ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

17 вересня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 749/1609/24

Головуючий у першій інстанції - Чепурко В. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1516/25

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.

секретар: Шкарупа Ю.В.

Позивач: ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2

Відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Баришівська зернова компанія», ОСОБА_3

Особа, яка подала апеляційну скаргу: Товариство з обмеженою відповідальністю «Баришівська зернова компанія»

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 09 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Баришівська зернова компанія» та ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю особи, (суддя Чепурко В.В.), ухвалене у м. Новгород-Сіверський,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення в солідарному порядку з Товариства з обмеженою відповідальністю «Баришівська зернова компанія» (далі - ТОВ «Баришівська зернова компанія») та ОСОБА_3 на користь позивачки, яка діє в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 252 000 грн решти моральної шкоди, завданої смертю батька внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Позов мотивовано тим, що 24 травня 2024 року ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Opel Vivaro», р.н. НОМЕР_1 , рухався по автодорозі М02 «Кіпті-Глухів-Бачівськ» зі сторони с.Кіпті в напрямку м.Глухів Чернігівського району Чернігівської області. Рухаючись у вищевказаному напрямку зазначеної автодороги, о 22 год. 10 хв. на 2 км + 133 м, ОСОБА_3 під час виконання маневру обгону попутного транспортного засобу допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , який рухався по зустрічній смузі руху у попутному напрямку. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці пригоди. За доводами позивачки, в результаті вищевказаного зіткнення та наслідків від нього у вигляді загибелі ОСОБА_4 його близьким родичам, а саме дочці ОСОБА_2 , було завдано матеріальної та моральної шкоди, у зв`язку з чим виникло право на її відшкодування за рахунок відповідачів. 30 травня 2024 року представник позивача повідомив страховика забезпеченого транспортного засобу «Opel Vivaro» - ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» про настання страхового випадку і подав заяви на виплату страхового відшкодування, в яких просив виплатити 48 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди та 288 000 грн - в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної втратою годувальника. 07 червня 2024 року між ОСОБА_1 та ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» укладено договір про виконання обов`язку по виплаті страхового відшкодування, згідно з яким страховик здійснює виплату страхового відшкодування у розмірі 273 600 грн, а позивачка здійснює спрощення суми страхового відшкодування в розмірі 30 400 грн, проте для розрахунків стягнення решти суми відшкодування в порядку ст.1194 ЦК України слід відштовхуватись від страхового відшкодування у розмірі 304 000 грн, яка складається з: 48 000 грн - в рахунок відшкодування моральної шкоди, 256 000 грн - в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної втратою годувальника. Позивачка вважає суму відшкодування моральної шкоди, яку здійснив страховик, значно меншою ніж фактична, яку було завдано. ОСОБА_1 вказує, що дочка втратила рідного батька, близьку для неї людину, який був опорою та підтримкою, частково зруйновано її дитяче нормальне життя. Позивачка оцінила мінімальний розмір грошового відшкодування завданої дитині моральної шкоди у грошовому еквіваленті 300 000 грн, а з урахуванням часткового її відшкодування страховиком, решта становить 252 000 грн.

Рішенням Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 09 липня 2025 року позов задоволено частково; стягнуто з ТОВ «Баришівська зернова компанія» на користь неповнолітньої ОСОБА_2 в якості відшкодування моральної шкоди 252 000 грн 00 коп.; у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 відмовлено; стягнуто з ТОВ «Баришівська зернова компанія» на користь держави судовий збір у розмірі 3 780 грн 00 коп. Рішення суду мотивовано тим, що саме ТОВ «Баришівська зернова компанія», яка є власником транспортного засобу «Opel-Vivaro», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та в інтересах якої даний транспортний засіб використовував відповідач ОСОБА_3 , повинна нести відповідальність за моральну шкоду, заподіяну неповнолітній ОСОБА_2 загибеллю її батька внаслідок ДТП, спричиненого транспортним засобом, використання якого є джерелом підвищеної небезпеки. Також суд дішов висновку, що у даній справі позивачкою не доведено, що відповідач ОСОБА_3 має нести солідарну з ТОВ «Баришівська зернова компанія» відповідальність за заподіяну позивачці моральну шкоду, відповідно така позовна вимога до відповідача ОСОБА_3 є необґрунтованою.

В апеляційній скарзі ТОВ «Баришівська зернова компанія» просить скасувати вказане рішення суду в частині стягнення з товариства моральної шкоди і прийняти в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову і стягнення з нього 30 000 грн в якості відшкодування моральної шкоди, а в решті позовних вимог про стягнення моральної шкоди відмовити. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не врахував, що ОСОБА_4 , рухаючись у стані алкогольного сп`яніння по проїзній частині при наявності належним чином облаштованого узбіччя дороги, грубо порушив пункт 4.1. Правил дорожнього руху України. Відповідач вважає помилковим зазначення в рішенні, що порушення потерпілим пішоходом ОСОБА_4 пункту 4.4. ПДР України та перебування в стані алкогольного сп`яніння, не має значення для оцінки дій останнього, як грубої необережності, яка є підставою для зменшення розміру відшкодування шкоди.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині стягнення з ТОВ «Баришівська зернова компанія» моральної шкоди, в іншій частині воно судом апеляційної інстанції не переглядається.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині частково не відповідає.

По справі встановлено, що 24 травня 2024 року ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Opel-Vivaro», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по автодорозі М02 «Кіпті-Глухів-Бачівськ» зі сторони с. Кіпті в напрямку м. Глухів Чернігівського району Чернігівської області. Рухаючись у вищевказаному напрямку зазначеної автодороги, о 22 год. 10 хв. на 2км + 133 м, ОСОБА_3 під час виконання маневру обгону попутного транспортного засобу допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , який рухався по зустрічній смузі руху у попутному напрямку. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_4 від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці пригоди.

За даним фактом 24 травня 2024 року було розпочато кримінальне провадження №0000837 за фактом вчинення злочину, передбаченого частиною другою статті 286 КК України (а.с.84 т.1).

Відповідно до висновку експерта №54 від 20 липня 2024 року при експертизі трупа ОСОБА_4 виявлені тілесні ушкодження, заподіяні при житті та зумовлені комплексом однієї травми в умовах дорожньо-транспортної пригоди та могли бути заподіяні при дорожньо-транспортній пригоді та спричинені дією тупих предметів по механізму удару та тертя в результаті удару частинами транспортного засобу, який рухався, в подальшому падіння потерпілого на транспортний засіб та дорожнє покриття, в тому числі за обставин дорожньо-транспортної пригоди, що вказані в описовій частині постанови 24 травня 2024 року, а саме: «на 2км + 133м, ОСОБА_3 під час виконання маневру обгону попутного транспортного засобу допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , який рухався по зустрічній смузі руху у попутному напрямку». Причина настання смерті знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з отриманим комплексом тілесних ушкоджень. При судово-токсикологічній експертизі крові, сечі, жовчі від трупа ОСОБА_4 в крові виявлений етанол в концентрації -1,7 г/л, що відносно живої людини відповідає середньому ступеню алкогольного сп`яніння (а.с.52-57 т.1).

Згідно з висновком експерта №СЕ-19/125-24/7879-ІТ від 19 липня 2024 року за умов дорожньо-транспортної пригоди, вказаних у постанові про призначення експертизи, водій автомобіля «Opel-Vivaro», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_3 не мав технічної можливості запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_4 . В даній дорожньо-транспортній ситуації, з технічної точки зору, водій ОСОБА_3 повинен був рухатися зі швидкістю не більше 90 км/год., тобто діяти у відповідності до вимог пунктів 12.1, 12.6 г ПДР, а з моменту виникнення перешкоди діяти у відповідності до вимог пункту 12.3 ПДР. За умов ДТП, вказаних у постанові, з технічної точки зору в діях водія автомобіля «Opel-Vivaro», реєстраційний номер НОМЕР_1 , невідповідностей вимогам ПДР, що перебувають в причинному зв`язку з виникненням ДТП, не вбачається. Оцінка дій пішохода ОСОБА_4 на відповідність вимогам ПДР не здійснювалася, оскільки згідно висновку не потребує спеціальних знань в галузі автотехнічної експертизи (а.с.63-74 т.1).

З протоколу допиту відповідача ОСОБА_3 як свідка у кримінальному провадженні №0000837 вбачається, що останній, надаючи показання, розповів, що його батько ОСОБА_5 працює водієм на автомобілі «Opel-Vivaro», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у ТОВ «Баришівська зернова компанія». 24 травня 2024 року він на прохання батька на вказаному автомобілі відвіз людей в район смт. Козелець та під час повернення додому на дорозі М02 о 22 год. 10 хв., здійснював маневр обгону автопотяга, виїхав на зустрічну смугу для руху, рухаючись зі швидкість до 90 км/год та коли наблизився до передньої частини кабіни сідлового тягача, обгін якого здійснював, побачив людину в чорному одязі без світловідбивальних елементів, яка рухалася по лівому краю зустрічної смуги для руху в попутному з ним напрямку. Далі він застосував екстрене гальмування, однак відбувся наїзд на вказану людину (а.с.58-62 т.1).

За результатами досудового розслідування кримінальне провадження №0000837 було закрито постановою слідчого від 30 вересня 2024 року за відсутності в діях водія ОСОБА_3 складу злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України (а.с.75-82 т.1).

З технічного паспорту на транспортний засіб «Opel-Vivaro», реєстраційний номер НОМЕР_1 , вбачається, що його власником є ТОВ «Баришівська зернова компанія» (а.с.109 т.1).

Станом на час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Opel-Vivaro», реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на підставі поліса №219108887 (а.с.12 т.2).

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в інтересах якої подано позов її матір`ю ОСОБА_1 , є донькою загиблого ОСОБА_4 (а.с.92 т.1).

30 травня 2024 року представник позивачки подав до ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 24 травня 2024 року і внаслідок якої загинув ОСОБА_4 , а також заяви на виплату страхового відшкодування ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , а саме: пов`язане із втратою годувальника - 288 000 грн, пов`язане із моральною шкодою - 48 000 грн (а.с.103-105 т.1).

07 червня 2024 року між ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та ОСОБА_1 , як представником неповнолітньої ОСОБА_2 , було укладено договір про врегулювання страхового випадку за договором ОСЦПВ №219108887, відповідно до умов якого страховиком проведено розрахунки по страховій події за шкоду, пов`язану із втратою годувальника, у розмірі - 288 000 грн та із заподіяною моральною шкодою - 1/2 частки у розмірі - 48 000 грн, всього на загальну суму - 336 000 грн, але в межах ліміту відповідальності УСК «Княжа» за договором ОСЦПВ, враховуючи 1/2 частки моральної шкоди, що належить матері загиблого - 304 000 грн. Сторонами погоджено, що заявник частково відмовляється від вимог у розмірі 30 400 грн (по шкоді, заподіяній у зв`язку із втратою годувальника, та по моральній шкоді) від суми, що розрахована страховиком, і не буде здійснювати будь-яких заходів щодо стягнення цих коштів за умови, що протягом десяти робочих днів з дня підписання цього договору страховик здійснює виплату страхового відшкодування у розмірі 273 600 грн (а.с.106-107 т.1).

У відповідь на адвокатський запит ТОВ «Баришівська зернова компанія» повідомила, що ОСОБА_3 не є та не був працівником ТОВ «Баришівська зернова компанія», юридичні підстави для керування ОСОБА_3 автомобілем «Opel-Vivaro», реєстраційний номер НОМЕР_1 , були відсутні, а право керування автомобілем було передано особою, яка не мала на це відповідних повноважень (а.с.108 т.1).

Також відповідно до довідки ТОВ «Баришівська зернова компанія» №30 від 25 грудня 2024 року ОСОБА_3 станом на 24 травня 2024 року в трудових відносинах з ТОВ «Баришівська зернова компанія» не перебував (а.с.37 т.2).

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (частина перша статті 1187 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною п`ятою статті 1187 ЦК України встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно зі статтею 1193 ЦК України зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.

Отже, у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки, яким завдано шкоди, та третіми особами, яким володілець джерела підвищеної небезпеки завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця цього джерела незалежно від його вини.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Відсутність обвинувального вироку чи наявність постанови слідчого про відмову в порушенні кримінальної справи не звільняє відповідача від обов`язку доказування своєї невинуватості.

Крім того, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено.

Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

У пункті 1.3 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на час дорожньо-транспортної пригоди) визначено, що потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.

Згідно із статтею 6 цього Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на час дорожньо-транспортної пригоди) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, а відповідно до пункту 23.1 статті 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Статтею 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на час дорожньо-транспортної пригоди) визначено порядок здійснення та розміри страхових виплат за шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого.

Пунктом 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на час дорожньо-транспортної пригоди) визначено, що страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц.

У справі, яка переглядається, встановлено, що експертом у даній дорожньо-транспортній ситуації оцінка дій пішохода ОСОБА_4 на відповідність вимогам ПДР та встановлення причинного зв`язку між його діями та виникненням дорожньо-транспортної пригоди, спеціальних знань не потребує, а вимагає всебічної оцінки всіх зібраних у справі доказів та виходить за межі компетенції експерта-автотехніка, у зв`язку з чим питання не вирішувалося.

У постанові про закриття кримінального провадження від 30 вересня 2024 року зазначено, що під час огляду місця дорожньо-транспортної пригоди встановлено, що подія сталася за межами населеного пункту на 2 км + 133 м автодороги М01 «Кіпті - Глухів - Бачівськ» Чернігівського району Чернігівської обалсті. Проїзна частина дороги в даному місці має по одній смузі руху в кожному напрямку, розділених дорожньою розміткою 1.5. Краї проїзної частини дороги позначені дорожньою розміткою 1.1. З обох сторін від меж проїзної частини дороги наявне укріплене асфальтобетонне узбіччя, яке закінчується металевим дорожнім огородженням. Дорожньо-транспортна пригода сталась в темний час доби, будь-яке освітлення проїзної частини дороги відсутнє. Потерпілий ОСОБА_4 був одягнутий в одяг темного кольору без світло-відбивальних елементів.

Обов`язки і права пішоходів визначено у розділі 4 Правил дорожнього руху, зокрема у пункті п.4.1. передбачено, що пішоходи повинні рухатися по тротуарах і пішохідних доріжках, тримаючись правого боку. Якщо немає тротуарів, пішохідних доріжок або пересуватися по них неможливо, пішоходи можуть рухатися велосипедними доріжками, тримаючись правого боку і не утруднюючи рух на велосипедах, або в один ряд узбіччям, тримаючись якомога правіше, а у разі його відсутності або неможливості рухатися по ньому - по краю проїзної частини назустріч руху транспортних засобів. При цьому треба бути обережним і не заважати іншим учасникам дорожнього руху.

У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості пішоходи, які рухаються проїзною частиною чи узбіччям, повинні використовувати світлоповертальні елементи (стрічку, наклейку, жилет тощо) або бути в одязі, який має світлоповертальні елементи, для своєчасного їх виявлення іншими учасниками дорожнього руху (п.4.4. Правил дорожнього руху).

Колегія суддів апеляційного суду вважає обгрунтованими доводи ТОВ «Баришівська зернова компанія» про те, що потерпілий ОСОБА_4 у темну пору доби на неосвітленій ділянці дороги, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння середньої тяжкості та будучи одягненим у темний одяг без світлоповертальних елементів, рухався по краю проїзної частини, яка в даній дорожній ситуації не була призначена для руху пішоходів, допустив грубу необережність через нехтування правилами дорожнього руху, у зв`язку з чим наявні підстави для зменшення розміру відшкодування заподіяної його смертю шкоди. При цьому вина водія у настанні смерті потерпілого, ступінь якої враховується при визначенні розміру відшкодування, відсутня.

Право неповнолітньої ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди, заподіяної загибеллю її батька, відповідачем не оспорюється.

З урахуванням часткового відшкодування моральної шкоди страховою компанією, вимог розумності, виваженості та справедливості, є правові підстави для зменшення розміру відшкодування моральної шкоди, визначеного до стягнення з ТОВ «Баришівська зернова компанія», з 252 000 грн до 30 000 грн.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.ч.1, 6 ст.141 ЦПК України).

ОСОБА_1 , як законний представник своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_2 на підставі п.12 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору.

Оскільки позовні вимоги задоволено частково (на 11,9%), з відповідача ТОВ «Баришівська зернова компанія» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 299,88 грн (252 000 грн х 1% х 11,9%) на користь держави. Отже, оскаржуване судове рішення підлягає зміні також в частині визначеного до стягнення судового збору шляхом його зменшення з 3 780 грн до 299 грн 88 коп.

При зверненні до суду з апеляційною скаргою відповідач повинен був сплатити судовий збір (з урахуванням ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір») у розмірі 3024 грн (252 000 х 1% х 150% х 0,8). У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги, судовий збір у розмірі 3024 грн належить компенсувати Товариству з обмеженою відповідальністю «Баришівська зернова компанія» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 376 ч.1 п.3, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Баришівська зернова компанія» задовольнити.

Рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 09 липня 2025 року змінити:

- в частині визначеного до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Баришівська зернова компанія» на користь неповнолітньої ОСОБА_2 розміру моральної шкоди , зменшивши його розмір з 252 000 грн до 30 000 грн;

- в частині визначеного до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Баришівська зернова компанія» на користь держави розміру судового збору , зменшивши його розмір з 3 780 грн до 299 грн 88 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Компенсувати Товариству з обмеженою відповідальністю «Баришівська зернова компанія» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір у розмірі 3024 грн за апеляційний розгляд справи.

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 22 вересня 2025 року.

Головуючий: Судді: