ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6675/25 Справа № 171/715/24 Суддя у 1-й інстанції - Томаш В. І. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Свистунової О.В.

за участю секретаря судового засідання Лопакової А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 , представник позивача ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за розписками, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2024 позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за розписками.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05.05.2023 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір позики, за умовами якого відповідач позичив у позивача грошові кошти у сумі 4000 доларів США.

Відповідач свої зобов`язання у встановлений договорами строк не виконав, на вимоги позивача щодо повернення грошових коштів не реагує, у зв`язку з чим просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 6000 доларів США, з яких основна сума боргу за договором позики від 05.05.2023 року складає 4000 доларів США та проценти за правомірне користування коштами у розмірі 2000 доларів США, а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 22 348,30 грн., з яких 20 000 грн. - витрати за професійну правову (правничу) допомогу та 2 348,30 грн. - витрати за сплату судового збору.

Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2025 року позовні вимоги ОСОБА_2 , представник позивача ОСОБА_3 до ОСОБА_1 «про стягнення боргу за розписками» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 6000 доларів США, з яких основна сума боргу за договором позики від 05.05.2023 року складає 4000 доларів США та проценти за правомірне користування коштами у розмірі 2000 доларів США.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 22348,30 грн., з яких 20000 грн. - витрати за професійну правову (правничу) допомогу та 2348,30 грн. - судові витрати у виді судового збору.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що 05.05.2023 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір позики.

Факт укладення даного договору підтверджується договором позики від 05.05.2023 року, підписаним відповідачем власноруч.

За умовами договору відповідач позичив у позивача грошові кошти у сумі 4000 доларів США.

Згідно претензії від 05.03.2024 року строк виконання обов`язку з повернення позичених коштів датується 5 днів з моменту отримання претензії.

Відповідач свої зобов`язання у встановлений договорами строк не виконав, на вимоги позивача щодо повернення грошових коштів не реагує.

Укладені між сторонами договір позики від 03.05.2023 року встановлювали розмір процентів, а саме 5% від суми позики за місяць. Виплата процентів повинна була відбуватися щомісяця та до дня повернення позики включно.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України).

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК України).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг коштів із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 у справі № 6-1967цс15.

Також, відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Дослідивши розписку, колегія суддів приходить до висновку, що між сторонами був укладений договір позики.

Як вбачається з умов розписки, відповідач отримав від позивача кошти у сумі 4000 доларів США. Крім того, в розписці встановлено розмір процентів, а саме 5% від суми позики за місяць. Виплата процентів повинна була відбуватися щомісяця та до дня повернення позики включно.

Однак, відповідачем у порядку та строки встановлені сторонами кошти не повернуті.

У ч. 3 ст. 533 ЦК України, закріплено, що використання іноземної валюти на території України, пов`язується із певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, однак не виключає здійснення платежів в іноземній валюті.

Правова позиція щодо можливість стягнення суми боргу в іноземній валюті із зазначенням цього в резолютивній частині рішення викладена у постанові Хмельницького апеляційного суду у справі №686/6330/18 від 31.10.2018 року, постанові ВС у складі Касаційного цивільного суду у справі №761/12655/14 від 04.07.2018 року.

Також, згідно із п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року у разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести,розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Відповідно до ч.1 та 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

У відповідності з ч.1 ст. 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідач відповідних доказів щодо відсутності у нього волевиявлення на укладання договору позики та отримання у борг суми грошових коштів суду не надано.

Апелянт належними і допустимими доказами не довів факт застосування до нього тиску з боку інших осіб, вчинення правочину проти справжньої волі, наявність причинного зв`язку між психологічним тиском і вчиненням правочину, який оспорюються.

Доводи апелянта щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме, що розписка не є належним доказом у справі як така що не засвідчена, колегія суддів відхиляє, оскільки це не впливає на законність рішення суду, так як апелянт не заперечує факту написання даної розписки.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку. Рішення суду першої інстанції винесено з додержання вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені 17 вересня 2025 року.

Повний текст постанови складено 18 вересня 2025 року.

Головуючий:

Судді: