просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат Новицька Н.В. у судовому засіданні підтримала надані письмові заперечення та пояснила, що відсутні будь-які докази фактичної сплати коштів за рішенням суду, також відсутні докази, що саме з цих підстав, було закрито виконавче провадження. Крім того, представник відповідача зазначила, що позивач не є належним позивачем у справі, оскільки квартира перебуває у комунальній власності, позивач лише зареєстрований у арештованій квартирі, проте жодних правових підстав чи майнових прав на цю квартиру він не має.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Білгород-Дністровського відділу ДВС у Білгород-Дністровському районі Одеської області у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників судового процесу, оглянувши у судовому засіданні матеріали справи №2-2987/2008 рік, №2-232/2010 рік, з`ясувавши обставини на які посилається представник позивача, як на підставу своїх вимог, дослідивши заперечення представника відповідача, оцінивши докази на їх належність, допустимість, достатність, взаємозв`язок у сукупності, з`ясувавши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, правові норми, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, судом установлено таке.

Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування

Як вбачається із матеріалів справи та було встановлено у судовому засіданні, у провадженні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області перебувала цивільна справа №2-2987/2008 рік за уточненим позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24 січня 2008 року по справі № 2-2987/2008 рік задоволено заяву ОСОБА_5 та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19 квітня 2010 року по справі № 2-232/2010 рік позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики задовлено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики від 19.01.2005 року у розмірі 39 394 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 оплачені судові прати у розмірі 280 грн., витрати пов`язанні із наданням правової допомоги у розмірі 500 грн., а всього 780 гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 16.07.2024 серії НОМЕР_1 , виданого Саратським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса).

Позивач ОСОБА_1 є сином померлої ОСОБА_3 , що підтверджується актовим записом про народження ОСОБА_1 №415.

Позивач вказує, що він являється членом сім`ї померлої ОСОБА_3 , зареєстрований у арештованій квартирі та має намір в подальшому її приватизувати.

Як вбачається із листа Білгород-Дністровського відділу ДВС у Білгород-Дністровському районі Одеської області, отриманого на адвокатський запит, на примусовому виконанні у Білгород-Дністровському МР ВДВС ГТУЮ в Одеській області перебувало ВП №37472332, з примусового виконання виконавчого листа №2-232-2010 виданого 19.05.2010 Білгород-Дністровським судом Одеської області, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 боргу.

Дане виконавче провадження було відкрито 11.04.2013 року та закрите 19.05.2015 року у зв`язку із закінченням відповідно п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Положеннями ч. 1 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона має довести належними та допустимим доказами ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

25 жовтня 2022 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи №607/14378/21, провадження №61-5246cв22 (ЄДРСРУ №106940414) досліджував питання щодо визначення належного позивача та дійшов до висновку, що: «суд, розглядаючи справу, повинен вирішити питання про правильність визначення процесуальної правосуб`єктності сторін, зокрема, що позивач дійсно є суб`єктом тих прав, законних інтересів та юридичних обов`язків, які становлять зміст спірних правовідносин і з приводу яких суд повинен ухвалити судове рішення. Нормами ЦПК України не передбачено можливості заміни позивача чи залучення особи як співпозивача. Якщо позов пред`явила особа, якій не належить право вимоги, суд повинен відкрити провадження, встановити дійсні обставини і, переконавшись у тому, що вимоги пред`явлено неналежним позивачем, відмовити йому у задоволенні позову».

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в абз. 1, 2 п. 2 постанови від 3 червня 2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» (далі - постанова) позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 не є власником арештованої квартири АДРЕСА_1 , доказів того, що він володіє на підставі закону чи договору та іншій законній підставі нерухомим майном, суду не надано. Сам по собі факт реєстрації місця проживання не посвідчує ані виникнення права власності, ані іншого речового права та не може бути ототожнений із підставою його набуття.

За змістом пункту 1 частини 1 ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» заходом примусового виконання судових рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають у інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Згідно з частиною першою статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Крім того, суд звертає увагу, що до матеріалів справи не подано належних і допустимих доказів фактичного повного виконання рішення (платіжні документи, постанови виконавця про закінчення провадження у зв`язку з фактичним виконанням тощо).

Таким чином, оскільки позивач не довів наявності права власності чи іншого речового права на арештовану квартиру, а також не надав доказів фактичного виконання судового рішення, яке стало підставою для накладення арешту, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

У пункті 114 постанови Великої Палати верховного суду від 28 вересня 2021 року у справі №761/45721/16-ц (провадження №14-12220) зазначено: «Велика Палата Верховного Суду погоджується з позивачкою в тому, що кожна особа, чи права чи інтереси було порушено, має право звернення до суду для їх захисту. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов?язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Водночас зазначені норми не означають, що кожний позов, поданий до суду, має бути задоволений. Якщо позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, в позові слід відмовити».

У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Білгород-Дністровського відділу ДВС у Білгород-Дністровському районі Одеської області про зняття арешту є безпідставними, необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Суд звертає увагу, що позивач не скористався передбаченим законом правом на подання заяви про скасування арешту у межах цивільної справи №2-232/2010 рік, у якій цей арешт було накладено, а натомість звернувся з окремим позовом.

Керуючись ст.ст. 4, 11-13, 60, 76, 81, 259, 263-265, 273, 352, 354-355 Цивільно-процесуального кодексу України, Законом України «Про виконавче провадження», суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Білгород-Дністровського відділу ДВС у Білгород-Дністровському районі Одеської області про зняття арешту відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення суду складений 28.08.2025 року.

Суддя Віталій МИШКО