Справа № 162/675/23 Головуючий у 1 інстанції: Савич А. С.
Провадження № 22-ц/802/1049/25 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О. І.,

суддів - Бовчалюк З. А., Карпук А. К.,

секретар судового засідання Власюк О. С.,

з участю представника позивачів ОСОБА_1 ,

представника відповідача Бущака В. В.,

представника третьої особи Федчика С. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, Військової частини НОМЕР_1 , правонаступником якої є Військова частина НОМЕР_2 , третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 , про стягнення страхового відшкодування (регламентної виплати) та шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційними скаргами позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , поданими від їх імені представником ОСОБА_1 на рішення Любешівського районного суду Волинської області від 20 березня 2024 року та додаткове рішення суду від 05 квітня 2024 року, апеляційною скаргою відповідача Військової частини НОМЕР_1 , правонаступником якої є Військова частина НОМЕР_2 , на рішення Любешівського районного суду Волинської області від 20 березня 2024 року,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2023 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 звернулися до суду із позовом до відповідачів Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі МТСБУ), військової частини НОМЕР_1 (далі в/ч НОМЕР_1 ) і ОСОБА_5 про стягнення страхового відшкодування (регламентної виплати) та шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП).

Позовні вимоги обґрунтовували тим, що 12.10.2022 о 07 год 10 хв військовослужбовець Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 , керуючи військовим легковим автомобілем марки «Mitsubishi Pajero», д.н.з НОМЕР_3 (на чорному фоні), що перебуває на балансі в/ч НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі Р-14 з селища Любешів у напрямку села Дольськ, на 139 км + 400 м допустив зіткнення з велосипедистом, який рухався у зустрічному напрямку, внаслідок чого велосипедист ОСОБА_3 загинув на місці події. За наслідками ДТП відкрито кримінальне провадження № 0000116 від 12.10.2022 за ч. 1 ст. 415 КК України, у якому позивачі є потерпілими. Досудове розслідування проводиться слідчими Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Луцьку) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника військового автомобіля, яким керував ОСОБА_5 , не була застрахована. Досудове розслідування триває уже тривалий час і ще не завершене, тому обрали захист своїх прав шляхом звернення до суду в цивільному порядку.

На час ДТП ОСОБА_5 керував закріпленим за ним автомобілем марки «Mitsubishi Pajero» на законних підставах, виконував покладені на нього обов`язки, тому за завдану матеріальну шкоду відповідальність несе також роботодавець, а саме в/ч НОМЕР_4 . Втрата рідної людини, а саме: для дружини чоловіка, а для дітей батька, стало непоправною моральною і психологічною травмою на все подальше життя.

Виходячи із принципів розумності та справедливості, оцінюють завдану моральну шкоду у розмірі по 1 250 000 грн на кожного.

Ураховуючи наведене, просили:

- стягнути з МТСБУ на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 100 106 грн, з яких: 26 800 грн моральна шкода, 9 556 грн витрати на поховання, 56 000 грн витрати на спорудження надгробного пам`ятника, 7 750 грн шкода, пов`язана з фізичним знищенням майна, та витрати на професійну правничу допомогу адвоката;

- стягнути з МТСБУ на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування у розмірі 26 800 грн моральної шкоди та витрати на професійну правничу допомогу адвоката;

- стягнути з МТСБУ на користь ОСОБА_4 страхове відшкодування у розмірі 26 800 грн моральної шкоди та витрати на професійну правничу допомогу адвоката;

- стягнути моральну шкоду з в/ч НОМЕР_1 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 у розмірі 1 250 000 грн, на користь ОСОБА_3 у розмірі 1 250 000 грн та на користь ОСОБА_4 у розмірі 1 250 000 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу адвоката.

Ухвалою Любешівського районного суду Волинської області від 27.10.2023 залишено без розгляду позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 до відповідача ОСОБА_5 в частині заявлених позовних вимог до цього відповідача про відшкодування моральної шкоди у розмірі по 1 250 000 грн кожному та витрат на професійну правничу допомогу.

Іншою ухвалою Любешівського районного суду Волинської області від 27.10.2023 ОСОБА_5 залучено до участі у цій справі в якості третьої особи на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 20 березня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з МТСБУ на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 88 395 грн, з яких: 26 800 грн моральна шкода, 5 595 грн витрати на поховання; 56 000 грн витрати на спорудження надгробного пам`ятника.

Стягнуто з МТСБУ на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в порядку страхового відшкодування у розмірі 26 800 грн.

Стягнуто з МТСБУ на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в порядку страхового відшкодування у розмірі 26 800 грн.

Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 моральну шкоду на користь ОСОБА_2 у розмірі 300 000 грн, на користь ОСОБА_3 у розмірі 300 000 грн та на користь ОСОБА_4 у розмірі 300 000 грн.

У решті позову відмовлено.

Додатковим рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 05 квітня 2024 року стягнуто з МТСБУ в дохід держави судовий збір у розмірі 488 грн 20 коп.

Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 3 093 грн 60 коп.

Стягнуто з МТСБУ судові витрати за надання професійної правничої допомоги: на користь ОСОБА_2 у розмірі 199 грн 48 коп, на користь ОСОБА_3 у розмірі 199 грн 48 коп, на користь ОСОБА_4 у розмірі 199 грн 48 коп.

Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 судові витрати за надання професійної правничої допомоги: на користь ОСОБА_2 у розмірі 1 264 грн 02 коп, на користь ОСОБА_3 у розмірі 1 264 грн 02 коп, на користь ОСОБА_4 у розмірі 1 264 грн 02 коп.

Додатковим рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 10 травня 2024 року в задоволенні заяви відповідача МТСБУ про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

Представник ОСОБА_1 від імені позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, подав апеляційні скарги на рішення суду від 20.03.2024 і додаткове рішення суду від 05.04.2024.

Зазначає, що визначений судом розмір моральної шкоди по 300 000 грн на кожного з позивачів є несправедливим, не відповідає глибині їх моральних страждань, оскільки загинула рідна їм людина. Будь-яка компенсація не може бути адекватною дійсним стражданням позивачів, тому її розмір може мати суто умовне вираження. Позивачі визначили завдану їм моральну шкоду у розмірі 1 250 000 грн кожному як таку, що частково покриє їх біль і страждання. Просить рішення суду від 20.03.2024 в частині визначення розміру стягнення моральної шкоди з Військової частини НОМЕР_1 змінити, задовольнивши позов у заявленому розмірі та стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь кожного позивача по 1 250 000 грн моральної шкоди.

Також зазначає, що оскільки відповідачі не подавали заперечення/клопотання на заяву позивачів про ухвалення додаткового рішення, то суд з власної ініціативи не міг зменшити суму судових витрат на професійну правничу допомогу. Суд втрутився у договірні відносини кожного окремого позивача та їх представника, на власний розсуд надав правову оцінку належним письмовим доказам, що не відповідає чинному законодавству та судовій практиці. Просить додаткове рішення суду від 05.04.2024 змінити, заяву про ухвалення додаткового судового рішення задовольнити та стягнути з МТСБУ на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 судові витрати за надання професійної правничої допомоги по 13 975 грн кожному; стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 судові витрати за надання професійної правничої допомоги по 13 975 грн кожному.

Відповідач Військова частина НОМЕР_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, подав апеляційну скаргу на рішення суду від 20 березня 2024 року.

Зазначає, що у момент вчинення ДТП солдат ОСОБА_5 не виконував службових обов`язків, поїздку здійснював у власних інтересах, не пов`язаних зі службовою діяльністю, без дозволу та путівного листа залишив військову частину. Документальне закріплення автомобіля за військовослужбовцем не дає йому права користуватися ним у власних інтересах. За фактом самовільного залишення військової частини солдата притягнуто до дисциплінарної відповідальності. ОСОБА_5 самовільно залишив військову частину, заволодів джерелом підвищеної небезпеки і він зобов`язаний відшкодовувати шкоду потерпілим на загальних підставах. З квітня 2023 року по цей час частина перебуває на виконанні завдання щодо відбиття збройної агресії російської федерації, тому не мала можливості бути належно повідомленою про час та місце розгляду справи судом. Про те, що частина є відповідачем у цій справі, стало відомо 02.03.2024, після чого до суду було надіслано відзив на позовну заяву, однак він надійшов після ухвалення рішення, що позбавило відповідача права доказування. Просить рішення суду від 20.03.2024 скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в позові.

Відповідач МТСБУ, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, подав апеляційну скаргу на рішення суду від 20 березня 2024 року, додаткове рішення суду від 05 квітня 2024 року і додаткове рішення суду від 10 травня 2024 року.

Зазначає, що суд першої інстанції не вказав норми матеріального права, на підставі яких поклав на відповідача МТСБУ обов`язок компенсації позивачам моральної шкоди. Потерпілі в цій справі не є тими особами, які мають право на отримання відшкодування моральної шкоди, передбаченої статтею 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку із тим, що позивач звертається на підставі пп. «а» п. 41.1 ст. 41 цього Закону, на що суд уваги не звернув. Потерпілі не зверталися у порядку, встановленому ст. ст. 33, 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до МТСБУ з повідомленням про настання ДТП та заявою про виплату страхового відшкодування. Зловживаючи своїми правами, позивачі через свого представника, не дочекавшись виплати страхового відшкодування у порядку, встановленому законом, звернулися з цим позовом про стягнення шкоди, розмір якої перевищує розрахований розмір регламентної виплати. У зв`язку із зловживанням позивачами своїми правами, судові витрати повинні бути покладені на них, а додаткове рішення суду від 05.04.2024 підлягає скасуванню. Просить скасувати рішення суду від 20.03.2024 в частині задоволення вимог позивачів до МТСБУ про відшкодування моральної шкоди та додаткове рішення від 05.04.2024 і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову до МТСБУ в частині стягнення моральної шкоди, а також здійснити розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням наданих до відзиву доказів та ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення суду від 10.05.2024 відповідач МТСБУ зауважив, що докази понесення судових витрат були подані разом із відзивом на позовну заяву. Договором про надання правової допомоги визначено фіксовану суму гонорару адвокатського об`єднання. Гонорар адвокатського об`єднання не залежить від кількості проведених процесуальних дій, а оплата проводиться після підписання акту виконаних робіт між об`єднанням та МТСБУ. Просить скасувати додаткове рішення суду від 10.05.2024 та стягнути з позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 на користь МТСБУ витрати на правову допомогу у розмірі 1 000 грн.

У відзивах на апеляційні скарги відповідачів представник ОСОБА_1 від імені позивачів, посилаючись на безпідставність вимог цих апеляційних скарг, просить залишити їх без задоволення.

Інші учасники справи відзиви на апеляційні скарги не подавали.

Справа в апеляційному порядку уже переглядалася.

Постановою Волинського апеляційного суду від 15 серпня 2024 року апеляційні скарги було задоволено частково, а рішення Любешівського районного суду Волинської області від 20 березня 2024 року, додаткове рішення суду від 05 квітня 2024 року, додаткове рішення суду від 10 травня 2024 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Постановою Верховного Суду від 04 червня 2025 року ухвалену за результатами апеляційного розгляду постанову Волинського апеляційного суду від 15 серпня 2024 року скасовано, а справу в частині вирішення позовних вимог позивачів до Військової частини НОМЕР_1 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 02 вересня 2025 року залучено Військову частину НОМЕР_2 до участі у цій справі, як правонаступника відповідача Військової частини НОМЕР_1 .

У судовому засіданні представник позивачів ОСОБА_1 апеляційні скарги позивачів підтримав із наведених у них підстав і просить їх задовольнити. Апеляційну скаргу відповідача Військової частини НОМЕР_1 заперечив і просить залишити її без задоволення.

Представник відповідача в/ч НОМЕР_2 , як правонаступника відповідача в/ч НОМЕР_1 , ОСОБА_7 апеляційну скаргу військової частини підтримав із наведених у ній підстав і просить її задовольнити. Апеляційні скарги позивачів заперечив і просить залишити їх без задоволення.

Представник третьої особи Федчик С. В. вважає подані апеляційні скарги безпідставними, а рішення суду в частині вимог до в/ч НОМЕР_1 законним та обґрунтованим.

Будучи належним чином повідомлені про день та годину розгляду справи, позивачі та третя особа у судове засідання не з`явилися і їх неявка відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши представників учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг позивачів і відповідача, законність та обґрунтованість рішення суду в частині вимог позивачів до військової частини про відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційні скарги позивачів необхідно залишити без задоволення, апеляційну скаргу відповідача задовольнити частково, а рішення суду в частині цих позовних вимог та додаткове рішення скасувати з таких підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги до Військової частини НОМЕР_1 , суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскільки на час вчинення ДТП водій ОСОБА_5 перебував у трудових відносинах з в/ч НОМЕР_1 , на балансі якої знаходився транспортний засіб марки «Mitsubishi Pajero», державний номерний знак НОМЕР_3 (на чорному фоні), то обов`язок щодо відшкодування позивачам моральної шкоди необхідно покласти на в/ч НОМЕР_1 . Також суд першої інстанції дійшов висновку про те, що з огляду на принципи розумності, справедливості та співмірності, належним до стягнення із в/ч НОМЕР_1 розміром відшкодування моральної шкоди є 300 000,00 грн на кожного з позивачів.

Додатковим рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 05 квітня 2024 року стягнуто з в/ч НОМЕР_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 3 093,60 грн та на користь усіх позивачів судові витрати за надання професійної правничої допомоги по 1 264,02 грн кожному.

Ухвалюючи це додаткове судове рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що з обох відповідачів в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у загальному розмірі 3 581,80 грн. Також суд першої інстанції, дослідивши надані представником позивачів адвокатом Пилипчуком В. Ф. докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, встановивши фактичний обсяг наданих адвокатом послуг, з урахуванням заперечень відповідача, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з обох відповідачів на користь позивачів витрат на професійну правничу допомогу в загальній сумі 16 450,00 грн, пропорційно до задоволених позовних вимог, понесених у зв`язку з розглядом справи (26,69 %).

Проте, до таких висновків щодо позовних вимог до в/ч НОМЕР_1 суд дійшов помилково, з неповним з`ясуванням обставин справи та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Згідно зі статтями 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК).

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. ч. 1, 2, 3 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до вимог статті 1187 ЦК України належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є юридична особа або фізична особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом; у разі, якщо службовий транспортний засіб перебував у момент скоєння ДТП у неправомірному володінні водія, - безпосередньо водієм, який відшкодовує таку шкоду на загальних підставах, а якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що 12.10.2022 о 07 год 10 хв військовослужбовець в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_5 , керуючи військовим транспортним автомобілем марки «Mitsubishi Pajero», державний номерний знак НОМЕР_3 (на чорному фоні), що перебував на балансі зазначеної військової частини, рухаючись по дорозі Р-14 із селища Любешів у напрямку села Дольськ, на 139 км + 400 м допустив зіткнення з велосипедистом, який рухався у зустрічному напрямку, внаслідок чого велосипедист ОСОБА_3 загинув на місці події.

Згідно з витягом з наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 07.09.2022 № 22, призвано на військову службу згідно зі статтею 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та призначено на посаду і 07.03.2022 зараховано «..до списків особового складу в/ч НОМЕР_1 та на всі види забезпечення солдата ОСОБА_5 на посаду майстер-номер обслуги 2 мінометного взводу мінометної батареї в/ч НОМЕР_1 … і вважати таким, що 07.03.2022 справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків».

Відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 20.09.2022 № 9, транспортний засіб марки «Mitsubishi Pajero», шасі (кузов) НОМЕР_5 , рік випуску 2006, державний номерний знак НОМЕР_3 , закріплено за солдатом ОСОБА_5 ..

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу (в/ч НОМЕР_1 ) не була застрахована.

Позивач ОСОБА_2 є дружиною, а позивачі ОСОБА_3 і ОСОБА_4 дочками ОСОБА_3 ..

Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у м. Львові, зверталося 24.10.2022 до командування в/ч НОМЕР_2 із запитом про надання матеріалів службового розслідування щодо ОСОБА_5 за фактом вчинення ДТП.

Згідно з матеріалами службового розслідування за фактом ДТП, на момент скоєння ДТП солдат ОСОБА_5 не виконував обов`язків військової служби, при цьому використовував службовий транспортний засіб марки «Mitsubishi Pajero», державний номерний знак НОМЕР_3 (на чорному фоні), без відома командування (наказ командира в/ч НОМЕР_1 від 28.10.2022 № 74, довідка про обставини травми від 19.02.2023 № 253/1).

В акті проведення розслідування нещасного випадку від 12.10.2022, поясненнях ОСОБА_8 , ОСОБА_9 від 12.10.2022, акті проведення службового розслідування за фактом скоєння дорожньо-транспортної пригоди військовослужбовцем в/ч НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_5 від 28.10.2022 встановлено, що солдат ОСОБА_5 у день вчинення ДТП самовільно, без дозволу своїх командирів у період з 22 год 00 хв 11.10.2022 по 07 год. 00 хв 12.10.2022 залишив розташування 2 мінометного взводу мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 , ДТП скоїв не під час виконання обов`язків військової служби, виїзд автомобіля за межі взводу не був помічений іншими військовослужбовцями. Автомобіль, що належить в/ч НОМЕР_1 , на якому солдат незаконно вибув, знаходився поза межами розташування взводу. У зв`язку із самовільним залишенням розташування в/ч, нехтуванням наказами командирів, що призвело до настання ДТП, в якій загинув місцевий житель, солдата ОСОБА_5 притягнуто до дисциплінарної відповідальності з оголошенням «попередження про неповну службову відповідність».

Використання в особистих цілях без відома командування транспортних засобів, озброєння, устаткування, інструментів та матеріалів, які належать військовій частині або використовуються нею, а також самовільне залишення військовослужбовцем місця служби, є обставинами, за яких нещасні випадки не визнаються такими, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби (абзаци 5, 8 ч. 11 розділу ІІ Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків з військовослужбовцями, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України 27.10.2021 № 332).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що третя особа ОСОБА_5 наведені вище акт службового розслідування та накази командира, винесені за результатами службового розслідування, не оскаржив.

Таким чином, на час розгляду справи судом вони є чинними.

Посилання представника позивача на те, що зазначені матеріали службового розслідування не можуть бути взятими судом до уваги, оскільки подані з порушенням норм процесуального права відхиляються апеляційним судом з таких підстав.

Відзив в/ч НОМЕР_1 на позовну заяву містить у собі обґрунтування причин його надіслання лише 14.03.2024, які суд апеляційної інстанції вважає поважними. Відзив відповідачем надіслано засобами поштового зв`язку завчасно, тобто за 5 днів до судового засідання, однак, надійшов до суду першої інстанції на наступний день після ухвалення рішення суду від 20.03.2024 із незалежних від відповідача причин, а тому суд апеляційної інстанції приймає до дослідження письмові докази, приєднані до відзиву на позовну заяву.

Крім того, відповідно до вимог ч. 5 ст. 411 ЦПК України висновки суду касаційної інстанції, в зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

А в постанові Верховного Суду від 04.06.2025 звернуто увагу, що при попередньому апеляційному розгляді цієї справи апеляційний суд не надав належної оцінки матеріалам службового розслідування за фактом ДТП.

Посилання представника позивачів на те, що матеріали службового розслідування не можуть бути взятими до уваги, оскільки військова частина не надала доказів про звернення у відповідні органи з приводу самовільного залишення ОСОБА_5 території військової частини відхиляються апеляційним судом, оскільки зазначені обставини можуть встановлюватися лише при оскаржені акта службового розслідування та винесених на його підставі відповідних наказів, а не у цій справі. А останні ніким не оскаржені і є чинними.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно позовної заяви, вимоги до відповідача в/ч НОМЕР_1 заявлено з підстав, передбачених ст. ст. 1187 ч. ч. 1, 2, 1172 ч.2 ЦК України і обґрунтовано тим, що цей відповідач несе відповідальність як власник транспортного засобу за шкоду, завдану фізичною особою ОСОБА_5 під час виконання ним своїх службових обов`язків.

Підстави позову до відповідача в/ НОМЕР_6 позивачами не змінювалися.

Оскільки згідно з матеріалами службового розслідування за фактом ДТП, на момент скоєння ДТП солдат ОСОБА_5 не виконував обов`язків військової служби, при цьому використовував службовий транспортний засіб марки «Mitsubishi Pajero», державний номерний знак НОМЕР_3 (на чорному фоні), без відома командування, акт службового розслідування та накази командира, винесені за результатами службового розслідування є чинними, тому апеляційний суд доходить висновку про необхідність відмови у позові до відповідача в/ч НОМЕР_1 із заявлених позивачами підстав.

Позивачі не позбавлені можливості захистити своє порушене право, звернувшись із відповідним позовом з інших підстав.

Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції про часткове задоволення позову в частині позовних вимог до Військової частини НОМЕР_1 , правонаступником якої є Військова частина НОМЕР_2 , про відшкодування моральної шкоди зроблені без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, з неправильним застосуванням норм матеріального права, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду в цій частині та ухвалення нового судового рішення про відмову в позові.

Оскільки позов до задоволення не підлягає, то додаткове рішення суду від 05 квітня 2024 року про стягнення з відповідача судових витрат також підлягає скасуванню, так як додаткове рішення є складовою частиною основного рішення суду.

Із наведених вище обставин апеляційні скарги позивачів не підлягають до задоволення.

Так як в апеляційній скарзі в/ч НОМЕР_1 просить скасувати рішення суду не лише в частині задоволення позовних вимог, заявлених до військової частини, а повністю, то з цих підстав апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, оскільки військова частина не має повноважень на оскарження рішення суду, ухваленого відносно іншого відповідача.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з урахуванням тієї обставини, що позивачі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнені від сплати судового збору, то відповідачу Військовій частині НОМЕР_1 , правонаступником якої є Військова частина НОМЕР_2 , необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, сплачений нею за подання апеляційної скарги судовий збір у розмірі 13 500 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , подані від їх імені представником ОСОБА_1 на рішення Любешівського районного суду Волинської області від 20 березня 2024 року та додаткове рішення суду від 05 квітня 2024 року залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу відповідача Військової частини НОМЕР_1 , правонаступником якої є Військова частина НОМЕР_2 , на рішення Любешівського районного суду Волинської області від 20 березня 2024 року задовольнити частково.

Рішення Любешівського районного суду Волинської області від 20 березня 2024 року в частині вирішення позовних вимог до Військової частини НОМЕР_1 , правонаступником якої є Військова частина НОМЕР_2 , про відшкодування моральної шкоди скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення.

Додаткове рішення Любешівського районного суду Волинської області від 05 квітня 2024 року скасувати.

В позові ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Військової частини НОМЕР_1 , правонаступником якої є Військова частина НОМЕР_2 , про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Компенсувати Військовій частині НОМЕР_1 , правонаступником якої є Військова частина НОМЕР_2 , за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 13 500 (тринадцять тисяч п`ятсот) грн

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді