УХВАЛА

18 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 210/5827/23

провадження № 61-11619ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О.,

Сердюка В. В.,

розглянув касаційну скаргу Державної казначейської служби України на ухвалу Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 березня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду

від 12 серпня 2025 року у справі за заявою Державної казначейської служби України про зміну способу виконання рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Департаменту соціальної політики Виконавчого комітету Криворізької міської ради, заступника директора Департаменту соціальної політики виконавчого комітету Криворізької міської ради Красовського Михайла Вікторовича про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконним рішенням органу місцевого самоврядування Департаменту соціальної політики Виконавчого комітету Криворізької міської ради,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень.

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до держави Україна в особі Державної казначейської служби України (далі - ДКСУ), Департаменту соціальної політики Виконавчого комітету Криворізької міської ради, заступника директора Департаменту соціальної політики Виконавчого комітету Криворізької міської ради Красовського М. В. про відшкодування матеріальної (123 543,65 грн) та моральної шкоди (200 000 грн), завданої незаконним рішенням органу місцевого самоврядування Департаменту соціальної політики Виконавчого комітету Криворізької міської ради.

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про зменшення позовних вимог, в якій просила стягнути з ДКСУ завдану їй матеріальну шкоду у розмірі 3 649,90 грн та моральну шкоду - 200 000 грн.

Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області

(з 25 квітня 2025 року назву суду змінено на Металургійний районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області відповідно до Закону України

від 26 лютого 2025 року № 4273-IX «Про внесення змін до Закону України

«Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів») рішенням від 13 березня 2024 року позов ОСОБА_1 задовольнив частково.

Стягнув з Державного бюджету України через ДКСУ шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконною постановою

від 16 листопада 2018 року № ОМС-ДН1660/1667/АВ-ВП/П/ТД-ФС, 25 000 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Не погодившись з рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 березня 2024 року, ДКСУ оскаржила його в апеляційному порядку.

Дніпровський апеляційний суд постановою від 04 вересня 2024 року апеляційну скаргу ДКСУ задовольнив частково.

Рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 березня 2024 року змінив.

Виклав абзац другий резолютивної частини рішення у такій редакції: «Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконною постановою

від 16 листопада 2018 року № ОМС-ДН1660/1667/АВ-ВП/П/ТД-ФС, 25 000 грн».

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишив без змін.

У листопаді 2024 року ДКСУ звернулася до суду із заявою про зміну способу виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 04 вересня

2024 року.

Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ухвалою від 12 березня 2025 року заяву ДКСУ про зміну способу виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 04 вересня 2024 року у справі № 210/5827/23 залишив без задоволення.

Не погодившись з ухвалою Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 березня 2025 року, ДКСУ оскаржила її в апеляційному порядку.

Дніпровський апеляційний суд постановою від 12 серпня 2025 року апеляційну скаргу ДКСУ залишив без задоволення. Ухвалу Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 березня 2025 року залишив без змін.

11 вересня 2025 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» надійшла касаційна скарга ДКСУ на ухвалу Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 березня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 серпня 2025 року, в якій заявник просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про задоволення заяви про зміну способу виконання рішення, посилаючись на порушення судами норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до пункту 26 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо відстрочення і розстрочення, зміни чи встановлення способу і порядку виконання рішення.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Частиною першою статті 406 ЦПК України передбачено, що ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2, 3 частини першої статті 389 цього Кодексу.

Оскарження ухвал суду першої інстанції про відстрочення і розстрочення, зміни чи встановлення способу і порядку виконання рішення після їх перегляду в апеляційному порядку (пункт 26 частини першої статті 353 ЦПК України), у наведеній вище статті 389 ЦПК України, яка є спеціальною нормою процесуального права, що регламентує право касаційного оскарження судових рішень у касаційному порядку, не передбачено.

З огляду на вищевикладене та відповідно до наведених положень ЦПК України, не може бути предметом перегляду у касаційному порядку й постанова суду апеляційної інстанції, прийнята за наслідками перегляду ухвали суду першої інстанції щодо відстрочення і розстрочення, зміни чи встановлення способу і порядку виконання рішення.

Аналогічний висновок викладений в ухвалах Верховного Суду від 18 липня

2025 року у справі № 757/54543/23-ц (провадження № 61-8217ск25),

від 25 липня 2025 року у справі № 233/56/22 (провадження № 61-9115ск25).

Відповідно до частини 4 статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України

«Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Як визначено у рішеннях Європейського суду з прав людини від 20 травня

2010 року у справі «Пелевін проти України» (заява № 24402/02)

та від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України»

(заява № 8863/06) право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг на рішення.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, згідно зі статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Отже, закон надає Верховному Суду право використовувати процесуальні фільтри, закріплені у статті 389 ЦПК України, що повністю узгоджується з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, положеннями статті 129 Конституції України, завданнями і принципами цивільного судочинства.

У постанові від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження

№ 12-90гс20) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що тенденції нормативно-правового регулювання національної моделі касаційного оскарження свідчать про перехід на конституційному рівні до моделі обмеженої касації, що реалізується, зокрема, за допомогою введення переліку випадків, коли рішення підлягає касаційному оскарженню, а також низки процесуальних фільтрів. Встановлення в процесуальному кодексі виняткових підстав для касаційного оскарження у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним, має слугувати формуванню дієвої судової системи, що гарантуватиме особі право на остаточне та обов`язкове судове рішення. Введення процесуальних «фільтрів» не порушує право на доступ до суду, оскільки таке право вже реалізоване при зверненні до суду першої та апеляційної інстанцій, можна стверджувати, що введення процесуальних «фільтрів» допуску до перегляду судових рішень касаційним судом не порушує право доступу до правосуддя.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та 29465/04) вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

У рішенні від 21 жовтня 2010 року у справі «Дія 97» проти України» (заява

№ 19164/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що процесуальні правила призначені для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності, а також, що учасники судового провадження повинні мати право розраховувати на те, що ці правила застосовуватимуться. Цей принцип застосовується до усіх - не лише до сторін провадження, але й до національних судів.

Пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України передбачено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Ураховуючи зазначене, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ДКСУ на ухвалу Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 березня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 серпня 2025 року необхідно відмовити.

При цьому, вказівка у резолютивній частині постанови Дніпровського апеляційного суду від 12 серпня 2025 року про можливість її оскарження до Верховного Суду не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржуване судове рішення не підлягає перегляду в касаційному порядку згідно з вимогами ЦПК України.

З наведених обставин не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись пунктом 1 частини другої статті 394, статтею 389 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державної казначейської служби України на ухвалу Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 березня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 серпня 2025 року у справі за заявою Державної казначейської служби України про зміну способу виконання рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Департаменту соціальної політики Виконавчого комітету Криворізької міської ради, заступника директора Департаменту соціальної політики Виконавчого комітету Криворізької міської ради Красовського Михайла Вікторовича про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконним рішенням органу місцевого самоврядування Департаменту соціальної політики Виконавчого комітету Криворізької міської ради.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська С. О. Карпенко В. В. Сердюк