441/2694/24 2/441/200/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

18.09.2025 Городоцький районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Ференц О.І.,

за участю секретаря судового засідання - Клок Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городок Львівської області за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю органу опіки та піклування Городоцької міської ради Львівської області про позбавлення батьківських прав та встановлення факту самостійного виховання і утримання дитини

В С Т А Н О В И В:

25.10.2024 позивач звернувся до суду із цим позовом, покликаючись на те, що відповідач є його колишньою дружиною, шлюб між ними розірвано 26.02.2024. У них є спільні діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Судовим наказом Городоцького районного суду Львівської області від 19.02.2024 наказано стягувати з відповідачки аліменти на його користь на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Від липня 2023 відповідач не проживає в Україні, припинила спілкування з ним і донькою ОСОБА_5 , старшу дочку забрала з собою. Відповідач не цікавиться життям, здоров`ям та навчанням доньки ОСОБА_5 , в останньої наявні психологічні зриви, дитина переживає моральні страждання, відчуває себе покинутою, бо її залишила мама. Дитина дуже розгублена, замкнута і конфліктна. Фактично з липня 2023 і до лютого 2024 ОСОБА_4 проживає з ним, однак в лютому 2024 він був мобілізований, що додатково похитнуло психологічне здоровя дитини, внаслідок чого вона сама звернулася до служби у справах дітей із бажанням позбавити матір батьківських прав відносно неї. На час відсутності обох батьків дитина проживала з бабусею його матір`ю. ОСОБА_6 не сплачує аліменти на утримання дитини, не спілкується з донькою. Вищенаведене свідчить про те, що відповідач умисно та свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно доньки ОСОБА_5 , що згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України є підставою для позбавлення її батьківських прав. Просив суд позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав щодо їхньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановити факт самостійного утримання та виховання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ..

11.12.2024 представник відповідача подав відзив на позовну заяву, згідно з яким заперечують проти задоволення позову з наступних підстав. Позивач спотворює в позовній заяві наведені факти, відповідачка регулярно спілкується з донькою через телефонні дзвінки, відеозв`язок та повідомлення, навіть перебуваючи зі старшою дочкою за кордоном, ОСОБА_2 надає молодшій доньці необхідну матеріальну допомогу, що підтверджується банківськими виписками, вона бере участь у житті дитини, цікавиться її емоційним і фізичним станом, сприяє її розвитку. Позбавлення батьківських прав є виключним заходом, який застосовується лише за доведених фактів серйозного порушення батьківських обов`язків, однак у цій справі позивач не надав доказів систематичних порушень з боку матері, тому його вимоги є необґрунтованими. Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справ мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. У справі від 30.06.2020 (заява № 70879/11) ЄСзПЛ також наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возєднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідач вважає, що висновок органу опіки та піклування не містить переконливих доводів щодо доцільності позбавлення матері батьківських прав, якими він керувався при прийнятті рішення. Поведінка відповідача загалом свідчить про її бажання як матері брати участь у вихованні та спілкуванні з дочкою, її спроможність та волевиявлення виконувати свої природні материнські обовязки. Встановлені факти, що мати недостатньою мірою спілкується з дитиною, забезпечує її матеріально, приймає участь у її вихованні не може бути підставою для позбавлення її батьківських прав. Враховуючи усталену судову практику у спірних правовідносинах та те, що матір ніколи не втрачала інтересу до своєї дитини, в тому числі до участі у її вихованні, підтримує зв`язок з дитиною за допомогою телефонних дзвінків та відеозвязку, перераховує кошти на утримання дитини на рахунок батька, надсилає їй подарунки, що підтверджено матеріалами справи, а також з огляду на те, що позивач не довів навмисного ухилення відповідачки від виконання своїх обов`язків та її винної поведінки, вважають, що позивач зробив передчасний висновок про наявність підстав, передбачених ч.1 ст.164 СК України, для застосування до відповідачки такого крайнього заходу як позбавлення її батьківських прав.

Представник позивача адвокат Струс Н.Я., в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та додатково пояснила, що відповідачка свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно доньки ОСОБА_5 , а позивач через службу у ЗСУ не може опікуватися дитиною, відтак ОСОБА_5 залишилася взагалі без батьківського піклування. В грудні 2024 року мати зобов`язалася забрати ОСОБА_5 до себе, але приїхала лише весною 2025 року, тобто з липня 2023 року мати пропала з життя дівчинки. У разі позбавлення матері батьківських прав батько буде звільнений з військової служби і зможе повноцінно піклуватися про дитину. Також мати проігнорувала право дитини на здобуття освіти, оскільки знаючи, що дівчинка навчається у коледжі і з вересня їй требу приступити до навчання, забрала її до себе і лише зараз ОСОБА_5 повернулася в Україну. Дитина прихильна до батька, хоче проживати з ним, батько завжди цікавився донькою, її успіхами у навчанні, особистим життям, навіть під час проходження військової служби знаходить час постійно спілкуватися з ОСОБА_5 , брати участь у її житті, займатися її вступом у коледж. Мати ж, зі слів дівчинки, не має наміру повертатися в Україну.

Представник відповідача адвокат Золотухін О.О., в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив та пояснив, що ОСОБА_6 постійно спілкується з дівчинкою, виховує, аліменти завжди сплачувала справно, спочатку на особисту картку батька, потім через виконавчу службу, завжди хотіла забрати Таню до себе, але донька постійно міняла свою думку, врешті захотіла закінчити 9-й клас в Україні. Вважає, що дитину нацькували проти матері, оскільки остання ніколи не ухилялася від утримання та виховання ОСОБА_5 , спілкувалася з нею чи не щоденно, постійно надавала фінансову допомогу. Причиною раптового виїзду відповідача за кордон була втеча від домашнього насильства, з батьком була домовленість, що вона візьме одну дитину і поїде, бо в молодшої не було документів. Вважає, що жодних правових підстав для позбавлення відповідача батьківських прав немає, оскільки це є крайній захід, який застосовується за певних, чітко визначених обставин, яких у цій ситуації немає. Мати виїхала за кордон працювати у 2023 році, коли батько ще не був мобілізований, відтак мав можливість піклуватися про дівчинку. Як свідчать переписки, мама завжди цікавилася і продовжує цікавитися життям дитини, переживає у що вона одіта, взута, як її навчання, приїхала влаштувати доньку у коледж, допомагала з документами, навіть приїхала взяти участь у судовому засіданні на відміну від батька, який все літо був у відпустці, однак в суд не з`явився. На сьогодні дівчинка не підтримує своєї заяви, яку подала у службу у справах дітей, про що заявила особисто, відтак позбавлення її матері батьківських прав відносно неї не відповідатиме інтересам дитини.

Відповідач ОСОБА_6 в судовому засідання проти задоволення позову заперечила та пояснила, що не могла жити з ОСОБА_1 , він зловживав алкоголем, вчиняв домашнє насильство, побив старшу дочку ОСОБА_7 , тому вона з останньою втекла за кордон. Однак вона кожен день переживає за ОСОБА_5 , не вірить, що її дочка самостійно пішла в службу у справах дітей і написала таку заяву, пояснює це лише впливом бабусі. ОСОБА_5 постійно змінює свою думку стосовно місця проживання то хоче їхати до неї, то не хоче, хоче закінчити школу тут, оскільки не знає німецької мови. З 16 років ОСОБА_5 сама зможе перетинати кордон і вирішувати, з ким їй жити. На момент її виїзду за кордон ОСОБА_5 не мала паспорта, батько на той час ще не був мобілізований, однак не зробив їй документи. Вона записала ОСОБА_5 на чергу, але батько не пішов з нею за виготовленням документа.

Представник органу опіки та піклування Городоцької міської ради Львівського району Львівської області Костишин Н.М. в судовому засіданні вирішення спору покладає на розсуд суду.

Свідок ОСОБА_8 мати позивача, в судовому засіданні пояснила, що 29.07.2023 року її невістка втекла з України, забравши старшу доньку ОСОБА_7 . ОСОБА_5 вона залишила з ними. Остання отримала суттєву психологічну травму через такий вчинок мами, поводила себе неадекватно, палила собі руки, хотіла стрибнути зі сходів тощо. ОСОБА_6 навіть не сказала, що збирається їхати. Так як її сина мобілізували, вона змушена була взяти ОСОБА_5 до себе, бо мама не хотіла її забирати. Пізніше ОСОБА_9 самостійно написала заяву в службу у справах дітей, в якій попросила позбавити її маму батьківських прав. ОСОБА_6 тривалий час обіцяла ОСОБА_10 приїхати, але приїхала лише тоді, коли дізналася про позов, допомогла ОСОБА_10 влаштуватися в коледж. Але дитина хоче проживати з батьком. Відповідач не цікавиться життям дитини, не водила її у школу, не водила на гуртки, дитина була запущена та недоглянута. Натомість ОСОБА_6 зловживала алкогольними напоями, не готувала дітям їсти, не лікувала їх, навіть довідки в школу дитині робила вона, а не мама. Аліменти ОСОБА_6 платила за рішенням суду, скидала також кошти безпосередньо ОСОБА_10 на картку, проте їй невідомо як часто це було і які це були суми. Таня не хоче проживати за кордоном, має намір продовжувати навчання в Україні. Таня не розказувала їй, що мама дзвонить до неї.

Неповнолітня ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що заяву у службу у справах дітей про позбавлення її матері батьківських прав дійсно написала особисто, бо мати її залишила. За час проживання з батьками в школу її переважно водив батько, забирав також, домашні завдання вона робила з обома батьками, на гуртки в більшості водив тато, але надовго вона там не затримувалася. Батьки обоє займалися її вихованням, мама частіше могла сваритися. Вона не знала, що мама поїде за кордон, аж через три дні мама зателефонувала і пояснила їй все, до цього вона була заблокована і не могла зв`язатися з мамою. Лише у 2025 році мама повернулася і забрала її до себе, однак вона не знає мови, не хоче проживати в Німеччині, відтак повернулася в Україну, щоб продовжити навчання. На сьогодні стосунки з мамою нейтральні, однак вона не хоче позбавляти її батьківських прав, хоче залишити все як є. Мама хотіла, щоб вона залишилася з нею, але вона не хоче. На сьогодні вона проживає сама, оскільки батько служить на сході, проживати вона буде в гуртожитку. Мати підтримує її матеріально, спілкується з нею, але проживати вона хоче з батьком.

Заслухавши пояснення відповідача, представників сторін та представника органу опіки та піклування, свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, права та обов`язки сторін суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (до зміни ОСОБА_11 ), сторони у справі, є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7). Зміна імені та прізвища ОСОБА_11 на ОСОБА_12 зареєстрована Городоцьким районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Львівській області 09.08.2017, актовий запис № 17 (а.с.8). Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 26.02.2024 шлюб між сторонами у справі розірвано (а.с.11) Як зазначено у рішенні суду, відповідачка ОСОБА_2 у письмовій заяві просила суд врахувати, що з липня 2023 вона знаходиться за кордоном зі старшою дочкою, причиною її виїзду було те, що позивач побив її та доньку ОСОБА_7 , вигнав їх з будинку, а молодшу доньку вона не забрала, тому що не було належних документів для виїзду за кордон, її прохання зробити молодшій дочці паспорт для виїзду за кордон чоловік ігнорував, тому просить не брати до уваги твердження позивача про те, що вона не цікавиться життям молодшої дочки, вона однаково любить своїх дітей, розлука з молодшою дочкою є дуже болісною для неї (а.с.11).

ОСОБА_4 згідно Витягу № 974 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 26.04.2024 зареєстрована у АДРЕСА_1 з батьком та сестрою ОСОБА_3 (а.с.10). Ця квартира належить її батьку ОСОБА_1 (а.с.22).

Згідно інформації служби у справах дітей Городоцької міської ради Львівської області від 23.04.2024 ОСОБА_4 проживає без реєстрації в АДРЕСА_2 (а.с.15). Актом обстеження житлово-побутових умов проживання ОСОБА_4 від 18.04.2024 встановлено, що вищевказаний будинок належить її бабусі ОСОБА_8 , складається з п`яти кімнат, кухні, коридору, ванни та туалету, в помешканні наявні усі комунальні вигоди, будинок облаштований усіма необхідними меблями та побутовою технікою, проведений сучасний ремонт, у користуванні є присадибна ділянка, на якій вирощують городину для власних потреб та частина використовується як квітник. Мати дитини ОСОБА_2 , з липня 2023 перебуває за кордоном, батько служить в ЗСУ. На час візиту комісії ОСОБА_5 була охайно одіта, доглянута. Дівчинка забезпечена усім необхідним відповідно до віку, має окрему кімнату, де є спальне ліжко, шафа для одягу. В будинку чисто, прибрано, була приготовлена їжа. Зі слів бабусі вихованням дитини займається вона, забезпечує усі належні умови для її розвитку, проживання та навчання (а.с.16). ОСОБА_8 є особою з інвалідністю ІІ групи безтерміново за загальним захворюванням (а.с.20).

ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в ВЧ НОМЕР_1 з 05.02.2024, що підтверджується довідкою ВЧ НОМЕР_2 від 05.04.2024 № 963/1 (а.с.12).

Згідно характеристики Городоцького ЗЗСО № 3 І-ІІІ ступенів ім. Героя України ОСОБА_13 на ОСОБА_4 від 05.02.2024 дівчинка навчається в цьому закладі з 1-го класу, рівень знань середній, до уроків готується несистематично, характеризується недостатнім поточним самоконтролем за власною діяльністю, що призводить до численних помилок при виконанні навчальних завдань. За характером ОСОБА_5 різка, емоційна, легко піддається чужому впливу, може провокувати конфлікти серед хлопців та дівчат класу, правила поведінки на уроках порушує і часто ігнорує, неуважна, заважає вчителям та відволікає дітей, домашні завдання виконує не завжди. Дівчинка проживає з батьком, який завжди цікавиться успішністю своєї дочки, мати на даний час перебуває за кордоном, в дитини погіршилася поведінка з моменту відсутності мами (а.с.14).

09.02.2024 ОСОБА_14 звернулася із заявою у службу у справах дітей Городоцької міської ради Львівської області, в якій просила позбавити її маму батьківських прав відносно неї, оскільки мама виїхала за кордон зі старшою дочкою ОСОБА_15 , а нею не цікавиться, не хоче забрати її до себе чи повернутися назад сюди, зовсім не виконує своїх батьківських обовязків по відношенню до неї, після мобілізації тата вона змушена проживати з бабусею (а.с.13).

Судовим наказом Городоцького районного суду Львівської області № 2-н/441/49/2024 від 19.02.2024 наказано стягувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі частки заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14.02.2024 і до досягнення дитиною повноліття (а.с.17). Згідно розрахунку заборгованості по аліментах ОСОБА_2 у виконавчому провадженні № 74781427 станом на 28.11.2024 така становила 17935 грн. 92 коп. (а.с.66), на момент розгляду справи заборгованість погашена.

Скріншотами з мобільного телефону відповідача ОСОБА_6 підтверджується систематичність як дзвінків, так і телефонних переписок у мобільних застосунках, при цьому відслідковується звичне спілкування між матір`ю і дочкою, які обговорюють покупки одягу, косметики, дитина просить кошти у мами на різні потреби і відповідач такі прохання задовольняє, жодного негативу чи небажання дитини спілкуватися з мамою з цих переписок не вбачається.

Квитанціями про переказ коштів Монобанк підтверджується систематичне перерахування відповідачем ОСОБА_2 грошових коштів на картковий рахунок ОСОБА_4 , яку вона вказала у переписці з матірю, що свідчить про бажання матері брати участь в утриманні дитини, її зацікавленість життям доньки.

Згідно психологічної характеристики КУ «Центр надання соціальних послуг Городоцької міської ради» № 367 від 30.04.2024 ОСОБА_4 за характером спокійна, врівноважена, стійка до емоцій, переважає адекватний фон настрою, самооцінка адекватна. ОСОБА_5 має достатнє коло спілкування, взаємовідносини з однолітками дружні, ставлення до товаришів доброзичливе. Зі слів ОСОБА_5 у неї хороші відносини з батьком, він спілкується з дитиною по змозі через вид зайнятості, надсилає кишенькові гроші. Мати дівчинки виїхала за кордон із старшою дочкою, з ОСОБА_5 спілкується у формі переписки через соцмережі, але ОСОБА_5 неохоче йде на контакт. Бабуся ОСОБА_8 проживає з ОСОБА_5 , спілкується кожного дня, готує їжу, займається вихованням онуки. Забезпечує усі належні умови для її розвитку, проживання та навчання. Батьки розлучені, дитина проживала з батьком після виїзду мами за кордон. При розповіді про батька ОСОБА_5 поводить себе спокійно, її вимова чітка, ритмічна. При розмові про маму відповідає з легким роздратуванням, неохоче ділиться інформацією (а.с.18).

Судовим наказом Городоцького районного суду Львівської області № 2-н/441/198/2024 від 03.07.2024 наказано стягувати з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі частки заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16.05.2024 і до досягнення дитиною повноліття (а.с.19). Згідно розрахунку заборгованості по аліментах ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 76157127 станом на 20.11.2024 така становила 47983 грн. 42 коп. (а.с.43), однак погашена ОСОБА_1 27.11.2024 (а.с.44).

Згідно консультації клінічного психолога КНП Львівської обласної ради «Клінічний центр дитячої медицини» ОСОБА_16 наслідки психологічну стресу у ОСОБА_4 , 15 років, повязані із сімейним станом та впливом війни, дитина потребує психологічної реабілітації, теплих та підтримуючих стосунків з боку дорослих та однолітків (а.с.83).

Згідно ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження.

Відповідно до положень ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Згідно ст.9 Конвенції ООН «Про права дитини» держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію.

Як визначено у ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

У п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Для позбавлення батьківських прав недостатньо впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню дитини. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо та умисно.

Згідно п.16 цієї ж Постанови, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно ст.166 СК України, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.

Європейський суд з прав людини у в рішенні у справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року зазначив, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. При цьому суд звернув увагу на те, що позивач у цій справі намагався побачити дитину та оскаржував рішення про позбавлення батьківських прав і цей факт міг свідчити про його інтерес до дитини.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Під час судового розгляду представник відповідача та відповідач позов заперечили, пояснили, що ОСОБА_17 виїхала за кордон через насильство в сімї зі сторони ОСОБА_1 , між тим вона постійно спілкується з дитиною, пересилає кошти безпосередньо дитині, а також батькові в якості аліментів, вона однаково любить двох своїх дітей, бере участь у вихованні ОСОБА_5 , цікавиться її життям, уподобаннями, проблемами, відтак підстав позбавляти її батьківських прав немає.

Суд погоджується, що з аналізу долучених до матеріалів справи доказів, а також з поведінки ОСОБА_2 вбачається, що вона бажає брати участь у вихованні дитини, погасила заборгованість по аліментах, паралельно перераховує кошти безпосередньо доньці, цікавиться життям дівчинки, намагається налагодити з нею здоровий діалог, систематично спілкується з нею, забирала до себе дочку на декілька місяців, однак ОСОБА_5 бажає проживати в Україні.

Орган опіки і піклування не надав суду висновку з приводу розвязання цього спору через проживання матері за кордоном і неможливість у зв`язку з цим встановити усі обставини справи.

Будь-яких доказів наявності виключних обставин позбавлення відповідачки батьківських прав відносно доньки позивачем не надано. Також в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.

З огляду на наведене відсутні підстави для задоволення позову та позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно її доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ..

З приводу позовної вимоги про встановлення факту самостійного утримання та виховання позивачем ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд дійшов наступного висновку.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Відповідно до статті 18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу.

Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частина десята статті 7 СК України).

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Положеннями ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Як зазначалося вище, сімейні відносини базуються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Загальні засади (принципи) мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.

Справедливість це одна з основних засад права, яка є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Зазначені правові висновки щодо дотримання принципу справедливості висловив Конституційний Суд України у рішеннях від 30.01.2003 у справі № 3-рп/2003, від 02.11.2004 у справі № 15-рп/2004.

Дії учасників сімейних правовідносин мають бути добросовісними, характеризуватися чесністю, відкритістю й повагою до інтересів інших членів суспільства. Водночас учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками сімейних відносин для уникнення виконання встановлених законом обов`язків. Зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа використовувала право на зло; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб, держави (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов: настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які потерпають від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи/осіб

Подібні висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 10.02.2021 у справі № 754/5841/17.

Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників сімейних правовідносин, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18.04.2022 у справі № 520/1185/16-ц).

СК України встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі (ч.1 ст. 14, ч.1 ст. 15 СК України).

Разом з тим, в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), котрі мають бути підтверджені виключно цивільно-правовими актами (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім), та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються, та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Всупереч зазначеній вимозі ЦПК України позивачем та його представником не надано суду жодного доказу, який би підтверджував винувату поведінку ОСОБА_2 і яка б свідчила про невиконання нею своїх батьківських обов`язків з виховання та утримання дочки, факт перебування нею за кордоном не свідчить автоматично про усунення її від виконання таких обов`язків, підстав для позбавлення її батьківських прав відносно доньки ОСОБА_5 суд не встановив, долучені позивачем до позову письмові докази свідчать лише про факт проживання дитини з ним та про належне виконання ним своїх обовязків з виховання дитини.

За вказаних обставин, оскільки факти самостійного виховання та утримання позивачем неповнолітньої дитини не знайшли свого підтвердження під часу судового розгляду, так як матір дитини не позбавлена батьківських прав, зобов`язана належним чином виконувати свої батьківські обов`язки, оплачує аліменти, крім цього в добровільному порядку систематично перераховує кошти дитині на різні потреби, цікавиться життям дитини, суд доходить висновку, що підстави для задоволення позовної заяви про встановлення факту самостійного утримання та виховання дитини, відсутні.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, з урахуванням вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного та ст.ст.150, п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України, керуючись ст.141, 247, 258, 263-265, 268, 280 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю органу опіки та піклування Городоцької міської ради Львівської області про позбавлення батьківських прав та встановлення факту самостійного виховання і утримання дитини відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду.

Суддя О.І. Ференц