1Справа № 335/9269/25 6/335/165/2025
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 вересня 2025 року м.Запоріжжя
Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя в складі: головуючого судді Сиротенко В.К. за участі секретаря судового засідання Кумер А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, б. 107Б, подання приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової Заіри Арсенівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 до виконання нею рішення Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя, винесеного у справі №335/9404/25,
Згідно трекінгу на офіційному сайті АТ «Укрпошта» лист з вказаними постановами отриманий боржником особисто 25.07.2025. Однак ані протягом п`яти робочих днів, як то передбачено чинним законодавством, ані до теперішнього часу, декларація про доходи та майно боржником не подана
Згідно відповідей ПФУ та ДФС України боржник отримує заробітну плату в ТОВ «Електрик Авто», директором за єдиним засновником якого вона є (відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб). 18.07.2025 постанову про звернення стягнення на доходи боржника у розмірі 20% направлено на адресу ТОВ «Електрик Авто», того ж дня зазначена постанова направлена на юридичну адресу ТОВ «Електрик Авто». Згідно трекінгу на офіційному сайті АТ «Укрпошта» лист отриманий підприємством 25.07.2025. З того часу і по сьогоднішній день директор та єдиний засновник ТОВ «Електрик Авто» - боржник ОСОБА_1 постанову виконавця ігнорує, утримань із доходу боржника не проводить. 21.08.2025 мною на адресу ТОВ «Електрик Авто» направлено вимогу приватного виконавця щодо надання інформації про причини невиконання постанови приватного виконавця про звернення стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 . Згідно трекінгу на офіційному сайті АТ «Укрпошта» лист отриманий підприємством 25.08.2025. Однак станом на сьогоднішній день жодних відповідей від підприємства на мою адресу не надходило. Боржниця декілька разів телефонувала до мого офісу, в телефонній розмові стверджувала, що оплачувати борг перед ОСОБА_2 наміру не має. Згідно відповіді МВС боржниця має у власності два транспортних засоби: легковий автомобіль BMW 735I 1998 року випуску та легковий автомобіль AUDI A6 2010 року випуску.
24.07.2025 приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Шавлукової Заіри Арсенівни винесено постанову про арешт майна боржника, відповідно до якої накладено арешт на обидва транспортні засоби боржника. Зазначену постанову 24.07.2025 направлено рекомендованим листом на адресу боржника. Згідно трекінгу з офіційного сайту АТ «Укрпошта» лист отриманий боржником особисто 31.07.2025. Жодних дій, спрямованих на виконання чинного рішення суду, боржником зроблено не було. Декларацію про майно не подано, жодних видів майна, які необхідно реалізувати, боржником не запропоновано, про місцезнаходження транспортних засобів або іншого майна, виконавцю не повідомлено. У зв`язку із цим, 11.09.2025 мною винесено постанову про розшук майна боржника, відповідно до якої оголошено у розшук обидва транспортні засоби боржника. Зазначену постанову 12.09.2025 направлено рекомендованим листом на адресу боржника. Згідно трекінгу з офіційного сайту АТ «Укрпошта» лист отриманий боржником 17.09.2025. Окрім іншого, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно боржниця має у власності декілька об`єктів нерухомого майна: житловий будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , садовий будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 .
У зв`язку з тим, що боржник рішення суду не виконує та ігнорує, що в свою чергу порушує права та інтереси стягувача, а тому просить подання задовольнити.
Приватний виконавець Шавлукова З.А. у судове засідання не з`явилась.
В порядку частини 2 статті 439 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) подання розглядається без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб.
Вивчивши матеріали подання, дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що подання до задоволення не підлягає з наступних підстав.
Судом встановлено, що на виконанні приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової Заіри Арсенівни перебуває зведене виконавче провадження №78658033 від 18.07.2025. Виконавчі провадження відкрито за виконавчими листами №335/9404/24 від 09.07.2025, виданих Вознесенівським районним судом міста Запоріжжя.
Згідно відповіді на запит №281389247 від 18.07.2025 ОСОБА_1 отримує заробітну плату в ТОВ «ЕЛЕКТРИК АВТО».
Згідно відповіді на запит приватного виконавця №288452604 від 21.08.2025 року ОСОБА_3 , боржник ОСОБА_1 за період 2 квартала 2025 року отримала такий дохід: сума нарахованого доходу: 8000, сума утриманого податку:1440, ознака доходу:101.
18.07.2025 Приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Шавлукова Заіра Арсенівна винесла постанову про звернення стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 у розмірі 20%.
Відповідно до платіжної інструкції №P7JC0U1UGE від 19.07.2025 ОСОБА_1 сплатила приватному виконавцю Шавлуковій З.А. за виконавчим провадженням №78656792, виконавчий лист №335/9404/24 у сумі 30,96 грн.
Згідно з платіжною інструкцією №JBKLP7SOBU від 21.07.2025 ОСОБА_1 сплатила приватному виконавцю Шавлуковій З.А. за виконавчим провадженням №78656792 , виконавчий лист №335/9404/24 у сумі 87.39 грн.
24.07.2025 року винесена Постанова про арешт майна боржника, а саме: на кв. АДРЕСА_3 та легковий автомобіль BMW 735I 1998 року випуску та легковий автомобіль AUDI A6 2010 року випуску.
Згідно відповіді Державної прикордонної служби України від 21.08.2025 боржник за період з 18.07.2025 (з дня відкриття виконавчого провадження) до 21.08.2025 перетинала кордон України за закордонним паспортом НОМЕР_2 .
Постановою від 11.09.2025 приватним виконавцем Шавлуковою З.А. винесено постанову про розшук майна боржника ОСОБА_1 , відповідно до якої оголошено у розшук обидва транспортні засоби боржника. Зазначену постанову 12.09.2025 направлено рекомендованим листом на адресу ОСОБА_1 . Згідно трекінгу з офіційного сайту АТ «Укрпошта» лист отриманий отримувачем 17.09.2025.
Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Згідно зі статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.
Законодавством України зазначені правовідносини регулюються статтею 313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.
У статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» наведені підстави тимчасової відмови у виїзді за кордон.
Так, згідно пункту 5 частини 1 статті 6 цього Закону право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.
На час розгляду подання державного виконавця процесуальні питання спірних правовідносин регулювались ст. 377-1 ЦПК України, відповідно до якої питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця або за місцезнаходженням виконавчого округу за поданням приватного виконавця.
Відповідно до частини 1 статті 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.
Виходячи з наведених норм Закону сам факт наявності невиконаного рішення суду чи іншого органу боржником не є достатньою підставою для тимчасової заборони виїзду особи за кордон без обов`язкового визначення дій боржника з ухилення від виконання рішення.
Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон лише у разі ухилення від їх виконання боржником, яке має умисний характер. У зв`язку з цим предметом судового розгляду у даному випадку є з`ясування як наявності не виконаних боргових зобов`язань в межах відповідного виконавчого провадження, так і свідоме не виконання боржником покладеного на нього судом в межах цього виконавчого провадження обов`язку.
Ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, слід розуміти як будь-які навмисні, свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо), і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.
При цьому, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.
Таким чином, для вирішення питання про обмеження у праві виїзду за межі України боржника згідно вказаних правових норм необхідним елементом є пропорційність втручання у конвенційне право особи на вільне пересування, наявність справедливого балансу між публічним інтересом у демократичному суспільстві щодо належного виконання обов`язкових рішень суду та інших органів чи посадових осіб та міжнародних гарантій на вільне пересування особи, який забезпечується державним примусом у разі умисного невиконання боржником своїх обов`язків перед стягувачем, а застосоване державою відповідно до закону та з легітимною метою обмеження ефективно забезпечує виконання боржником цього обов`язку.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За таких обставин та у контексті згаданих норм матеріального права та конвенційної практики Європейського суду з прав людини, - не можна вважати, що обмеження боржника у праві вільного виїзду за кордон є пропорційним легітимній меті, з якою державний виконавець відповідно до національного закону звернувся до суду зі своїм поданням.
Наведені на обґрунтування подання державного виконавця доводи про те, що боржник у добровільному порядку не спрямовує грошові кошти на виконання рішення суду - належними та допустимим доказами про умисний характер такої бездіяльності боржника - не підтверджені.
Суд також звертає увагу на те, що приватний виконавець не використав передбачені ст. 76 Закону України «Про виконавче провадження» правові можливості притягнути боржника до відповідальності відповідно до закону (ст. 188-13 Кодексу України про адміністративні правопорушення) для забезпечення виконання боржником законних вимог про подання декларації про доходи, неповідомлення боржником про зміну місця проживання (перебування) чи місцезнаходження або місця роботи (отримання доходів), а також за неявку без поважних причин за викликом виконавця.
Суд у контексті наведених норм права щодо пропорційності обмеження права також звертає увагу, що державним виконавцем не зазначено доказів на підтвердження того факту, що обмеження ОСОБА_1 у виїзді за кордон позитивно вплине на виконання боржником зобов`язань по сплаті боргу.
З наведеного вбачається, що державним виконавцем в поданні не наведено доводів та не надано належних доказів, які б свідчили про те, що боржник вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, що він ухилявся від виконання своїх боргових зобов`язань, що призвело до виникнення заборгованості, або безпідставно не з`являвся на виклики державного виконавця, заявником не надано.
Відтак, суд, із урахуванням практики Європейського суду з прав людини приходить до висновку, що обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 за кордон при відсутності переконливих доказів його ухилення від виконання рішення суду, порушує принцип пропорційності і не слугує меті стягнення боргу, а фактично перетворюється на формальне покарання боржника.
Крім того слід зазначити, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» з 24 лютого 2022 року введено військовий стан, який продовжено а також те, що м. Запоріжжя є прифронтовим містом, яке піддається обстрілам з боку збройних формувань РФ, тимчасово обмеживши у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , суд фактично обмежить її право виїзду за межі країни. Першочерговим завданням держави є забезпечення безпеки і права на життя.
За вище наведених обставин суд дійшов висновку про те, що у задоволенні подання приватного виконавця слід відмовити.
На підставі вищенаведеного та керуючисьст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України»,ст.441 ЦПК України, суд
В задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової Заіри Арсенівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 до виконання нею рішення Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя, винесеного у справі №335/9404/25 - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її отримання.

Повний текст ухвали складено 19.09.2025 року.

Суддя В.К. Сиротенко