ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 619/7029/24 Головуючий суддя І інстанції Овсянніков В. С.
Провадження № 22-ц/818/2120/25 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи про звільнення майна з-під арешту (виключення майна з опису)
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2025 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Мальованого Ю.М., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Шевцової К.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 24 грудня 2024 року, у справі № 619/7029/24 за позовом ОСОБА_1 до АТ «Державний ощадний банк України» в особі Філії Харківське обласне управління, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Золочівська державна нотаріальна контора Харківської області, про скасування та виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до АТ «Державний ощадний банк України» в особі Харківське обласне управління Акціонерного Товариства «Державний ощадний банк України», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Золочівська державна нотаріальна контора Харківської області в якому просила скасувати та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна архівний запис №1367287, внесений 11.10.2004 року Золочівською державною нотаріальною конторою.

Позивач звернувся до Дергачівського районного суду Харківської області з вищевказаним позовом в порядку підсудності, визначеної рішенням Вищої ради правосуддя України № 399/0/15-23 від 20 квітня 2023 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ окремих судів Харківської області», яким територіальну підсудність судових справ Золочівського районного суду Харківської області визначено Дергачівському районному суду Харківської області.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 є власником будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Будинок розташований на земельній ділянці, закріпленій за позивачкою по фактичному користуванню рішенням №146-2 Виконавчого комітету Золочівської селищної ради народних депутатів Золочівського району Харківської області від 11.10.1994 року, право на забудову було передано їй рішенням Виконавчого комітету Золочівської селищної ради народних депутатів Золочівського району Харківської області №157 від 12.10.1993.

Вказаний будинок був прийнятий в експлуатацію, згідно Акту від 11.10.1994 та 22.07.1994 на нього був оформлений технічний паспорт.

Позивач вказує, що вона була і є єдиним власником будинку з моменту його побудови і до теперішнього часу.

До Єдиного державного реєстру нерухомого майна відомості щодо будинку, а також щодо власника та підстави набуття права власності внесені не були, оскільки з 1994 року будинок не відчужувався.

У 2023 році через бойові дії з боку російської федерації вищевказаний будинок зазнав ушкоджень, у зв`язку з чим позивач звернулася за державною допомогою на відновлення пошкодженого майна.

Рішенням від 20.11.2023 №70286447 державний реєстратор Шитоха Н.М. Управління «Центр надання адміністративних послуг» Богодухівської міської ради Богодухівського району Харківської області їй було відмовлено в реєстрації заяви. Підставами відмови зазначені суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Зокрема, було виявлено, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна стосовно цього будинку наявна заборона (архівний запис від 11.10.2004 р. №1367287, внесений Золочівською державною нотаріальною конторою), підставою обтяження зазначений договір застави від 14.04.1988, а власником будинку зазначений ОСОБА_2 .

Позивач вказує, що протягом періоду часу з 03.08.1984 по 10.11.1994 вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , який 11.11.1994 був розірваний, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян. Після розірвання шлюбу стосунки з ОСОБА_3 позивач не підтримувала.

Про існування договору застави на будинок вона не була обізнана та вважає такий договір протиправним, оскільки вона - єдиний власник будинку та будь-які договори з приводу розпорядження будинком можуть бути укладені тільки з нею.

Для пошуку інформації щодо вказаного обтяження та його зняття вона зверталася до АТ «Державний ощадний банк України», КП «Архітектурно-інвентаризаційне бюро Золочівської селищної ради» та Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області.

Листом №372 від 10.11.2023 КП «Архітектурно-інвентаризаційне бюро Золочівської селищної ради» підтвердило, що реєстрація житлового будинку який розташований за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві власності у цілій частині за позивачем.

АТ «Державний ощадний банк України» листом до Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області від 29.03.2024 за №118.11-20/39901/2024 повідомив, що у Банку відсутня інформація про укладення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 договору позики (кредиту), виконання зобов`язань за яким забезпечене нерухомим майном чи договором іпотеки, у зв`язку з чим банк не заперечує проти вилучення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та/або Єдиного реєстру заборон відчуження о`єктів нерухомого майна запису про обтяження, накладеного на мій будинок.

Однак Золочівська державна нотаріальна контора Харківської області не виключила неправильний запис про власника та про обтяження та позивачці мені було усно відмовлено.

Вищезазначений запис про обтяження та недостовірні відомості про власника в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна будинку позбавляє можливості позивачку звернутися за отриманням державної допомоги на відновлення пошкодженого військовими діями майна. У подальшому цей запис унеможливить також будь-які інші дії з приводу розпорядження цим майном, зокрема, звернення за державною допомогою на відновлення, добудову/перебудову, продаж, дарування, складання заповіту, його спадкування тощо.

Позивачка просить скасувати та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єкту нерухомого майна архівний запис №1367287 внесений 11.10.2004 року Золочівською державною нотаріальною конторою.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 24 грудня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення скасувати та новим рішенням задовольнити позов в повному обсязі.

Скарга мотивована тим, що підставою для відмову у позові суд зазначив незалучення у якості співвідповідача у справі її колишнього чоловіка, з яким станом на 1988 рік перебувала у шлюбі.

Вказує, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , шлюб між ними було розірвано у 1994 році, після чого будь-які стосунки не підтримувались, і тільки 21 січня 2025 року син зміг отримати свідоцтво про смерть ОСОБА_2 , яке вона внаслідок цього з поважних причин не змогла вчасно надати до суду першої інстанції.

Вважає, що у даному випадку позов заявлений до належного відповідача, який дій у спірних правовідносинах в особі своєї філії, яка є не окремою самостійною організацією, а лише підрозділом банку - юридичної особи, що його утворила, та виконує її функції і діє від її імені. Тому вважати лист філії Харківського обласного управління АТ «Державний ощадний банк України» від 29.03.2024 №118.11-20/39901/2024 неналежним, недостовірним, недостатнім чи недопустимим доказом у справі лише на тій підставі, що він наданий філією, яка не має статуту юридичної особи, - у суду не було правових підстав.

Зауважує, що на теперішній час залучення до справи ОСОБА_2 у якості співвідповідача або належного відповідача неможливо через його смерть, а відповідач не заперечує, що він не мав перед ними майнових зобов`язань, забезпечених нерухомим майном будинком АДРЕСА_1 , тому у суду були підстави для задоволення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Ощадбанк» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення залишити без змін.

Відзив мотивовано тим, що АТ «Ощадбанк» не є належним відповідачем у даній справі, який жодною дією чи бездіяльністю не перешкоджає повивачу у реалізації права на вказане нерухоме майно, зокрема володіти, користуватися та розпоряджатись вказаним майном на свій розсуд та в своїх інтересах.

Вказує, що АТ «Ощадбанк» не входить до кола суб`єктів державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, та не може відповідати а внесення записів про обтяження нерухомого майна в т.ч. і за реєстраційний запис №1367287, який було внесено Золочівською державною нотаріальною конторою 11.10.2004 року.

Вважає, що наявність будь-яких правових наслідків, спричинених обставинами, на які посилається позивачка в обґрунтування заявлених позовних вимог, належними та допустимим доказами не підтверджено. Зазначене вказує на відсутність існування порушення зі сторони АТ «Ощадбанк» прав позивачки та безпідставність заявлених вимог саме до банку.

Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення сторони позивачки, розглянула справу за відсутності відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце розгляду справи, який не направив у судове засідання свого представника, що відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджає її розгляду.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України колегія суддів перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відмовляючи у позові суд першої інстанції вказав, що позов був завлений до неналежного відповідача, оскільки спірна реєстрація обтяження на належну позивачці нерухомість було зареєстровано банком за договором застави, боржником за яким є ОСОБА_2 , якого у якості співвідповідача не залучено, хоча ці обставини стосуються його безпосередньо та впливають на його права та обов`язки. При цьому посилання позивачки, що ОСОБА_2 помер нічим не підтверджено.

Крім того у якості відповідача позивачкою було зазначено АТ «Державний ощадний банк України» в особі Харківське-обласне управління Акціонерного Товариства «Державний ощадний банк України», яке не є юридичною особою, а тому до відсутності заперечень проти вилучення з реєстру запису про обтяження, наданих Харківським обласним управлінням АТ «Державний ощадний банк України» в листі до Золочівської державної нотаріальної контори суд поставився критично.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; (пункти 1 і 4 частини другої статті 175 ЦПК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (частина перша статті 33 ЦПК України у редакції, чинній на час відкриття провадження у справі та її розгляду).

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача (частина перша, друга та третя статті 51 ЦПК України).

Судом було установлено, що позивач ОСОБА_1 є власницею будинку який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до Свідоцтва на право особистої власності від 15.11.1994 року, затвердженого виконавчим уомітетом Золочівської селищної ради народних депутатів. Записаний в реєстровву книгу №27 за реєстровим номером 3509 від 25.11.1994 (а.с. 12).

Будинок розташований на земельній ділянці, закріпленій за позивачкою по фактичному користуванню рішенням №146-2 Виконавчого комітету Золочівської селищної ради народних депутатів Золочівського району Харківської області від 11.10.1994 року, право на забудову було передано їй рішенням Виконавчого комітету Золочівської селищної ради народних депутатів Золочівського району Харківської області №157 від 12.10.1993 (а.с. 13-14).

Вказаний будинок був прийнятий в експлуатацію, згідно Акту від 11.10.1994 за №143 та 22.07.1994 на нього був оформлений технічний паспорт (а.с. 15-19).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державний реєстр Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна на будинок який розташований за адресою: АДРЕСА_1 накладено обтяження №1367287 яке зареєстроване 11.10.2004 о 09:36:28 Золочівською державною нотаріальною конторою, підставою обтяження зазначено договір застави 14.04.1988 Золочівська державна нотаріальна контора, Сбербанк. Власником будинку зазначений ОСОБА_2 (а.с. 20).

З відповіді, наданої КП «Архітектурно-інвентаризаційне бюро Золочівської селищної ради» за №№372 від 10.11.2023 підтверджується той факт, що реєстрація житлового будинку АДРЕСА_1 здійснена на праві приватної власності в цілій частині за позивачкою ОСОБА_1 , згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, видане на підставі рішення виконавчого комітету Золочівської селищної ради від 15.11.1994 року за №160. Реєстрація проведена Дергачівським БТІ 25.11.1994 та занесена в реєстрову книгу за №24 та має реєстровий №3509 (а.с. 21).

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління «Центр надання адміністративних послуг» Богодухівської міської ради Богодухівського району Харківської області за №70286447 від 20.11.2023 ОСОБА_1 було відмовлено в проведені реєстрації вищевказаного житлового будинку до Єдиного державного реєстру нерухомого майна.

Підставами відмови зазначені суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Зокрема, було виявлено, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна стосовно будинку наявна заборона (архівний запис від 11.10.2004 №1367287, внесений Золочівською державною нотаріальною конторою), підставою обтяження зазначений договір застави від 14.04.1988, а власником будинку зазначений ОСОБА_2 (а.с. 23).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , перебували в зареєстрованому шлюбі з 03.08.1984 року до 11.11.1994 року. (а.с. 22)

12.10.1993 року на підставі заяв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Золочівською селищною радою прийнято рішення про передачу права на забудову незакінченого будівництвом спірного будинку ОСОБА_1 (а.с. 14)

11.10.1994 року складено акт про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку; будівництво розпочато у липні 1987 року та закінчено у листопаді 1993 року (а.с. 15), що свідчить про будівництво будинку в період зареєстрованого шлюбу з ОСОБА_2 .

15.11.1994 року ОСОБА_1 позивачці у справі, видано свідоцтво про право особистої власності на спірний житловий будинок. (а.с. 12)

11.10.2004 року реєстратором Золочівською державною нотаріальною конторою на цей будинок згідно договору застави від 14.04.1988 року зареєстровано тип обтяження заборона; власником будинку зазначено ОСОБА_2 (а.с. 20).

З матеріалів справи вбачається, що заборону на житловий будинок АДРЕСА_1 накладено на підставі договору застави від 14.04.1988 року. Сбербанк, архівний номер 9, архівна дата 02.102000, дата виникнення 19.04.1988 року.

Наказом Українського Республіканського банку від 02.01.1992 року за № 2-К, у відповідності зі Статутом, зареєстрованим Національним банком України 31.12.1991 року за № 4, «Український Республіканський банк Ощадного банку СРСР», з підзвітною йому інфраструктурою установ та організацій, перетворено в «Державний спеціалізований комерційний Ощадний банк України».

Розпорядженням № 106/99-рп Президента України від 20.05.1999 року та постановою №876 Кабінету міністрів України від 21.05.1999 року, «Державний спеціалізований комерційний ощадний банк України» перетворено у відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України».

З вищенаведеного слідує, що АТ ««Державний ощадний банк України» з моменту утворення та на теперішній час є державним банком та правонаступником відповідного банку, в інтересах якого накладено заборону, що відповідачем не спростовано.

Пунктом 134 Глави 6 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом № 18/5 Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року, яка втратила чинність на підставі наказу № 20/5 Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року, передбачалось, що державний нотаріус за місцезнаходженням жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи місцем розташування земельної ділянки накладає заборону їх відчуження:

1)за повідомленням установи банку, підприємства або організації про видачу громадянину позички на будівництво, капітальний ремонт чи купівлю жилого будинку;

2)при посвідченні договору довічного утримання;

3)при посвідченні договору про заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна;

4)в усіх інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до вищезазначеної інструкції, державні нотаріальні контори під час накладання обтяження у вигляді заборони на відчуження майна на підставі повідомлення установи банку, у тому числі у 2004 році, виконували виключно функцію реєстратора, тому державна нотаріальна контора не може бути відповідачем у даній справі.

Пунктом 9 частини 1 статті 34 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що накладання та зняття заборон щодо відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), об`єктів незавершеного будівництва та майбутніх об`єктів нерухомості, що підлягають державній реєстрації є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси.

Статтею 74 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна.

Пунктом 2 постанови № 5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном. Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване.

До апеляційної скарги ОСОБА_1 надала копію свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 з якого вбачається, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 про що складено відповідний актовий запис №73.

Суд апеляційної інстанції погоджується з тим, що позивачка не мала можливості самостійно отримати вказаний документ, суд першої інстанції їй у реалізації її процесуальних прав та виконанні процесуальних обов`язків щодо витребування цього документа всупереч положень ч. 5 ст. 12 ЦПК України не сприяв, а тому відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції враховує цей документ та вважає встановленим, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що позивачці на день звернення до суду не було відомо.

За таких обставин слід визнати, що банк, в інтересах якого було накладено обтяження на належний позивачці будинок у 2004 році не довів наявність законних підстав для зазначення в якості власника цього будинка як предмету застави за договором, який був укладений у 1988 році. Відповідач, який є правонаступником Ощадбанку СРСР на території України, не надав до суду ані вказаного договору застави, ані доказів того, що цей договір був чинний у 2004 році на день проведення спірної реєстрації обтяження будинку, який на той день з 1994 року належав позивачці, яка є легальним забудовником вказаної земельної ділянки. Згідно встановлених судом обставин права та обов`язки обов`язки забудовника позивачка набула ще до розірвання шлюбу з ОСОБА_2 , а тому саме вона є правонаступником за вказаним договором застави та єдиним власником цього будинку. Банк не надав доказів про наявність у нього непогашених за вказаним договором застави вимог до позивачки, які при цьому можуть бути захищені у судовому порядку в межах визначеної у ст. 257 ЦК України та відповідної норми ЦК УРСР 1961 року трирічної позовної давності, а тому у суду не було підстав для висновку про те, що у даному випадку банк не є належним відповідачем у даній справі, та що ОСОБА_2 , або після його смерті - його правонаступники, мають бути залучені до розгляду справи в якості співвідповідачів у передбаченому вказаними нормами цивільному процесуального права порядку.

В якості відповідача позивачем правильно зазначено АТ «Ощадбанк» в особі Харківське-обласне управління Акціонерного Товариства «Державний ощадний банк України», який є відокремленим підрозділом АТ «Державний ощадний банк України» що не має статусу юридичної особи, а тому діє від імені АТ «Ощадбанк».

За таких обставин, суд апеляційної інстанції визнає необґрунтованими заперечення представника АТ "Державний ощадний банк України" проти того, що вони є належним відповідачем у справі.

Чинне на час виникнення спірної заборони законодавство передбачало реєстрацію заборон винятково на паперових носіях - в реєстрах для реєстрації заборон, з вчиненням відповідного запису в алфавітній книзі обліку заборон і арештів.

Станом на дату реєстрації обтяження заборони в реєстрі, правові, економічні, організаційні засади системи державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав визначались Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" N 1952-IV від 01.07.2004 (далі - Закон N 1952-IV).

З дати набрання чинності Законом №1952-IV, реєстрація речових прав на нерухомість, їх обмежень здійснюється виключно у випадках: 1) вчинення правочинів щодо нерухомого майна; 2) за заявою власника (володільця) нерухомого майна. При цьому, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Наказом Міністерства юстиції від 18.08.2004 N85/5 (далі - наказ Мін`юсту № 85/5), зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18 серпня 2004 року за № 1020/9619 (наказ втратив чинність на підставі Наказу Міністерства юстиції N 1844/5 від 14.12.2012) "Про внесення змін та доповнень до деяких нормативно-правових актів Міністерства юстиції України" (із змінами, внесеними згідно з Наказом Міністерства юстиції України №111/5 від 28.12.2006), з метою вдосконалення Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, збереження та захисту даних, що містяться у ньому, підвищення рівня захисту майнових прав та інтересів громадян і юридичних осіб, а також профілактики злочинів проти власності, внесено зміни та доповнення до Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 №31/5, зареєстрованого в Мін`юсті 10.06.1999 за №364/3657, виклавши його в новій редакції, та затверджено Інструкцію про порядок заповнення заяв та ведення Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Згідно з пунктами 6, 7 наказу Мін`юсту від 18.08.2004 N85/5 установлено, що до припинення функціонування бази даних раніше створеного реєстру, у порядку, передбаченому пунктом 4 цього наказу, перевірка відсутності або наявності заборони відчуження та арештів об`єктів нерухомого майна здійснюється за допомогою баз даних раніше створеного та модернізованого реєстрів. Після повного перенесення бази даних раніше створеного реєстру до бази даних модернізованого реєстру державне підприємство "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України забезпечує довічне зберігання бази даних раніше створеного реєстру.

Відповідно до Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 09.06.1999 №31/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 18.08.2004 № 85/5), зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18.08.2004 року за №1020/9619, Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна - це електронна база даних, яка містить відомості про обтяження нерухомого майна, а саме: накладені заборони та арешти нерухомого майна; вилучення записів про заборони, арешти; видані витяги з Реєстру заборон (пункт 1.1).

Держателем Реєстру заборон є Міністерство юстиції України, яке розробляє організаційні, методологічні принципи ведення Реєстру заборон та забезпечує його функціонування (пункт 1.3).

Адміністратором Реєстру заборон є державне підприємство "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України, що має повний доступ до електронної бази даних і відповідає за її технічне та технологічне створення та ведення, матеріально-технічне та технологічне забезпечення, за збереження і захист даних, що містяться в Реєстрі заборон (пункт 1.4).

Реєстраторами Реєстру заборон є: державні нотаріальні контори, державні нотаріальні архіви, приватні нотаріуси, які уклали відповідні договори з Адміністратором і мають повний доступ до Реєстру заборон через комп`ютерну мережу; державне підприємство "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України та його регіональні філії.

Реєстратори приймають заяви про реєстрацію обтяження об`єкта нерухомого майна від державних нотаріальних контор та приватних нотаріусів, які не є Реєстраторами, посадових осіб виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад, судів та слідчих органів та постанови про арешт майна боржника органів державної виконавчої служби та інших осіб, визначених цим Положенням; вносять та вилучають записи до (з) Реєстру заборон про заборони, арешти щодо нерухомого майна; отримують (видають) витяги з Реєстру заборон (пункт 1.5).

Разом з тим, як було вказано судом апеляційної інстанції, банк не надав до суду доказів на підтвердження непогашених вимог за договором застави, які підлягають захисту, внаслідок чого спірна реєстрація обтяження будинку покладає на позивачку непропорційне обмеження її прав власності на цю нерухомість.

Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Враховуючи те, що обмеження щодо нерухомого майна позивача продовжує діяти після спливу 32 років, незважаючи на відсутність відомостей про здійснення будь-яких дій, які б були направлені на забезпечення погашення боргу, відсутність вимог банку про погашення заборгованості, суд дійшов висновку, що наявна спірна заборона не пов`язана з реальним забезпеченням зобов`язання.

За таких обставин, збереження державної реєстрації заборони відчуження майна, обґрунтованість якого не доведена, є також істотним та непропорційним втручанням у здійснення права власності на належне позивачці нерухоме майно, яке порушує справедоивий баланс між публічним й приватним інтересом, що є підставою зняття такої заборони.

На підставі вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, порушуються норми цивільного процесуального та матеріального права, тому відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду та постановляє нове про захист порушених прав позивачки та задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 259, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 24 грудня 2024 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до АТ «Державний ощадний банк України» в особі Філії Харківське обласне управління, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Золочівська державна нотаріальна контора Харківської області, про скасування та виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна задовольнити.

Скасувати обтяження: реєстраційний номер обтяження 1367287 зареєстровано 11.10.2004 09:36:28 за №1367287 реєстратором Золочівська державна нотаріальна контора, 62203, Харківська обл., Богодухівський р., смт.Золочів, вул.8 Березня, буд.3, 093-799-06-42, підстава обтяження договір застави,-,14.04.1988, Золочівська державна нотаріальна контора, сбербанк, об`єкт обтяження: будинок, адреса: АДРЕСА_1 , власник ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , причина відсутності коду: архівний запис, додаткові дані архівний номер:9, архівна дата 02.10.2003, дата виникнення:19.04.1988 та виключити відомості про вказаний запис з Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складений 22 вересня 2025 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді - Ю.М.Мальований.

О.Ю.Тичкова.