Провадження № 22-ц/4808/1128/25
Головуючий у 1 інстанції Домбровська Г. В.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Пнівчук О., Томин О.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про повернення суми сплаченого майнового відшкодування, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 21 травня 2025 року під головуванням судді Домбровської Г.В. у м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и в:

В червня 2024 року Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося з позовом до ОСОБА_1 про повернення суми сплаченого майнового відшкодування.

Позовні вимоги обґрунтувало тим, що ОСОБА_1 зобов`язаний повернути МТСБУ суму сплаченого майнового відшкодування в розмірі 34 036,70 грн (сплаченому за заявою потерпілого в ДТП за власника, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність). У зв`язку з тим, що постановою суду у справі про адміністративне правопорушення щодо особи, за яку МТСБУ здійснювало відшкодування, закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, підстава на якій вказані кошти були набуті відповідачем, відпала.

Просило стягнути з ОСОБА_1 на користь МТСБУ суму сплаченого майнового відшкодування в розмірі 34 036,70 грн.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 03.03.2025 залучено до участі у справі в статусі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 .

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 21 травня 2025 року задоволено позов.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача суму сплаченого майнового відшкодування в розмірі 34 036,70 грн та витрати зі сплати судового збору в розмірі 3 028 грн.

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.

Зазначає, що ОСОБА_1 керуючи своїм автомобілем в внаслідок неправомірних дій інших учасників дорожнього руху зазнав матеріального збитку, пошкодивши свій транспортний засіб. Також через недбале виконання працівниками поліції своїх обов`язків та в наслідок відсутності у ОСОБА_2 полісу цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ОСОБА_1 не може отримати грошове відшкодування.

Апелянт вказує на те, що ОСОБА_1 не може нести відповідальність за неефективного виконання працівниками поліції покладених на них обов`язків так і за недобросовісну поведінку інших учасників дорожнього руху.

В даному випадку, апелянт вважає, що позивач мав звернутися з позовом до інших учасників ДТП або до держави про стягнення виплаченої відповідачу суми в порядку регресного відшкодування, оскільки ОСОБА_1 не вчиняв жодних правопорушень і зазнав матеріальної шкоди з вини третіх осіб.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові МТСБУ в повному обсязі.

Представник МТСБУ подала відзив в якому зазначає, що 12.05.2022 до МТСБУ із заявою про виплату майнового відшкодування звернувся власник пошкодженого автомобіля «CITROEN SPACE TOURER» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_1 .

Позивач виплатив ОСОБА_1 відшкодування вважаючи на момент такої виплати, що винуватець ДТП ОСОБА_2 не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Але з моменту, коли позивачеві стало відомо про те, що вказана особа не є винуватцем ДТП, означена юридична підстава для виплати перестала існувати.

Фактично за його рахунок інший учасник ДТП зберіг у себе виплачене страхове відшкодування, яке МТСБ не був зобов`язаний виплачувати. Тому до спірних правовідносин слід застосувати приписи статті 1212 ЦК України.

За таких обставин ОСОБА_1 зобов`язаний повернути грошові кошти МТСБУ, оскільки підстава на якій кошти були набуті, відпала.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, враховуючи таке.

Встановлено, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 141351 від 20.07.2022 ОСОБА_2 04.05.2022 о 22 год. 50 хв на автодорозі М-06 Київ - Чоп 594 км. в с. Пісочна Стрийського району Львівської області керуючи автомобілем марки «HYUNDAI I30» н.з. НОМЕР_2 проявив неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, не вибрав безпечної швидкості руху, виїхав на смугу зустрічного руху, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «CITROEN SPACE TOURER» н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_3 , що рухався у зустрічному напрямку. Після зіткнення автомобіль «HYUNDAI I30» н.з. НОМЕР_2 здійснив зіткнення з автомобілем Reunault Master н.з. НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_1 . Автомобілі отримали технічні пошкодження, чим була спричинена матеріальна шкода. Водій ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження.

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «HYUNDAI I30», номерний знак НОМЕР_2 полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів застрахована не була.

ОСОБА_1 12.05.2022, як власник пошкодженого транспортного засобу «CITROEN SPACE TOURER», д.н.з. НОМЕР_1 , звернувся до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 10).

На підставі звіту про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу №70 від 30.05.2022 року, МТСБУ на користь власника пошкодженого транспортного засобу «CITROEN SPACE TOURER», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 здійснило регламентну виплату за рахунок фонду захисту потерпілих в розмірі 34 036,70 грн, що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням №769471 від 30.01.2024 (а.с. 12-15).

Постановою Миколаївського районного суду Львівської області від 15.01.2024 у справі №447/1766/22, яка набрала законної сили 26.01.2024, провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП стосовно ОСОБА_2 на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП закрито за відсутністю в його діянні складу адміністративного правопорушення (а.с. 38-40).

МТСБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Таке бюро є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого Статуту (абзаци перший і другий пункту 39.1 статті 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (абзац другий пункту 22.1 статті 22 статті 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до підпункту «а» пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння:

а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Частиною 1 статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються, зокрема, до вимог про відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (пункт 4 частини третьої статті 1212 ЦК України).

За змістом статті 1212 ЦК України передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (пункт 43)). Отже, предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і неврегульовані спеціальними інститутами цивільного права (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (пункт 27)).

Задовольняючи позов МТСБУ, суд першої інстанції вказав, що позивач виплатив відповідачу відшкодування на підставі підпункту «а» пункту 41.1 статті 41 Закону № 1961-IV, вважаючи на момент такої виплати, що винуватець ДТП (третя особа ОСОБА_2 ) не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Але з моменту, коли позивачеві стало відомо про те, що вказана особа не є винуватцем ДТП, така юридична підстава для виплати перестала існувати. Фактично за його рахунок інший учасник ДТП зберіг у себе виплачене страхове відшкодування, яке МТСБУ не було зобов`язаний виплачувати. Тому суд першої інстанції дійшов висновку, що отримана ОСОБА_1 сума відшкодування у розмірі 34 036,70 грн підлягаю повернення шляхом стягнення з нього на користь позивача на підставі положень ст.1212 ЦК України.

З такими висновками суду погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Доводи апелянта про те, що відповідач в внаслідок неправомірних дій інших учасників дорожнього руху зазнав матеріального збитку пошкодивши свій транспортний засіб і через недбале виконання працівниками поліції своїх обов`язків та відсутності у ОСОБА_2 полісу цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не може отримати грошове відшкодування не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 910/17324/19 (провадження № 12-12гс21) зазначено, що сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) її майна, - яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі від початку правовідношення - та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Якщо тлумачити приписи статті 1212 ЦК України телеологічно, тобто згідно з їхніми цілями, то до випадків безпідставного набуття та збереження майна належить також збереження особою без достатніх правових підстав у себе виплати, яку вона відповідно до закону мала віддати (перерахувати) іншій особі згідно з покладеним на неї за законом обов`язком (зменшення обов`язку).

У справі № 910/17324/19 збагаченням є притримання страховиком винуватця ДТП без достатніх правових підстав у себе виплати, яку він відповідно до Закону № 1961-IV мав виплатити потерпілому. Такий підхід до застосування приписів статті 1212 ЦК України відповідає змісту інституту набуття, збереження майна без достатньої правової підстави, адже у наведений спосіб страховик збагачується за рахунок зменшення його обов`язку (звільнення від виконання обов`язку) з відшкодування шкоди, яку страхувальник-винуватець ДТП завдав потерпілому. Зменшення обов`язку відповідача відбулось за рахунок позивача. Тому помилковим є висновок суду апеляційної інстанції про відсутність юридичних підстав для задоволення позову (близькі за змістом висновки Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду сформулював у постанові від 22 жовтня 2020 року у справі № 910/18279/19).

Доводи апелянта про те, що позивач мав звернутися з позовом до інших учасників ДТП або до держави про стягнення виплаченої відповідачу суми є необгрунтованими.

Судом встановлено, що за рахунок позивача ОСОБА_1 , як учасник ДТП зберіг у себе виплачене страхове відшкодування, яке МТСБУ не було зобов`язаний виплачувати, оскільки юридична підстава для страхової виплати перестала існувати, так як позивачеві стало відомо про те, що ОСОБА_2 не є винуватцем ДТП. Тому у зв`язку із вищевказаним у позивача виникла необхідність у поверненні безпідставно набутого майна, а саме виплачених МТСБУкоштів ОСОБА_1 та звернення до суду з позовом до ОСОБА_1 .

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла переконання, що оскаржуване рішення судом першої інстанції постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому його слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності і обґрунтованості. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у скарзі, не встановлено.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Частиною першою зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на апелянта.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 21 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанову складено 15 вересня 2025 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: О.В. Пнівчук О.О. Томин