Справа № 183/9678/25
№ 2/183/5872/25
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

25 вересня 2025 року м. Самар

Суддя Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області Фролова В.О., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу -,

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся представник позивача, адвокат Піддубний С.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.09.2025 матеріали справи передані для розгляду судді Фроловій В.О.

Ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї документами, приходжу до висновку, що зазначена позовна заява не відповідає вимогам ст.ст.175,177 ЦПК України, з наступних підстав.

Стаття 125 Конституції України встановлює, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судоустрій будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності.

Як зазначено у пункті 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

За загальним правилом, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом (частина 1 стаття 27 ЦПК України).

Як вбачається з позовної заяви, звертаючись до Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області, позивач обґрунтовує підсудність даної справи ч. 9,10 ст. 28 ЦПК України, згідно якої позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

В той же час, з доданих до позовної заяви документів вбачається, що відповідач ОСОБА_2 , є громадянином республіки Польща, тобто є іноземцем.

Відповідно до ст. 496 ЦПК України іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації (далі - іноземні особи) мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів.

Іноземні особи мають процесуальні права та обов`язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, крім випадків, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (ст. 497 ЦПК України).

Порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, встановлюється Законом України «Про міжнародне приватне право» (надалі по тексту Закон № 2709-IV).

Відповідно до ст. 75 Закону № 2709-IV підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися.

Згідно ст. 76 Закону № 2709-IV суди розглядають будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: 1) якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77цього Закону; 2) якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи відповідача; 3) у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України; 4) якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні; 5) якщо у справі про відшкодування шкоди позивач - фізична особа має місце проживання в Україні або юридична особа - відповідач - місцезнаходження в Україні; 6) якщо у справі про спадщину спадкодавець у момент смерті був громадянином України або мав в Україні останнє місце проживання; 7) дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України; 8) якщо у справі про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим особа мала останнє відоме місце проживання на території України; 9) якщо справа окремого провадження стосується особистого статусу або дієздатності громадянина України; 10) якщо справа проти громадянина України, який за кордоном діє як дипломатичний агент або з інших підстав має імунітет від місцевої юрисдикції, відповідно до міжнародного договору не може бути порушена за кордоном; 11) якщо у справі про банкрутство боржник має місце основних інтересів або основної підприємницької діяльності на території України; 12) в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України.

У міжнародному праві категорія «підсудність» застосовується для визначення розподілу як компетенції між судами існуючої в державі системи розгляду цивільних справ, так і компетенції судів щодо вирішення справ з іноземним елементом, тобто міжнародної підсудності. Таким чином, суди вирішуючи питання про належність справи до їх компетенції, зобов`язані з`ясувати в судах якої країни відповідно до міжнародних зобов`язань України підлягає розгляду справа з міжнародним елементом.

Лише у разі, якщо спір підлягає вирішенню в судах України, підсудність справ визначається за правилами, встановленими ст.ст. 27, 28 ЦПК України. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 26.04.2022 у справі № 200/421/19. У вказаній постанові колегія суддів також зазначила, що ані ст. 76 Закону № 2709-IV, ані інші законодавчі акти не передбачають, що національні суди можуть приймати до свого провадження і розглядати справи про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, відповідачем за яким є громадянин іншої держави, який не має місця проживання або місцезнаходження в Україні.

У позовній заяві позивачем не наведено обставин, які б свідчили про наявність підстав, визначених ст. 76 Закону № 2709-IV, для розгляду судами України справи про розірвання шлюбу з відповідачем, який є іноземцем та який не має в Україні місця проживання або місцезнаходження.

Відповідно до інформації, отриманої з Єдиного державного демографічного реєстру від 23.09.2025 № 1807001, а також від виконавчого комітету Самарівської міської ради від 25.09.2025 № 2393/0/2-25, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у м. Самар зареєстрованим не значиться.

Позивачем не надано суду доказів того, що відповідач має місце проживання в Україні, і, зокрема, на території, на яку розповсюджується юрисдикція Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області; не надано відомостей та відповідних доказів щодо останнього спільного місця проживання подружжя, або відомостей про місцезнаходження майна відповідача, останнього відомого зареєстрованого його місця проживання/перебування, чи постійного заняття (роботи).

За таких обставин, суду не надано доказів підсудності справи саме Самарівському міськрайонному суду Дніпропетровської області.

Таким чином, з огляду на недотримання позивачем вимог ст.ст.175,177 ЦПК України, вважаю за необхідне залишити позовну заяву без руху та надати позивачу строк для усунення недоліків шляхом наведення обставин та надання відповідних доказів, які свідчать про підсудність справи Самарівському міськрайонному суду Дніпропетровської області.

Відповідно до ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи викладене, залишення даної позовної заяви без руху з підстав, передбачених законом, не є порушенням права на справедливий судовий захист, оскільки після усунення недоліків позовна заява буде вважатися поданою в день первісного її подання до суду.

Керуючись ст.ст. 175, 177, 185, 258, 260, 261 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - залишити без руху.

Встановити позивачу строк для усунення недоліків - десять днів з дня отримання копії ухвали суду про залишення позовної заяви без руху.

Роз`яснити позивачу, що у разі не усунення зазначених недоліків у встановлений строк, позовна заява вважатиметься неподаною та буде повернута позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Суддя В.О. Фролова