Номер провадження: 22-ц/813/5633/25
Справа № 494/430/25
Головуючий у першій інстанції Панчишин А. Ю.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Вадовської Л.М., Погорєлової С.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Березівського районного суду Одеської області від 01 травня 2025 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «ДТЕК Одеські електромережі» до ОСОБА_1 про стягнення вартості необлікованої електричної енергії, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Березівського районного суду Одеської області перебуває цивільна справа за позовом Акціонерного товариства «ДТЕК Одеські електромережі» до ОСОБА_1 про стягнення вартості необлікованої електричної енергії.

29 квітня 2025 року до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ДТЕК Одеські електромережі» про відшкодування завданої моральної шкоди.

Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 01 травня 2025 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ДТЕК Одеські електромережі» про відшкодування завданої моральної шкоди - повернуто заявнику.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Березівського районного суду Одеської області від 01 травня 2025 року скасувати та направити справу для продовження розгляду, посилаючись на порушення районним судом норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на те, що судді було відомо про зустрічний позов і строк менший ніж 15 днів, відповідачу треба було з`явитися в судове засідання і витратити для цього час; всупереч ст. 121 ЦПК України не встановив розумний строк для подання зустрічного позову, тим самим дискримінував мене як відповідача по справі; виніс усну ухвалу, а не письмову від 03.04.2025 року не роз`яснивши нічого, про строки чи вони змінилися, наслідки вчинення чи не вчинення тих чи інших процесуальних дій; суддя не сприяв реалізації моїх прав п.4.ст 12 ЦПК України; в Ухвалі про відкладення розгляду справи від 01.05.2025 року по проханню заявника ДТЕК Одеські Електромережі постановив перенести судове засідання на 28.05.2025 року письмово, теж дискримінація мене; порушення судом ст. 247 ЦПК України, після отримання диску с записом судового засідання від 03.04.2025 року, на ній відсутній звук; правила Березівського районного суду суперечать нормативно-правовим актам вищої юридичної сили. Що створює додаткові перешкоди у здійсненні свого права на відео фіксацію

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Вказані особливості встановлюються у ст. 369 ЦПК України, а саме відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини 1 статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний розгляд вказаної справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.

Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

У відповідності до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, повертаючи заявнику зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ДТЕК Одеські електромережі» про відшкодування завданої моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що зустрічна позовна заява подана з порушенням вимог ч.1ст.193 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Виходячи з приписів статей 55, 129 Конституції України, застосування та користування правами на судовий захист здійснюється у випадках та в порядку, встановлених законом.

Тобто, реалізація конституційного права, зокрема, на судовий захист ставиться у залежність від положень процесуального закону, у цьому випадку норм ЦПК України.

Право на пред`явлення зустрічної позовної заяви не є абсолютним; подаючи зустрічну позовну заяву, заявник повинен дотримуватись вимог ЦПК України щодо її подання.

Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з частиною першою статті 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Право відповідача на пред`явлення зустрічного позову є одним із проявів принципу диспозитивності, який полягає у тому, що особи, які беруть участь у справі, вільно розпоряджаються своїми процесуальними правами. Це включає право ініціювати судовий процес, визначати предмет і підстави позову, змінювати, доповнювати, відмовлятися від позовних вимог, укладати мирову угоду, оскаржувати судові рішення тощо.

Отже, відповідач самостійно вирішує, чи скористатися цим правом для захисту своїх інтересів у вже існуючому процесі, пред`явивши власні вимоги до позивача.

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що принцип диспозитивності не є абсолютним і може бути обмежений законом.

Частина 1 статті 193 ЦПК України чітко визначає строк, протягом якого відповідач має право пред`явити зустрічний позов: «Відповідач має право пред`явити зустрічний позов протягом строку для подання відзиву».

Учасники цивільного процесу зобов`язані дотримуватися встановлених законом процесуальних строків (п.6 ч. 2 ст. 43 ЦПК України). Недотримання цих строків тягне за собою передбачені законом наслідки.

Встановлення чіткого строку для подання зустрічного позову є законним обмеженням принципу диспозитивності, спрямованим на забезпечення процесуальної рівності сторін, належної організації судового процесу та своєчасного розгляду справи. Недотримання цього строку тягне за собою передбачений законом наслідок - згідно з ч. 3 ст. 194 ЦПК України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.

Статтею 126 ЦПК України передбачено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом, а документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Виходячи з принципу змагальності в цивільному процесі, прав та обов`язав сторін у справі, визначених ЦПК України, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк на звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.

З матеріалів справи вбачається і встановлено судом, що 27 лютого 2025 року Акціонерне товариство «ДТЕК Одеські електромережі» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення вартості необлікованої електричної енергії.

Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 12 березня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом заявою Акціонерного товариства «ДТЕК ОДЕСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Роз`яснено відповідачу право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Зобов`язано відповідача одночасно із надісланням (наданням) відзиву до суду надіслати (надати) копії такого відзиву та доданих до нього документів позивачу.

Згідно із рекомендованим повідомленням поштового відправлення, ОСОБА_1 копію ухвали від 12.03.2025 року та позовну заяву з додатками отримала 22.03.2025 року, що підтверджується особистим підписом останньої.

Зважаючи на те, що судове засідання було призначено на 03.04.2025 року, що становить менше встановленого судом 15-ти денного строку для подання відзиву на позов рахуючи з дати отримання відповідачкою 22.03.2025 року ухвали про відкриття провадження у справі від 12.03.2025 року, ОСОБА_1 просила перенести судове засідання з 03.04.2025 року на іншу дату, вказуючи на порушення ч. 7 ст. 178 ЦПК України, відповідно до якої строк для подання відзиву встановлюється судом і не може бути менше 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі (а. с. 53).

В судовому засіданні 03.04.2025 року ОСОБА_1 повторно (тепер - усно) заявила клопотання про відкладення судового засідання на іншу дату у зв`язку з тим, що вона має намір подати зустрічну позовну заяву.

Суд клопотання ОСОБА_1 про відкладення судового засідання задовольнив та відклав проведення судового засідання на 01.05.2025 року на 10- 00 г.

29 квітня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до Акціонерного товариства «ДТЕК Одеські електромережі» про відшкодування завданої моральної шкоди.

Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 01 травня 2025 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ДТЕК Одеські електромережі» про відшкодування завданої моральної шкоди - повернуто заявнику.

Таким чином, встановивши, що зустрічна позовна заява подана із пропуском встановлено строку, зважаючи на відсутність клопотання про його поновлення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у прийняті зустрічної позовної заяви для спільного розгляду із первісним позовом з підстав визначених ч. 1 ст. 193 та ч. 3 ст. 194 ЦПК України.

Апеляційний суд звертає увагу, що в розумінні ч. 4 ст. 121 ЦПК України одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк.

З викладеної норми слідує, що заяву про поновлення пропущеного строку на подання зустрічної позовної заяви відповідач мала подати разом з зустрічною позовною заявою.

Однак ОСОБА_1 , звертаючись до суду з зустрічною позовною заявою в самій зустрічній позовній заяві не ставила питання про поновлення строку на подання нею зустрічного позову та не подавали заяву про поновлення цього строку у вигляді додатку до зустрічного позову (як окремий документ).

У постанові Верховного Суду від 29 березня 2023 року у справі № 366/2863/20 (провадження № 61-436св23), зроблено висновок, що суди не врахували, що відповідач «подав зустрічний позов з пропуском строку на подання зустрічного позову та без клопотання про продовження строку на подання зустрічного позову; суди не звернули увагу, що зустрічна позовна заява, подана до суду поза межами строку для подання відзиву, підлягає поверненню судом заявнику.»

Доводи апеляційної скарги про те, що всупереч ст. 121 ЦПК України не встановив розумний строк для подання зустрічного позову, тим самим дискримінував її як відповідача по справі, колегія суддів оцінює критично, оскільки судом було встановлено строк для подання відзиву -15 днів з часу отримання відповідачем ухвали про відкриття провадження у справі.

Оскільки перше судове засідання було призначено на 03.04.2025 року, а відповідач отримала ухвалу про відкриття провадження у справі 22.03.2025 року і останній день подання відзиву на позов припадав на неділю 06.04.2025 року, що мало наслідком перенесення останнього дня подання відзиву на позов на 07.04.2025 року, суд першої інстанції задовольнив клопотання позивача про перенесення першого судового засідання на іншу дату, визначивши нову дату судового засідання - 01.05.2025 року на 10- 00 г.

При цьому відклавши судове засідання, призначене на 03.04.2025 року, суд першої інстанції, новий строк для подання відзивуна позов для відповідача не визначав, відповідне клопотання від ОСОБА_1 до суду не надходило, і відповідного процесуального документа суд з цього питання не ухвалював, внаслідок чого ОСОБА_1 мала подати зустрічний позов не пізніше 07.04.2025 року дотримавшись таким чином строку подання відзиву на позов, який встановлений судом в ухвалі від 12.03.2025 року, яку ОСОБА_1 отримала 22.03.2025 року.

Встановлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України певних процесуальних дій. Інститут строків у цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у цивільних відносинах, а також стимулює учасників цивільного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 01 листопада 2023 року у справі № 686/15112/22.

Процесуальний строк виступає одним з ключових елементів цивільно-процесуальної форми, і в цілому направлений на забезпечення оперативного, динамічного й просторового перебігу провадження цивільного процесу у визначених ЦПК України часових рамках.

Під процесуальними строками, з огляду на системний аналіз ЦПК України, розуміють встановлений законом та/або судом проміжок часу, протягом якого повинна або може бути вчинена певна процесуальна дія або розпочата та/чи завершена та чи інша стадія судочинства.

Процесуальні строки, з поміж іншого, виступаючи засобом регламентації процесуальних дій учасників справи також виконують функцію юридичного факту, тобто спричиняють виникнення, зміну або припинення процесуальних прав та обов`язків. У механізмі правової регламентації судочинства процесуальні строки мають правоутворююче та преклюзивне значення для суб`єктивних процесуальних прав та обов`язків.

Так, з початком і закінченням перебігу процесуального строку пов`язане настання чітко встановлених юридичних наслідків.

Питання щодо поновлення встановленого законом строку безпосередньо пов`язане з відповідним конкретним учасником справи, його процесуальним правом і обов`язком та спрямоване на реалізацією саме його суб`єктивних процесуальних прав (обов`язків).

Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на вчинення процесуальних дій перебуває в межах дискреційних повноважень судів, однак такі повноваження не є необмеженими.

У тому випадку, коли у встановлений законом строк учаснику справи виконати певні процесуальні дії не є можливим, оскільки саме у нього виникли обставини, які перешкоджають їх реалізації, у такого учасника виникає унормована законом можливість ініціювати поновлення процесуального строку, у спосіб звернення до суду із заявою, в якій має бути наведено причини пропуску строку; суд же лише має здійснити оцінку причин пропуску строку, наведених заявником, на предмет їх поважності. Інший підхід порушував би принципи диспозитивності та змагальності.

При цьому норма про можливість поновлення процесуальних строків по суті є пільгою, яка може застосовуватися як виняток із загального правила, оскільки інакше нівелюється значення чіткого визначення законодавцем кожного з процесуальних строків (постанови Верховного Суду від 13.05.2024 року у справі №922/2825/23, від 18.08.2023 року у справі №32/257-10, від 03.04.2023 року у справі №906/1357/20, від 01.09.2022 року у справі №904/8456/21).

Як зазначалось, із зустрічною позовною заявою скаржник звернулася до суду лише 29.04.2025 року, тобто з пропуском встановленого статтею193 ЦПК України строку для її подання, без заяви про поновлення встановленого законом процесуального строку, і, відповідно, без наведення причин пропуску встановленого законом строку, який може бути поновлений лише за заявою учасника справи, а не за ініціативою суду.

Доводи апеляційної скарги, що суд мав у зазначеній ситуації залишити зустрічний позов без руху і встановити ОСОБА_1 строк для усунення недоліків щодо подання заяви (клопотання) про поновлення строку на подання зустрічного позову є неспроможними, оскільки такий строк для подання відзиву на позов, в межах якого може бути поданий зустрічний позов (ч1 ст. 193 ЦПК України), судом вже був встановлений в ухвалі про відкриття провадження у справі, яку відповідач отримала 22.03.2025 року і звертаючи увагу суду, що судове засідання на 03.04.2025 року призначене раніше ніж спливає 15-ти денний строк, встановлений судом для подання відзиву на позов, просила перенести судове засідання на більш пізню дату, що і було зроблено судом.

При цьому з огляду на встановлені обставини ОСОБА_1 не могла не розуміти, що подаючи зустрічний позов до суду 29.04.2025 року подає його поза межами того строку, який був встановлений судом в ухвалі від 12.03.2025 року і тому мала необхідність подати заяву про поновлення даного процесуального строку із вказівкою причин, які унеможливили подання зустрічного позову у визначений судом строк для подання відзиву на позов і з урахуванням вимог ч.1 ст. 193 ЦПК України.

Апеляційний суд звертає увагу, що із заявою про поновлення такого строку, ОСОБА_1 до суду не зверталась, у зв`язку з чим суд першої інстанції на виконання вимог ч. 3 ст. 194 ЦПК України повернув ОСОБА_1 поданий нею зустрічний позов поза межами строку встановленому судом і строку, регламентованому ст. 193 ч.1 ЦПК України.

Тому в даному випадку у суду не було підстав для залишення зустрічного позову без руху, як помилково вважає апелянт

Враховуючи вищевикладене, інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість ухвали суду не впливають, а є лише незгодою заявника з її змістом.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваній ухвалі, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, скаржнику надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Отже оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права, висновки суду відповідають встановленим обставинам, підстави для зміни чи скасування ухвали та задоволення апеляційної скарги не встановлені.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 381, 383 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Березівського районного суду Одеської області від 01 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: Л.М. Вадовська

С.О. Погорєлова