Справа №470/318/25
Провадження № 22-ц/812/1380/25
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 вересня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу

Фермерського господарства «Віктан»

на рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 22 травня 2025 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Орловою С.Ф., повний текст складено 26 травня 2025 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Віктан» про стягнення заборгованості за договором оренди землі,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до фермерського господарства «Віктан» (далі- ФГ «Віктан» ) про стягнення заборгованості за договором оренди землі.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказував, що 06 липня 2017 року між ОСОБА_1 та ФГ «Віктан» було укладено договір оренди землі, за умовами якого орендодавець передав у строкове платне користування позивача земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (рілля), які знаходяться в межах території Березнегуватської селищної ради Березнегуватського району Миколаївської області, а саме площею 4,0884 га кадастровим номер :20:000:0051 та площею 1,8540 га з кадастровим номером :20:000:0086.

За умовами договору: п. 11 Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі; розмір річної орендної плати за земельні ділянки приватної власності визначені і погоджені сторонами в розмірі 2 000 гривень за 1 гектар; п. 12 Обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням індексації; п. 13 Орендна плата вноситься орендарем до 31 грудня кожного року; п. 16 У разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0.02% від несплаченої суми за кожний день прострочення.

Право оренди земельних ділянок площею 4,0884 га, кадастровий номер :20:000:0051 та площею 1,8540 га кадастровий номер :20:000:0086 на підставі вказаного вище договору оренди землі було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 09 жовтня 2017 року за номерами 22807831 та 22808129.

Стверджує, що відповідач не сплатив йому орендну плату за 2024 рік (останній рік користування земельною ділянкою за договором).

Враховуючи вищевикладене, просив стягнути з відповідача на його користь з урахуванням індексів інфляції за 2024 рік, та положень ст.625 ЦК України заборгованість в сумі 13703,20 грн, із яких: 13310,98 грн заборгованість зі сплати орендної плати, 267,50 грн - інфляційні втрати та 124,72 грн - 3 % річних, 5000 грн - витрат на правову допомогу та судовий збір.

Рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 22 травня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з ФГ «Віктан» на користь ОСОБА_1 13703,20 грн, з яких: заборгованість по орендній платі за 2024 рік - 13310,98 грн, 267,50 грн- інфляційні втрати, 124,72 грн- 3% річних, 968,96 грн - судового збору та 5000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що у 2024 році фермерське господарство «Віктан» не виконало зобов`язання щодо орендної плати, у зв`язку з чим виникла заборгованість. Умовами договору (пункт 13) сторонами було визначено граничний строк внесення орендної плати орендарем до 31 грудня кожного року, оскільки укладений між сторонами договір оренди землі закінчився 09 жовтня 2024 року, що визнається сторонами, обов`язок для відповідача щодо сплати за оренду землі за 2024 рік настав у день закінчення дії договору.

Визнаючи розмір орендної плати за 2024 рік, суд зазначив, що з огляду на те, що відповідач не заперечував розміру розрахованої позивачем орендної плати за 2024 рік, свого розрахунку не навів, вимоги позивача підлягають задоволенню у розмірі заявленому у позовній заяві - 13310,98 грн ( розмір орендної плати з урахуванням індексації).

Також зазначив, що доводи відповідача про сплату ним орендної плати за попередні періоди у більшому розмірі, та відсутності у зв`язку з цим заборгованості за 2024 рік є необґрунтованими. Оскільки матеріали справи не містять і відповідачем не надано належних і допустимих доказів домовленості сторін договору щодо зарахування надмірно виплаченої орендної плати, в рахунок орендних платежів на майбутні періоди. Пунктами укладеного договору сторони визначили, що виплата орендної плати здійснюється орендарем за кожен рік користування землею з урахування індексації під час обрахунку орендної плати. Надані відповідачем копії відомостей про суми нарахованого доходу та копії відомостей про виплату готівки також не містять відомостей про отримання позивачем орендної плати у більшому розмірі наперед, на наступні розрахункові періоди. Отже, сторони під час укладання та виконання договору оренди землі не погоджували авансового порядку розрахунку по орендній платі, і не реалізовували такий порядок під час її виплати. Крім цього, відповідач та його представник заперечуючи проти позовних вимог та зазначаючи про виплату орендної плати у збільшеному розмірі, не зазначили періоди та конкретні розміри переплати за орендними платежами, а лише обмежились загальними доводами, що розмір такої переплати суттєво перевищує базовий розрахунок орендної плати, що свідчить про повну її сплату і за 2024 рік.

В апеляційній скарзі ФГ «Віктан» посилаючись на невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також на порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, просило про його скасування та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Зазначають, що із копії податкового розрахунку сум доходу, нарахованого позивачу ФГ «Віктан» та відомостей про отримання орендної плати вбачається, що відповідач сплатив позивачу орендну плату у 2017 році - 11900 грн, 2018 році-13668 грн, у 2019 році -17233 грн, 2020 році -17828 грн, 2021 році - 21393 грн, 2023 році- 29712 грн.

Згідно умов договору орендар у 2023 році повинен був сплатити орендну плату у розмірі 11888,80 грн із врахуванням індексу інфляції, яка становить 5,1 % за даними Державної служби статистики, всього 12 495,12 грн.

Вказують, що у 2024 році орендна плата повинна була становити 11 888,80 грн із врахуванням індексу інфляції 12% (1726,60 грн) - 13315,46 грн.

Звертають увагу, що за усною домовленістю сторін, орендна плата у 2023 році була виплачена позивачу наперед за 2024 рік.

Всього у 2023 році відповідачем позивачу було виплачено 29712 грн.

Протягом усього часу користування земельними ділянками ФГ «Віктан» належним чином, своєчасно сплачувало орендну плату, що підтверджується відповідними бухгалтерськими документами.

Виплата орендної плати позивачу у 2023 році і за 2024 рік - це було виявлення волі орендодавця у зв`язку із закінченням строку дії договору у 2024 році.

Вважають, що за вказаних підстав ФГ «Віктан» не погоджується із висновком суду про застосування частини 2 статті 625 ЦК України, так як вважають, що зі сторони боржника відсутня винна поведінка щодо виконання грошового зобов`язання.

Позивач правом на надання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до частини 2 статті 369 ЦПК України справа призначена до розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи за наявними в матеріалах справи документами.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Про розгляд справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку, виданого 01 жовтня 2003 року належать земельні ділянки: № НОМЕР_1 площею 4,0884 га кадастровий номер :20:000:0051 та № 2 площею 1,8540 га, кадастровий номер :20:000:0086, які знаходяться в межах території Березнегуватської селищної ради Березнегуватського району Миколаївської області, з цільовим призначенням -для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (рілля).

06 липня 2017 року між ОСОБА_1 та ФГ«Віктан» було укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого орендодавець надав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (рілля), які знаходяться в межах території Березнегуватської селищної ради Березнегуватського району Миколаївської області, а саме ділянку № НОМЕР_1 площею 4,0884 га кадастровий номер :20:000:0051 та земельну ділянку № НОМЕР_2 площею 1,8540 га, кадастровий номер :20:000:0086. Загальна площа земельних ділянок переданих в оренду - 5,9424 га (ріллі) ( а.с.9-13).

У п.11 Розділу «Орендна плата» Договору сторони узгодили, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 2000 грн за 1 гектар. При розрахунках в натуральній формі застосовуються ринкові ціни на дату розрахунків. Способом виплати орендної плати визначено готівкою через касу орендаря. В розмір орендної плати не входить податок на доходи фізичних осіб, та інші обов`язкові платежі, які сплачуються орендарем.

Обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки здійснюється з урахуванням індексації (п.12 Договору).

Відповідно до п. 13 Договору орендна плата вноситься орендарем до 31 грудня кожного року.

Також цим розділом (п.п.15-16) сторони передбачили умови перегляду розміру орендної плати та порядок нарахування пені, у раз невнесення орендної плати у строки передбачені договором.

За пунктом 30 Договору орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасної сплати орендної плати.

Відповідно до п.9 Договору строк його дії становив 7(сім) років з моменту реєстрації права оренди. З копій витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права убачається, що право оренди земельних ділянок площею 4,0884 га, кадастровий номер :20:000:0051 та площею 1,8540 га кадастровий номер :20:000:0086, на підставі вказаного вище договору оренди було зареєстровано 09 жовтня 2017 року, номери записів про інше речове право: 22807831 та 22808129 ( а.с.195-196).

Термін дії договору оренди землі сплив 09 жовтня 2024 року, на новий строк договір оренди землі між сторонами поновлений не був, вказані обставини встановленні рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 15 січня 2025 року, яке залишено без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 16 квітня 2025 року (а.с.14-30).

З копії податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку, а також відомостей про виплату готівки убачається, що фермерське господарство «ВІКТАН» сплатило позивачу (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) у третьому кварталі 2017 року - 11900 грн; у третьому кварталі 2018 року - 13668 грн, у третьому кварталі 2019 року - 17233 грн, у третьому кварталі 2020 року - 17233 грн і 595 грн (всього 17828 грн), у 2021 році - 21393 грн. Крім цього, з копій відомостей про погашення заборгованості по орендній платі за 2022 рік: 08 листопада 2022 року відповідач сплатив позивачу 3900 грн за соняшник врожаю 2022 року та 5000 грн за озиму пшеницю і ячмінь врожаю 2022 року, також 08 листопада 2022 року позивач отримав готівкою - 1692,64 грн, а у 2023 році - 29712 грн, що вбачається з відомості про виплату готівки № 4 від 22 грудня 2023 року (а.с.46-87).

У зазначених відомостях та податкових розрахунках сум доходу не зазначено на підставі якого саме цивільно - правового договору виплачено дохід, разом з тим сторонами визнається, що за період з 2017 року по 2023 рік відповідач сплатив позивачу орендну плату відповідно до договору оренди землі, право оренди за яким зареєстровано за ФГ «Віктан» 09 жовтня 2017 року.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором оренди землі від 06 липня 2017 року щодо сплати орендної плати за 2024 рік, та обґрунтованості позовних вимог про стягнення заборгованості з орендної плати за користування земельною ділянкою по договору оренди землі від 06 липня 2017 року за 2024 рік.

Такий висновок суду, на думку колегії суддів, відповідає обставинам справи та ґрунтується на нормах чинного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини 2 статті 11 ЦК України).

Відповідно до статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (стаття 11 ЦК України).

Згідно із статтею 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 531 ЦК України, боржник має право виконати свій обов`язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (частина 1 статті 611 ЦК).

Відповідно до частин 1, 3 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини 2 статті 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до вимог частини 2 статті 792 ЦК України, відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про оренду землі", оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до частини 5 статті 6 цього Закону, право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Згідно із частиною першою статті 13 цього Закону, договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально (частина 1 статті 14 Закону України "Про оренду землі").

Відповідно до частин 1, 2 статті 15 Закону України "Про оренду землі", істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

У відповідності до частин 1, 2, 3 статті 21 Закону України "Про оренду землі", орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.

Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Згідно з вимогами частин 1, 2 статті 22 Закону України "Про оренду землі", орендна плата справляється у грошовій формі.

За згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. Розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати.

Частиною 1 статті 23 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін.

Відповідно до положень абзаців 1 та 7 частини 2 статті 25 Закону України "Про оренду землі", орендар зобов`язаний приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, але не раніше державної реєстрації відповідного права оренди; своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку.

Суд першої інстанції правильно посилався на відсутність у договорі оренди землі положень щодо можливості виплати орендної плати наперед (авансом чи в рахунок платежів за майбутні періоди користування земельною ділянкою). Навпаки, договором (пункт 13) чітко передбачено, що орендна плата вносить у такі строки: до 31 грудня кожного року.

З наданої відповідачем відомості на виплату готівки №4 від 22 грудня 2023 року вбачається, що ОСОБА_2 нараховано та ним отримано 29712 грн. орендної плати. Тобто відповідачем виплачена позивачеві орендна плата саме за 2023 рік. Відомість не містить будь-яких застережень про те, що нарахована сума включає в себе як орендну плату за 2023 рік, так і орендну плату наперед за 2024 рік.

А тому, враховуючи, що відповідно до статей 15, 21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення є істотними (обов`язковими для включення) умовами договору, а також розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди, беручи до уваги відсутність у договорі оренди землі від 06 липня 2017 року положень про можливість виплати орендної плати наперед, неповідомлення відповідачем позивачу про виплату орендної плати наперед (переплата) за 2023-2024 роки при здійсненні виплат у 2023 році, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав вважати, що суми виплаченої відповідачем орендної плати за вказаний період понад передбачену в договорі суму є орендною платою за 2024 рік. За такого, обґрунтовано задовольнив позовні вимоги позивача.

Викладений висновок суду узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 серпня 2022 року у справі № 426/6529/20.

Більш того, у вказаній постанові Верховного Суду зроблено висновок відповідно до якого в разі відсутності в умовах договору домовленості про сплату орендної плати авансом, саме на відповідача покладається обов`язок довести правомірність такої сплати авансу на адресу позивача та довести, що між сторонами було закріплено право сплати авансових платежів по договору оренди.

За такого апеляційний суд відхиляє посилання апелянта на безпідставність вимог про стягнення орендної плати за 2024 рік з огляду на переплату за 2023 рік орендної плати та, як наслідок, відсутність заборгованості перед позивачем з огляду на наступне. Як вбачається з матеріалів справи, жодної письмової домовленості (додаткової угоди) про виплату орендної плати орендарем позивачу наперед за діючим договорам оренди землі сторонами оформлено не було. Також суду сторони не надали доказів узгодження між ними в позадоговірному листуванні чи в інший спосіб умов оплати орендної плати в більшому розмірі, ніж передбачено діючим договором, із переплатою в рахунок майбутніх розрахункових періодів за користування земельними ділянками, які б, в силу вимог ст.207 ЦК України, можна було б розглядати в якості діючих положень договору. А тому, доводи апеляційної скарги до уваги не беруться як такі, що не підтверджені належними, достатніми та допустимими доказами.

Не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі на постанову Верховного Суду від 23 червня 2022 року у справі 193/805/20, оскільки обставини у вказаній скаржником справі та обставини у даній справі не є подібними. Верховний Суд висловлює правові висновки у справах з огляду на встановлення судами певних фактичних обставин справи, і такі висновки не є універсальними та типовими до всіх справ і фактичних обставин, які можуть бути встановлені судами.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що розглядаючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині підлягає залишенню без змін.

Згідно статті 141 ЦПК України, судові витрати, у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Віктан» залишити без задоволення, рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 22 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 22 вересня 2025 року.