Справа № 183/3355/24
№ 2/183/836/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2025 року м. Самар

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Городецького Д. І.,

з секретарем судового засідання Пономаренко О.О.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника третьої особи Тараненко М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, третя особа Державна казначейська служба України про відшкодування завданої матеріальної шкоди, -

в с т а н о в и в:

06 квітня 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, третя особа Державна казначейська служба України про відшкодування завданої матеріальної шкоди.

1.Стислий виклад позиції позивача

В обґрунтування позову ОСОБА_2 посилалася на те, що 29.09.2018 року її колишній чоловік ОСОБА_3 , який працював у відокремленому підрозділі Шахта «Тошківська» Державного підприємства «Первомайськвугілля», помер унаслідок нещасного випадку на виробництві,

На час настання смерті ОСОБА_3 на його утриманні перебувала його дочка неповнолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач зазначила, що у січні 2019 року вона звернулася до Попаснянського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області із заявою в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо отримання одноразової допомоги як члена сім`ї ОСОБА_3 , у зв`язку з нещасним випадком на виробництві, внаслідок якого наступила смерть останнього.

Листом від 12.02.2019 № 223/03-15 Попаснянське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області повідомило її про відсутність правових підстав для нарахування та виплати одноразової допомоги з огляду на те, що ОСОБА_4 не входить до складу сім`ї загиблого на виробництві ОСОБА_3 .

Позивач ОСОБА_2 посилається на те, що вона оскаржила дії Фонду соціального страхування, звернулася до суду з відповідними вимогами.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 29.05.2019 та постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 17.07.2019 р. у справі № 360/1239/10 їй відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Постановою Верховного суду від 22.04.2021 скасовані рішення першої та апеляційної інстанції у справі та ухвалено нову постанову, якою частково задоволено позовні вимоги, визнано протиправною відмову Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області у виплаті одноразової допомоги; зобов`язано Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області повторно розглянути питання щодо призначення та виплати на користь ОСОБА_4 грошової допомоги відповідно до частини шостої статті 42 Закону України від 23.09.1999 №1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», з прийняттям за наслідками такого розгляду відповідного рішення з урахуванням висновків суду, наведених у цій постанові.

На виконання постанови Верховного суду від 22.04.2021 Попаснянським відділенням управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області повторно розглянуте питання призначення та виплати на користь ОСОБА_4 , 2007 р.н. грошової допомоги та винесено постанову від 11.05.2021 про призначення одноразової допомоги в розмірі 0,00 грн.

В листі від 17.05.2021 № 1290/02-1 Попаснянським відділенням управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області її повідомлено про те, що згідно постанови Луганського апеляційного суду від 28.10.2019 у справі № 423/1071/19 встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_5 з загиблим та постановою від 10.01.2020 № 1231/340/340/1 ОСОБА_5 призначена та виплачена одноразова допомога сім`ї у розмірі 184 000,00 грн., а чинним законодавством не передбачено поділ одноразової допомоги.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2022 № 1442 здійснено реорганізацію Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України шляхом їх приєднання до Пенсійного фонду України з 01.01.2023.

Враховуючи наведене, Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області є правонаступником всіх зобов`язань, майнових прав та обов`язків виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області.

Позивач ОСОБА_2 посилається на те, що незаконними діями відповідача їй, як представнику неповнолітньої, завдано майнової шкоди, у вигляді неотримання одноразової грошової допомоги, виплата якої визначено законодавством у розмірі 184 000,00 грн.

Враховуючи вищенаведене, у позовній заяві ОСОБА_2 , посилаючись на норми ст. 19 Конституції України, ст.ст. 1166, 1173, 1174 ЦК України, просила суд,-

-стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на її ОСОБА_2 користь, яка діє в інтересах ОСОБА_4 2007 р.н., за рахунок бюджетних асигнувань матеріальну шкоду в розмірі 184 000,00 грн.

Стислий виклад позиції та заперечень відповідача.

03.05.2024 представник Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області звернулася до суду з відзивом, у якому зазначила, що управління не визнає позов ОСОБА_2 .. У відповідності до частини 6 статті 42 Закону України «Про обов`язкове державне соціальне страхування» (в редакції, що діяла на дату смерті ОСОБА_3 ) було визначено, що у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві виплачується одноразова допомога його сім`ї у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, та одноразова допомога кожній особі, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого, у сумі, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату.

Законом України «Про державний бюджет на 2018 рік» встановлено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб: з 01.01.2018 1762 грн.; з 01.07.2018 1841 грн.; з 01.12.2019 1921 грн.

Таким чином, розмір одноразової допомоги станом на 29.09.2018 складає 184 100,00 грн. (1841 грн. х 100).

Згідно постанови Луганського апеляційного суду від 28.10.2019 у справі № 423/1071/19 встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_5 з загиблим та постановою від 10.01.2020 № 1231/340/340/1 ОСОБА_5 призначена та виплачена одноразова допомога сім`ї у розмірі 184 100,00 грн., а чинним законодавством не передбачено поділ одноразової допомоги.

3. Рух справи та процесуальні дії у справі.

06 квітня 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, третя особа Державна казначейська служба України про відшкодування завданої матеріальної шкоди.

Ухвалою суду від 10 квітня 2024 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк доля усунення недоліків позовної заяви.

16 квітня 2024 року ОСОБА_2 усунула недоліки позовної заяви.

Ухвалою суду від 17 квітня 2024 року відкрите провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження.

24 серпня 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про зміну предмету позову, яка прийнята судом.

Ухвалою суду від 28 січня 2025 року закрите підготовче провадження у справі, справу призначено до розгляду по суті.

4.Судовий розгляд

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримала позов у повному обсязі, посилалася на обставини та підстави звернення до суду, зазначені у позовній заяві, просила суд задовольнити вимоги.

Представник відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області в суджове засідання не з`явився, у заяві просив суд розглядати справу за його відсутності.

Представник третьої особи, Державної казначейської служби України в судовому засіданні посилалася на те, що позов вважає необґрунтованим, відповідач - Фонду соціального страхування України у Луганській області діяло у межах та у спосіб, визначений законодавством України.

5.Фактичні обставини, встановлені судом.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Первомайськ, Луганської області.

У відповідності до свідоцтва про народження, батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зазначені: батько ОСОБА_3 , мати ОСОБА_6 .

Встановлено, що 05 травня 2017 року Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області зареєстровано шлюб між ОСОБА_7 і ОСОБА_6 , актовий запис № 350, після реєстрації шлюбу ОСОБА_6 присвоєне прізвище ОСОБА_8 .

У відповідності до частини 4 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Встановлено, що 22.04.2021 р. постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 360/1239/19 за позовом ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_4 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії скасовані рішення Луганського окружного адміністративного суду від 29.05.2019 та постанова Першого апеляційного адміністративного суду від 17.07.2019 р., частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 ; визнано протиправною відмову Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області у виплаті одноразової допомоги; зобов`язано Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області повторно розглянути питання щодо призначення та виплати на користь ОСОБА_4 грошової допомоги відповідно до частини шостої статті 42 Закону України від 23.09.1999 №1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», з прийняттям за наслідками такого розгляду відповідного рішення з урахуванням висновків суду, наведених у цій постанові.

Верховний суд, скасовуючи рішення першої та апеляційної інстанцій зазначив, що за приписами абзацу 3 частини другої статті 3 СК України, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Частиною першою статті 6 СК України визначено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Отже, за нормами спеціального Закону неповнолітня дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Статтею 1 Закону України від 26.04.2001 № 2402-III «Про охорону дитинства» дитина це особа віком до 18 років (повноліття), якщо згідно з законом, застосовуваним до неї, вона не набуває прав повнолітньої раніше.

Відповідно до загальних засад регулювання сімейних відносин, визначених статтею 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Судами встановлено, що ОСОБА_2 перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 , що підтверджується записами у свідоцтвах про шлюб Серії НОМЕР_1 та про розірвання шлюбу Серії НОМЕР_2 , та має спільну доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується відомостями із свідоцтва про народження Серії НОМЕР_3 .

29.08.2018 у Відокремленому підрозділі Шахта «Тошківська» Державного підприємства «Первомайськвугілля» Міністерства енергетики та вугільної промисловості України стався нещасний випадок, внаслідок якого загинув ОСОБА_3 , що підтверджується відомостями, зазначеними у актах проведення спеціального розслідування нещасного випадку із смертельним наслідком від 19.10.2018 та про нещасний випадок із смертельним наслідком №7 від 19.10.2018.

У зв`язку із настанням страхової події, дочці загиблого ОСОБА_3 - ОСОБА_4 як особі, яка перебувала на його утриманні, була призначена та виплачена одноразова допомога в сумі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

29.01.2019 ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої доньки - ОСОБА_4 звернулася до Попаснянського відділення Управління із заявою про отримання одноразової допомоги на сім`ю в зв`язку зі смертю ОСОБА_3 внаслідок нещасного випадку на виробництві.

Листом від 12.02.2019 № 223/03-15 відповідач повідомив заявницю про відсутність правових підстав для нарахування та виплати одноразової допомоги, з огляду на те, що ОСОБА_4 не входить до складу сім`ї загиблого ОСОБА_3 .

Верховний суд у постанові від 22.04.2021 р. встановив неправомірність дій Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області у виплаті позивачу одноразової допомоги.

В подальшому, на виконання постанови Верховного суду від 22.04.2021 Попаснянським відділенням управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області повторно розглянуте питання призначення та виплати на користь ОСОБА_4 , 2007 р.н. грошової допомоги та винесено постанову від 11.05.2021 про призначення одноразової допомоги в розмірі 0,00 грн.

В листі від 17.05.2021 № 1290/02-1 Попаснянським відділенням управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області позивача ОСОБА_2 повідомлено про те, що згідно постанови Луганського апеляційного суду від 28.10.2019 у справі № 423/1071/19 встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_5 з загиблим та постановою від 10.01.2020 № 1231/340/340/1 ОСОБА_5 призначена та виплачена одноразова допомога сім`ї потерпілого.

Позивачем ОСОБА_2 не оскаржувалася в суді вищезазначені дії Попаснянського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області щодо відмови у проведенні виплат.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2022 № 1442 здійснено реорганізацію Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України шляхом їх приєднання до Пенсійного фонду України з 01.01.2023.

Таким чином, Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області є правонаступником всіх зобов`язань, майнових прав та обов`язків виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області.

Законом України «Про державний бюджет на 2018 рік» встановлено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб: з 01.01.2018 1762 грн.; з 01.07.2018 1841 грн.; з 01.12.2019 1921 грн.

Таким чином, розмір одноразової допомоги станом на 29.09.2018 складає 184 100,00 грн. (1841 грн. х 100).

6.Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

6.1 Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

6.2 Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

6.3 Відповідно до ст. 8 Закону ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 1105-XIV (який був чинним станом на час виникнення правовідносин) виконавча дирекція Фонду є постійно діючим виконавчим органом правління Фонду, є підзвітною правлінню Фонду та провадить діяльність від імені Фонду в межах та в порядку, визначених статутом Фонду та положенням про виконавчу дирекцію Фонду, що затверджується його правлінням, організовує та забезпечує виконання рішень правління Фонду. Робочими органами виконавчої дирекції Фонду є її управління в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, відділення в районах і містах обласного значення. Робочі органи виконавчої дирекції Фонду є юридичними особами, мають самостійні кошториси, печатки із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням. Робочі органи виконавчої дирекції Фонду провадять свою діяльність від імені виконавчої дирекції Фонду в межах та в порядку, визначених цим Законом, статутом Фонду, типовим положенням про робочі органи виконавчої дирекції Фонду, що затверджується його правлінням, та положенням, затвердженим директором виконавчої дирекції Фонду.

Згідно ст. 9 Закону № 1105-XIV основними завданнями Фонду та його робочих органів, зокрема, є реалізація державної політики у сферах соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, медичного страхування; надання матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг відповідно до цього Закону.

Статтею 44 Закону № 1105-XIV встановлено, що Фонд розглядає справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або заінтересованої особи за наявності усіх необхідних документів і приймає відповідні рішення у десятиденний строк, не враховуючи дня надходження зазначених документів.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я, визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - соціальне страхування) - система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення, страхові виплати та надання соціальних послуг застрахованим особам за рахунок коштів Фонду соціального страхування України;

Статтею 36 вказаного Закону визначено, що страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Згідно зі ст. 41 вказаного Закону, яка визначає право на страхові виплати в разі смерті потерпілого, у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті.

Такими непрацездатними особами є:

1) діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до 18 років, які не працюють, або старші за цей вік, але через вади фізичного або розумового розвитку самі не спроможні заробляти; діти, які є учнями, студентами (курсантами, слухачами, стажистами) денної форми навчання, - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ними 23 років;

2) особи, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", якщо вони не працюють;

3) особи з інвалідністю - члени сім`ї потерпілого на час інвалідності;

4) неповнолітні діти, на утримання яких померлий виплачував або був зобов`язаний виплачувати аліменти;

5) непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право.

Право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один з батьків померлого чи інший член сім`ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли восьмирічного віку.

Згідно з ч. 2 ст. 43 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» Фонд приймає рішення про виплати у разі втрати годувальника за умови подання передбачених у цій частині ст. 43 Закону документів, які видаються відповідними організаціями у триденний строк з моменту звернення заявника.

Статтею 42 вказаного Закону встановлені щомісячні страхові виплати та інші витрати на відшкодування шкоди.

Відповідно до ч. 6 ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві виплачується одноразова допомога його сім`ї у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, та одноразова допомога кожній особі, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого, у сумі, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату.

Дана стаття встановлює та розмежовує виплату одноразової допомоги в разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві, зокрема виплата одноразової допомоги сім`ї потерпілого, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, та виплату одноразової допомоги кожній особі, яка перебувала на утриманні потерпілого, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого, у сумі, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату

Пунктом 5.4 Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженого Постановою правління Фонду соціального страхування України від 19.07.2018 № 11 (який був чинним на час виникнення правовідносин) передбачено, що у разі смерті потерпілого виплачується одноразова допомога його сім`ї у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, та одноразова допомога кожній особі, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого, у сумі, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату.

Законодавством, чинним на час виникнення спірних правовідносин, не було передбачено можливості поділу на частини одноразової допомоги в разі смерті потерпілого його сім`ї.

6.4 Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

6.5 У відповідності до ст. 22 ЦК України, 1. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. 2. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

3. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

4. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом.

6.6 Згідно приписів ст. 1166 ЦК України, 1. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. 2. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. 3. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. 4. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

У відповідності до ч.1 ст. 1173 ЦК України, Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Частиною 1 статті 1174 ЦК України також передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

7.Висновки суду.

Як зазначалося вище, відповідно до ч. 6 ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві виплачується одноразова допомога його сім`ї у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, та одноразова допомога кожній особі, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого, у сумі, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату.

22.04.2021 р. постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 360/1239/19 за позовом ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_4 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - визнано протиправною відмову Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області у виплаті одноразової допомоги; зобов`язано Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області повторно розглянути питання щодо призначення та виплати на користь ОСОБА_4 грошової допомоги відповідно до частини шостої статті 42 Закону України від 23.09.1999 №1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», з прийняттям за наслідками такого розгляду відповідного рішення з урахуванням висновків суду, наведених у цій постанові.

Верховний суд у постанові від 22.04.2021 р. встановив неправомірність дій Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області у виплаті позивачу одноразової допомоги.

У той же час, згідно постанови Луганського апеляційного суду від 28.10.2019 у справі № 423/1071/19 встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_5 з загиблим та постановою Фонду від 10.01.2020 № 1231/340/340/1 ОСОБА_5 призначена та виплачена одноразова допомога сім`ї у розмірі 184 100,00 грн.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області, діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України та здійснило виплати одноразової допомоги сім`ї потерпілого від нещасного випадку на виробництві.

Той факт, що відповідні виплати проведені ОСОБА_5 , а не позивачу ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої дочки, не свідчить про спричинення відповідачем майнової шкоди позивачу.

Суд звертає увагу на те, законодавством, чинним на час виникнення спірних правовідносин, не було передбачено можливості поділу на частини одноразової допомоги в разі смерті потерпілого його сім`ї.

Тільки у наступному, Порядком призначення та здійснення страхових виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, затвердженим Постановою Правління Пенсійного фонду України від 26.01.2024 № 4-1 законодавчо стало передбачено, що одноразова допомога призначається і виплачується органами, що призначають страхові виплати, в рівних частинах особам, які мають право на виплату та звернулися з заявою.

У спірних правовідносинах взагалі відсутні підстави для застосування приписів ст. 22, 1166,1173, 1174 ЦК України, оскільки відсутні докази спричинення відповідачем майнової шкоди позивачу.

Суд приходить до висновку, що позивачем невірно обрано спосіб захисту її цивільних прав.

Незважаючи на те, що законодавством, чинним на час виникнення спірних правовідносин, не було передбачено можливості поділу на частини одноразової допомоги в разі смерті потерпілого його сім`ї, суд приходить до висновку, що з урахуванням встановлених судами обставин, наявності неповнолітньої дитини у працівника, який внаслідок нещасного випадку на виробництві помер, позивач ОСОБА_2 не позбавлена права на пред`явлення позову до ОСОБА_5 з вимогами про стягнення з останньої відповідної частини страхової виплати, що за зазначеними обставинами та даних правовідносинах буде відповідати принципу розумності та справедливості

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку. що позов не обґрунтований, у зв`язку з чим, у задоволенні позову належить відмовити.

8. Судові витрати

Вирішуючи питання в частині розподілу між сторонами судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом першим частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України у разі відмови в задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача.

Враховуючи те, що суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову, судові витрати належить покласти на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273, 274, 276, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, третя особа Державна казначейська служба України про відшкодування завданої матеріальної шкоди, відмовити.

Судові витрати покласти на позивача ОСОБА_2 .

Учасники справи:

- позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: ; АДРЕСА_1 ; фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ;

- відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області, , місцезнаходження за адресою: Луганська область, м. Сіверськодонецьк, вул. Шевченка, 9;

- третя особа: Державна казначейська служба України, , місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. Бастіонна, 6.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути поданою до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду проголошено 08 вересня 2025 року.

Суддя Д.І. Городецький