н/п 2/490/2487/2025
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2025 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва

у складі:головуючого -судді Чулуп О.С.

при секретарі Правник А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миколаїв цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2

про поділ спільного майна подружжя

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до відповідача з позовом в якому просить в порядку поділу спільного майна подружжя:

1) визнати за ОСОБА_2 право приватної власності на транспортний засіб «TOYOTA CAMRY», 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , об`єм двигуна 3456 см3, VIN-код НОМЕР_2 ;

2) стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частини транспортного засобу «TOYOTA CAMRY», 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , об`єм двигуна 3456 см3, VIN-код НОМЕР_2 , в розмірі 202 055 (двісті дві тисячі п`ятдесят п`ять) грн. 00 коп.

В обгрунтування позову позивач вказує, що з 22.06.2007 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем, який було розірвано рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва, що набрало законної сили 15.06.2023 року. Позивач вказує, що за час перебування у шлюбі було набуто спільне майно, а саме у 2016 році було придбано транспортний засіб «TOYOTA CAMRY», 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , об`єм двигуна 3456 см3, VIN-код НОМЕР_2 . Згідно висновку щодо ринкової вартості колісного транспортного засобу №ЕР-50/04-25 від 07.04.2025 року вартість складає 404 110,00 грн. На сьогоднішній день вказаний транспортний засіб знаходиться в користуванні Відповідача. Придбавши рухоме майно транспортний засіб марки «TOYOTA CAMRY», 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , під час перебування в шлюбі, позивач та відповідач набули право спільної сумісної власності на спірне майно та право на рівну частку в майні.

Позивач вказує, що транспортний засіб є річчю, яку не можливо поділити без втрати її цільового призначення, а тому просить стягнути з відповідача компенсацію вартості транспортного засобу. Оскільки після розірвання шлюбу та припинення подружнього життя транспортний засіб залишився у Відповідача (в його користуванні), то за таких обставин, право власності на транспортний засіб марки «TOYOTA CAMRY», 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , об`єм двигуна 3456 см3, VIN-код НОМЕР_2 , має бути визнано за ОСОБА_2 , як особою яка фактично користується ним

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задоволити.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Судом досліджено рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 травня 2023 року згідно якого шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований 22 червня 2007 року - розірвано.

Судом досліджено висновок щодо ринкової вартості транспортного засобу «TOYOTA CAMRY», 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 від 07 квітня 2025 року згідно якого середня ринкова вартість останнього становить 404110 грн.

Судом досліджено лист Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях від 13.08.2025 року згідно якого повідомлено, що згідно з Єдиним державним реєстром транспортних засобів на 31.03.2025 року транспортний засіб «TOYOTA CAMRY», 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 належав на праві власності ОСОБА_2 , даний транспортний засіб зареєстровано за ним з 26.10.2016 року.

За загальним правилом статті 60СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 63 СК України дружина й чоловік мають рівні права володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно вимог ст.69 та ст.70 Сімейного Кодексу України, в разі поділу майна, що належить подружжю на праві спільної сумісної власності частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю.

Згідно ч.1, ч.3ст. 356 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи, що матеріали справи не містять посилання на обставини, що можливо відійти від принципу рівності часток, то суд приходить до висновку, що частки у спірному майні є рівними та підлягають розподілу.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що спірне майно є спільним майном подружжя та підлягає розподілу між ними у рівних частках.

Оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами презумпцію права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на спірний транспортний засіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 ЦПК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 4 ст. 71 ЦПК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Відповідно до ч. 2. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідаем визнано в повному обсязі, суд приходить до висновку, що слід стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію вартості частини автомобіля в розмірі 202055 грн.

Щодо вимоги позивача про визнання за відповідачем права власності на транспортний засіб то суд приходить до висновку, що в задоволенні даної вимоги слід відмовити, оскільки з матеріалів справи вбачається, що за відповідачем зареєстровано право власності на спірний автомобіль.

Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1616,44 грн.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача вартості проведення оцінки спірного автомобіля, то в задоволенні даної вимоги слід відмовити, оскільки позивачем не надано доказів сплати коштів (платіжних доручень, квитанцій) за проведення вказаної оцінки.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в розмірі 7200 грн., то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2ст. 137 ЦПК Україниза результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч. 3ст. 137 ЦПК Українидля визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року справа № 72/1010/16-ц, провадження № 61-3416 св 18 склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, детальний опис робі, акт про підтвердження факту надання правничої допомоги.

Проте позивачем не надано платіжних документів (платіжного доручення, квитанції тощо), які підтверджують сплату позивачем коштів в розмірі 7200 грн.

За такого в задоволенні вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити.

Керуючись ст. ст.18,259,263-265,284 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію 1/2 частки вартості автомобіля «TOYOTA CAMRY», 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 в розмірі 202055 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1616,44 грн.

В решті вимог відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 квітня 2025 року, а саме накладений арешт на легковий автомобіль «TOYOTA CAMRY», 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , об`єм двигуна 3456 см3, VIN-код НОМЕР_2

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки передбаченіст.273 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Інформація про сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя