печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2025 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Новака Р.В.,

при секретарі судових засідань - Бурячок А.І.,

розглянувши подання державного виконавця Печерського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) Диких Олексія Олександровича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України керівника приватного акціонерного товариства «СУПРИМ-К» ОСОБА_1 без вилучення паспортного документу,

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець Печерського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) Диких О.О. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України керівника ПрАТ «СУПРИМ-К» ОСОБА_1 без вилучення паспортного документу, мотивуючи свої вимоги тим, що на виконанні в Печерськом відділі державної виконавчої служби у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) (перебуває зведене виконавче провадження НОМЕР_4 щодо стягнення коштів з ПрАТ «СУПРИМ-К» (код ЄДРПОУ - 21607657, адреса: Україна, 01042, місто Київ, вул. Патріса Лумумби, будинок 7). До складу зведеного виконавчого провадження входять 2 проваджень на загальну суму 1126919,29 грн. а саме: ВП № 76696075 з примусового виконання виконавчого листа №757/19484/16-ц від 08.06.2017, виданого Печерським районним судом м. Києва про стягнення з ПрАТ «Суприм-К» на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 112475,29 грн; ВП НОМЕР_5 з примусового виконання виконавчого листа №757/19484/16-ц від 08.06.2017, виданого Печерським районним судом м. Києва про стягнення з ПрАТ «Суприм-К». Зазначає, що у межах ЗВП НОМЕР_6 державним виконавцем вчинені наступні дії: 23.01.2025 з метою перевірки майнового стану боржника направлено запити до Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку України, Державна служба морського та річкового транспорту України, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру, ДП «Український інститут інтелектуальної власності» (УКРПАТЕНТ), Державна служба з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, Державна служба України з питань праці, ДП «Держреєстри України», ДП «Агентство з ідентифікації і реєстрації тварин», Державне агентство водних ресурсів України, ДПС, МВС.

Згідно відповіді МВС України за боржником транспортні засоби не зареєстровані.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно інформація відносно майна на яке можливо звернути стягнення в реєстрі відсутні.

Згідно відповіді ДПС у боржника наявні рахунки в ПАТ «АКБ «КИЇВ» - р/р № НОМЕР_1 відкритий 31.03.1998, АБ «БРР» р/р № НОМЕР_2 відкритий 26.11.1999, АТ «Укрсиббанк» р/р № НОМЕР_3 відкритий 29.03.2007 які не відповідають новому формату банківського рахунку - IBAN та станом на 15.07.2025 нові рахунки не відкривались.

Згідно реєстру сільськогосподарської техніки за боржником не зареєстровано тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньобудівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів.

Згідно Державного реєстру цивільних повітряних суден України інформація відносно боржника в реєстрі відсутня.

Згідно реєстру національної комісії з цінних паперів та фондового ринку інформація відносно боржника в реєстрі відсутня.

Згідно повідомлення ДПС з даними, наявними в інформаційних ресурсах ГУ ДПС у м. Києві, станом на 20.02.2025, інформація щодо подання податкової та фінансової звітності ПрАТ «Суприм-К» (податковий номер 21607657) відсутня, у зв`язку з чим, падати запитувану інформацію не є можливим.

Згідно повідомлення Печерського управління поліції на запит щодо розгляду подання державного виконавця (при попередньому перебуванні на виконанні даних виконавчих документів) про притягнення посадових осіб боржника ПрАТ «Суприм-К» до кримінальної відповідальності розглянуто подання від 25.11.2020 року та було відкрито кримінальне провадження № 0003369 від 11.12.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.

Згідно повідомлення Печерського управління поліції яке надійшло до відділу 19.06.2025 досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні триває, наразі проводяться всі необхідні слідчі дії для проведення повного, об`єктивного та неупередженого дослідження всіх обставин вчинення кримінального правопорушення.

На запит державного виконавця щодо підстав закриття рахунків АТ «Укрсиббанк» відмовлено у наданні інформації запитуваної в запиті посилаючись на відсутність законних на те підстав.

12.02.2025 державним виконавцем здійснено вихід за адресою боржника, зазначеної у виконавчих документів а саме: АДРЕСА_1 та боржника розшукано не було, ідентифікуючих ознак наявності товариства за даною адресою не виявлено.

17.01.2025, 23.01.2025 та 08.05.2025 на адресу боржника та наявні адреси керівника боржника направлялись виклики щодо явки керівника на прийом до державного виконавця для надання пояснень керівника або іншої уповноваженої особи за фактом невиконання вимог виконавчого документа, а також повідомити про заходи, що вживаються з метою його виконання. Лист направлений засобами поштового зв`язку Укрпоштою рекомендованим листом. Дані виклики повертаються до відділу у зв`язку із закінченням терміну зберігання, відсутність адресата та відмови в отриманні.

Станом на 15.07.2025 керівник боржника на прийом до державного виконавця не з`являвся.

Станом на 15.07.2025 боржником не подано до відділу декларацію про доходи та майно.

Таким чином, враховуючи, що керівник ПрАТ «СУПРИМ-К» ОСОБА_1 ухиляється від свого зобов`язання щодо виконання судового рішення, державний виконавець звернувся до суду з поданням тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон керівника ПрАТ «СУПРИМ-К» ОСОБА_1 без вилучення паспорту громадянина України.

У відповідності до ч. 4 ст. 441 ЦПК України суд негайно розглядає подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного (приватного) виконавця.

Державний виконавець Печерського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) Диких О.О. до суду не з`явився. Суд, з урахуванням вимог ч. 13 ст. 7 та ст. 441 ЦПК України, вважає за можливе провести розгляд даного подання за наявними в матеріалах справи доказами.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 та п.1 ч.2 ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. На здійснення цих прав не встановлюються жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, для забезпечення громадського порядку, запобігання злочину, для охорони здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідна норма Конвенції міститься у статті 33 Конституції України, якою встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Такі обмеження встановлюються, зокрема, статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» що передбачає підстави для тимчасового обмеження права громадян України на виїзд з України. Право на виїзд з України може бути тимчасово обмежено, в тому числі, коли особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Обмеження на виїзд боржника з України являє собою втручання в право покидати країну гарантоване пунктом 2 статті 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Тому, Європейський Суд з прав людини розглядає такі питання: чи було втручання передбачено законом, переслідувало воно одну чи декілька законних цілей і, чи було воно необхідним в демократичному суспільстві.

У справі Гочев проти Болгарії (Gochev v.Bulgaria) рішення від 26.11.2009 (заява № 34383/03) Європейський суд визначив ці загальні стандарти щодо права на свободу пересування.

Тимчасове обмеження в праві виїзду за ухилення від виконання зобов`язань має відповідати трьом критеріям: ґрунтуватися на національному законі; переслідувати одну або декілька легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції; відповідати справедливому балансу між правами людини та публічним інтересом, тобто бути пропорційним меті його застосування.

У цій справі Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином:

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку з неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13.11.2003 за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга № 66485/01, §§ 78 - 82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії» (Luordo v. Italy), скарга № 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 121).

Надалі у пункті 50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу (див. з необхідним змінами Рішення Європейського Суду від 23.06.1981 за справою «Ле Конт, Ван Лейвен і Де Мейере проти Бельгії» (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), Series A, № 43, § 60)...».

Застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, національні суди зобов`язані забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну, було виправданим та пропорційним за будь яких обставин.

Влада не може застосовувати довготривалі строки заходів, які обмежують свободу пересування особи, без регулярної перевірки їх обґрунтованості, що повинні здійснюватися судами в останній інстанції для того, щоб забезпечити гарантії незалежності та неупередженості процедури обмеження права виїзду особи за межі країни.

Беручи до уваги те, що національні суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод, Протоколи до неї та практику Європейського суду з прав людини як джерело права в України, суд при вирішенні питання про обмеження свободи пересування, в межах своїх дискреційних повноважень, перевіряє критерії для такого втручання, а саме: на відповідність національного закону, в якому повинні міститися межі втручання в свободу пересування, в розумінні поняття «закон» Європейським Судом, на відповідність цілі втручання - захист прав іншої особи, в даному випадку банку, засобам, які використані приватним виконавцем, з урахуванням співмірності цілі втручання застосованим ним заходам, що є необхідним в демократичному суспільстві.

Захищаючи права одних осіб суд не вправі порушувати права інших осіб.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Згідно з п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише при наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням або рішенням інших органів та її намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Тож законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим підлягає з`ясуванню чи дійсно особа свідомо не виконувала зобов`язання, або невиконання зумовлено об`єктивними причинами.

Під поняттям «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які не залежні від нього об`єктивні обставини (дія непереборної сили, події тощо).

Необхідною передумовою обрання такого заходу забезпечення виконання рішення суду, як обмеження боржника у праві виїзду за межі України, є встановлення судом дійсних обставин ухилення боржника від виконання судового рішення. Такі обставини суд повинен установити, виходячи з відомостей зазначених у поданні, матеріалів виконавчого провадження та пояснень виконавця.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

В силу ч.1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Відповідно наявність умислу та інші факти, як обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

Судовим розглядом встановлено, що на виконанні у Печерського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) перебуває зведене виконавче провадження № НОМЕР_6 про стягнення з ПрАТ «СУПРИМ-К» боргу на загальну суму 1126919,29 грн.

04.12.2024 державним виконавцем Каландей Р.Б., винесено постанову про арешт коштів боржника, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику.

Згідно наказу по приватному акціонерному товариству «СУПРИМ-К» від 22.04.2014, керуючись КЗпП, протоколом № 1/14 загальних зборів акціонерів від 21.04.2014 з 22.04.2014 директором товариства призначено ОСОБА_1.

Державний виконавець посилається на умисне ухиляння керівника ПрАТ «СУПРИМ-К» ОСОБА_1 від виконання зобов`язань в рамках зведеного виконавчого провадження № НОМЕР_6, що ускладнює та перешкоджає виконанню відповідного рішення.

Однак, виконавцем не надано доказів того, що ОСОБА_1 направлялась постанова про відкриття виконавчого провадження, а також доказів її отримання останнім.

Обґрунтовуючи подання, державний виконавець зазначає, що в рамках зведеного виконавчого провадження державним виконавцем направлялись виклики керівнику ПрАТ «СУПРИМ-К» ОСОБА_1 ; здійснювався вихід державного виконавця за адресою боржника, за результатом якого боржника не розшукано, майно, на яке можливо звернути стягнення не виявлено; вчинялись дії щодо розшуку майна боржника.

Окрім того, згідно акту державного виконавця Диких О.О. № 76696099 від 12.02.2025, вбачається, що при примусовому виконанні виконавчого листа Печерського районного суду м. Києва від 14.04.2016 по справі № 757/29167/15-ц про стягнення з ПрАТ «СУПРИМ-К» на користь ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 1014444,86 грн, виконавцем було здійснено вихід за адресою м. Київ, вул. Івана Павла ІІ, буд. 7, в результаті якого, боржника не розшукано, майно на яке можливо звернути стягнення не виявлено.

Таким чином, виконавець не надає будь-яких доказів на підтвердження того, що боржнику відомо про відкрите виконавче провадження, що державним виконавцем вживались дії для належного повідомлення боржника про необхідність з`явитись до приватного виконавця, що боржник отримував чи відмовлявся від отримання викликів, а також, що боржник ухилявся від такої явки.

Вбачається, що доказів того, що ОСОБА_1 відомо про наявність виконавчого провадження про стягнення з заборгованості, державним виконавцем суду не надано.

У поданні також зазначено, що державним виконавцем направлялись запити до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку України, Державної служби морського та річкового транспорту України, Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, ДП «Український інститут інтелектуальної власності» (УКРПАТЕНТ), Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, Державної служби України з питань праці, ДП «Держреєстри України», ДП «Агентство з ідентифікації і реєстрації тварин», Державного агентства водних ресурсів України, ДПС, МВС, проте наявність у боржника доходів або майна не встановлено.

Разом з тим, не є підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України відсутність інформації про наявність у нього майна, на яке можна звернути стягнення.

При цьому, у подані приватним виконавцем не вказано в чому полягає навмисне чи інше свідоме невиконання ОСОБА_1 зазначених обов`язків, не зазначено та не долучено жодних доказів, які б свідчили, що боржник навмисно, свідомо ухиляється від виконання зобов`язання, покладеного на нього відповідним рішенням, при цьому, маючи змогу виконати таке зобов`язання, але не робить цього з неповажних причин. Матеріали справи не свідчать про те, що ОСОБА_1 умисно ухиляється від виконання зобов`язання та намагається виїхати за межі України, щоб уникнути цивільно-правової відповідальності, чи вчиняє дії щодо приховання свого майна, у суду відсутні підстави для висновку про ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судом, а відтак й відсутні законні підстави для задоволення подання і тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 .

Крім того, у поданні не обґрунтовано яким чином вирішення питання про заборону боржникові виїзду за межі України ОСОБА_1 сприятиме виконанню рішення суду та що взагалі є підстави вважати, що ОСОБА_1 має намір виїхати за межі України з метою невиконання цього рішення. Судом не встановлено фактів, що ставлять під загрозу питання примусового виконання судового рішення та потребують тимчасового обмеження права виїзду ОСОБА_1 за межі України.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для тимчасового обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 за межі України без вилучення паспортного документа, у зв`язку із чим подання приватного виконавця не підлягає задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 258, 260, 441 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні подання державного виконавця Печерського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) Диких О.О. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України керівника приватного акціонерного товариства «СУПРИМ-К» ОСОБА_1 без вилучення паспортного документу.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи яка її оскаржує апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Р.В. Новак