Справа № 404/2185/25
Номер провадження 2/404/750/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2025 року Фортечний районний суд міста Кропивницького в складі:

головуючого судді Іванової Н.Ю.

при секретарі - Коцюбі Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Теплоенергетик» Кропивницької міської ради» про стягнення моральної шкоди внаслідок тривалої умисної не виплати компенсації за затримку виплати належних сум при звільнені, суд

ВСТАНОВИВ:

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Теплоенергетик» Кропивницької міської ради» про стягнення моральної шкоди внаслідок тривалої умисної не виплати компенсації за затримку виплати належних сум при звільнені, просив суд стягнути з відповідача КП «Теплоенергетик» Кропивницької міської ради на його користь відшкодування за завдану моральну шкоду позивачу у розмірі 180 876,2 грн. (153,03 грн. за кожен день очікування сплати компенсації).

В обґрунтування поданої позовної заяви вказано, що судовим рішенням у справі № 404/4106/23 встановлено, що 07 червня 2021 року ОСОБА_1 наказом № 83о/с-35262 від 07 червня 2021 року звільнено з займаної посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Згідно розрахункового листа та довідки (розпорядник документу боржник) за травень та червень 2021 року Комунальне підприємство «Теплоенергетик» Кропивницької міської ради» з 07 червня 2021 р. по 16 липня 2021р. мало сумарно заборгованість з виплати заробітної плати нарахованої ОСОБА_1 включаючи вихідну допомогу та компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 32 880, 67 грн., в яку враховано заробітну плату (12 534,91 грн. без відрахування обов`язкових зборів).

На момент звільнення 07 червня 2021 р. сума 32 880, 67грн. (з них заробітної плати) не була виплачена та була здійснена лише 16 липня 2021 р. та виникла заборгованість з наступного дня 08 червня 2021 р. по 16 липня 2021 р. (любий інший робочий день після 07 червня 2021 р. по день виплати включно є днем заборгованості) всього заборгованість за 27 робочих днів за календарем обліку робочого часу з 08 червня 2021 р. по 16 липня 2021 р. включно.

Боржник вчинив порушенням строків виплати тим самим вчинив порушення права заявника на своєчасні отримання належних виплат, чим порушив його матеріальне становище та настанови ст.116 Кодексу законів про працю України.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два мiсяцi роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів.

Згідно наявного розрахункового листа Комунального підприємства «Теплоенергетик» Кропивницької міської ради» заробітна плата (нараховано доходу) заявника за квітень 2021 року становила 14941,48 грн., за травень 2021 року становила 11 855,00 грн. Всього 26 796,48 гривень.

Середньоденна заробітна плата за порядком обрахування становить 26 796,48 грн./40 робочих дні за останні два місяці = 669,912 грн. Кількість робочих днів за час затримки розрахунку 27 днів за календарем обліку робочого часу з 08 червня 2021 р. по 16 липня 2021 р. включно. Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку становить, по день подання заяви, 27днів * 669,912 грн. = 18 087,62 грн.

Вказано, що вина боржника в затримці була очевидна та свідомі з огляду на відповідь засновника та власника боржника Управління житлово-комунального господарства Кропивницької міської ради, де чітко зазначено, що КП «Теплоенергетик» отримував додаткові надходження з бюджету Кропивницької міської ради, які припадають на період звільнення, якими перш за все мав виконати обов`язок за частиною 3 ст. 15 Закону України «Про оплату праці» де нормою права встановлено, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці та ст. 97 КЗпП України «Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.». Оскільки боржник спланував скорочення штату та звільнення і мав забезпечити наявність коштів для розрахунку в день звільнення. Боржник міг відразу добровільно на підставі ст.117 КЗпПУ внаслідок порушення ст.116 сплатити борг фіксованої суми по дату сплати затриманих належних сум 17 липня 2021 р. при звільнені без ініціювання заявником судового спору та без очікування судового рішення, та не доводити до примусового виконання, але не зробив це.

Відповідач здійснював інші платежі за період боргу і не намагався його погасити, що доводить неповагу до прав позивача. Оскільки відповідач не сплатив добровільно компенсацію за затримку у виплаті належних сум та не намагався цього зробити, на підставі ст.116, ст.117 КЗпП України, ч.3 ст.15 Закону України «Про оплату праці», позивачем був поданий позов до Кіровського районного суду м. Кіровограда та 16 червня 2023року було відкрито провадження по справі № 404/4106/23 про стягнення фіксованої утвореної суми 18 087,62 грн.

За результатами судового розгляду справи № 404/4106/23 була визнана вина та порушення відповідача в затримці виплати компенсації та зобов`язано стягнути з відповідача суму компенсації затримки 18 087,62 грн.

Відповідач подав апеляційну скаргу на судове рішення першої інстанції, в задоволені якої було відмовлено постановою апеляційного суду 18 вересня 2024 р.

Відтак, з дати прийняття апеляційної постанови 18 вересня 2024 р., одночасно набрало законної сили рішення першої інстанції по справі № 404/4106/23 від 29 листопада 2023 р.

Відповідач за пропозицією самостійно виконати судове рішення 10 жовтня 2024 року сплатив на рахунок позивача суму боргу 18 087,62 грн. та судовий збір 1 073,10 грн. (всього 19 160,67 грн.), але також не зробив цього, про що свідчить свідомий умисел завдати позивачу моральну шкоду.

Всього затримка виплати компенсації з моменту виникнення затримки, тобто з моменту сплати належних при звільнені сум 16 липня 2021 р. по 10 жовтня 2024 р. сягнула 1182 дні, або 3 роки, 2 місяці, 24 дні. З дати набрання законної сили 18 вересня 2024 р. рішення першої інстанції від 29 листопада 2023 р. - був остаточно встановлення факт правопорушення строків виплати належної суми при звільнення 32 880,67 грн. (117 КЗпПУ), тому розпочався відлік строку позовної давності та підстава стягнення завданої моральної шкоди за затримку виплати суми самої компенсації 18 087,62 грн. (яка утворилась в період затримки виплати належної при звільнені суми 32 880,67 грн. з 07 червня 2021 р. по 16 липня 2021 р.), яку відповідач відмовився виплатити тривалий час самостійно, кожен день порушуючи права позивача та завдаючи йому моральної шкоди.

За час затримки виплати самої сформованої компенсації (18 087,62 грн.) з дати її утворення 17 липня 2021 р. (фіксації) по дату її сплати 10 жовтня 2024 р. лише за рішенням суду, позивачу була завдана моральна шкода (ст.23 Цивільного кодексу України).

Моральна шкода полягає у душевних стражданнях неможливості (по дату подання даного позову) відновити своє психологічний стан, неспокійного душевного стану внаслідок нехтуванням, невизнанням та явно вираженою неповагою відповідачем до прав на своєчасну компенсацію (ст.117 КЗпПУ), докладених зусиль досудового врегулювання, докладених зусиль підготовки документів до позову про сплату компенсації, втратою часу та відволікання від звичайних справ пов`язаних на опрацювання правових норм, зусиль на формування та надсилання звернень до відповідача, очікування відповіді та отримання негативних емоцій від відмов досудового врегулювання. Оскільки сума компенсації (18 087,62 грн.) є значна для позивача, дорівнювала на той час двом заробітним платам, з 17 липня 2021 р., кожен день очікував її виплати, оскільки мав труднощі з коштами, не мав тривалий час роботи та постійного стабільного заробітку для належного матеріального забезпечення своєї сім`ї, де мав (на той час) двох неповнолітніх дітей 2006 року та 2011 року народження. Оскільки не мав на той час постійної роботи, потребував коштів для підготовки дітей до школи, забезпечення їх належного харчування, забезпечення їх належного одягу та побутових речей були значно погіршені сімейні відносини, де перебував в постійному стресі, втратою здорового сну та харчування. Такий емоційний стан негативно вплинув на результативність пошуку нової постійної стабільної роботи, втрати стажу за попереднім фахом та професійних навичок, неможливості поновити тривалий час попередній матеріальний та емоційний стан від затримки виплати компенсації, на яку розраховував на її отримання в розумний строк до 5-ти робочих днів. Весь цей час, кожен день, впродовж 1182 дні (3 роки, 2 місяці, 24 дні) очікував від відповідача сплати компенсації, що значно полегше матеріальне становище отримавши таку значну суму. Відтак, сім`я була позбавлена звичних соціальних благ, що можна характеризувати як погіршення якості життя. У разі своєчасного отримання компенсації (18 9087,62 грн.) планував підвищити свою кваліфікацію на платних курсах підвищити конкурентоспроможним на ринку праці. В другий місяць очікування компенсації (18 087,62 грн.) сталась сімейна трагедія, оскільки його 68 річний батько (вдівець) раптово занедужав. 21 серпня 2021 р. (місяць та три дні) потрапив в реанімацію лікарні та ІНФОРМАЦІЯ_1 помер в реанімації лікарні.

За таких обставин позивач потрапив в скрутне життєве становище, потребував значної фінансової підтримки пов`язаної з лікуванням батька на період перебування його в реанімації та коштів на поховання. Такі обставини значно погіршили матеріальне становище, тривалого погіршення емоційного стану, та кошти (18 087,62 грн.) були вкрай необхідні, які не отримав від відповідача. Невиплата кожен день боргу у вигляді компенсації вказувало на свідомі дії відповідача завдавати моральну шкоду у невизнанні прав, за умови, що відповідач не є визнаний банкрутом, що встановлено в судовому рішенні по справі № 404/4106/23.

Вважає саме ця не виплата компенсації добровільно майже нічим не відрізняється від непрямої дії в такий спосіб послабити, завдати фізичної непрямої шкоди людині, заподіяти шкоду з особистих мотивів, усвідомлюючи свої протиправні дії з ігнорування цивільного матеріального права.

Змушений був звернутись в центр зайнятості для пошуку роботи, яку не зміг знайти роботу тривалий час.

На підтвердження завданої моральної шкоди надав в додатках звернення до відповідача з проханням досудової сплатити компенсацію, які були ним проігноровані як свідомі дії завдати моральної шкоди. На підтвердження скрутного фінансового становища надав копію сторінки трудової книжки про відсутність постійної роботи тривалий час.

Суму в 180 876,2 грн. вважає співмірною з завданою моральною шкодою. Завдана моральна шкода буде повністю відшкодована в 10-ти кратному розмірі за 1182 днів (3 роки, 2 місяці, 24 дні) очікування сплати компенсації, що становить 180 876,2 грн. /1182 дні = 153,03 грн. за кожен день очікування сплати компенсації з дня 17 липня 2021 р. по 10 жовтня 2024 р. Така сума посильна відповідачу та була наявна на початкових етапах, оскільки за 1182 дні (3 роки, 2 місяці, 24 дні) відповідач отримував щомісячний дохід від своєї господарської діяльності, також в складі суми (18 087,62 грн.).

Ухвалою судді від 13 березня 2025 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного провадження в судовому засіданні з викликом сторін.

28 березня 2025 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Вказано, що як на підставу своїх позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що у зв`язку з несплатою відповідачем компенсації за затримку у виплаті належних сум, на підставі ст. 116, ст. 117 КЗпП України, ч.3 ст.15 Закону України «Про оплату праці», позивачем був поданий позов до Кіровського районного суду м. Кіровограда. За результатами судового розгляду справи стягнуто з відповідача суму компенсації затримки 18 087,62 грн. На вказане рішення суду першої інстанції відповідачем подана апеляційна скарга в задоволені якої було відмовлено постановою апеляційного суду 18 вересня 2024 р. 10 жовтня 2024 р. відповідачем рішення суду першої інстанції виконано та сплачено на користь позивача суму боргу в розмірі 18 087,62 грн. та судовий збір 1 073,10 грн. (всього 19 160,67 грн.).

Враховуючи наведене позивач зазначає, що затримка виплати компенсації з моменту виникнення затримки, тобто з моменту сплати належних при звільнені сум 16 липня 2021 р. по 10 жовтня 2024 р. сягнула 1182 дні, або 3 роки, 2 місяці, 24 дні.

З дати набрання законної сили 18 вересня 2024 р. рішення першої інстанції від 29 листопада 2023 р. було остаточно встановлення факт правопорушення строків виплати належної суми при звільненні 32 880,67 грн. (117 КЗпПУ), тому розпочався відлік строку позовної давності та підстава стягнення завданої моральної шкоди за затримку виплати суми самої компенсації. За час затримки виплати самої сформованої компенсації (18 087,62 грн.) з дати її утворення 17 липня 2021 р. (фіксації) по дату її сплати 10 жовтня 2024 р. лише за рішенням суду йому була завдана моральна шкода (ст.23 Цивільного кодексу України).

В обґрунтування стягнення моральної шкоди позивачем вказано, що вона полягає у душевних стражданнях неможливості (по дату подання даного позову) відновити психологічний стан, неспокійний душевний стан внаслідок нехтуванням, невизнанням та явно вираженою неповагою відповідача до його прав на своєчасну компенсацію, докладених зусиль досудового врегулювання, підготовки документів до позову про сплату компенсації, втратою часу та відволікання від звичайних справ пов`язаних на опрацювання правових норм, зусиль на формування та надсилання звернень до відповідача, очікування відповіді та отримання негативних емоцій від відмов досудового врегулювання, тощо.

КП «Теплоенергетик» КМР» не погоджується з доводами позивача викладеними у позовній заяві.

Вказано, що позивачем в обґрунтування заподіяної йому моральної шкоди не надано жодного належного чи допустимого доказу в розумінні ст.77-81 ЦПК України на обґрунтування своєї вимоги щодо стягнення моральної шкоди, не надано документів, які б підтверджували факт моральних страждань, не надано доказів, що прямо чи опосередковано підтверджують заподіяння позивачу душевних страждань, або дає можливість оцінити ступінь порушення його нормального способу життя, доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди, а відтак ці вимоги задоволенню не підлягають.

Крім того, позивач здійснюючи розрахунок моральної шкоди в розмірі - 180 876, 2 грн. за визначений ним період «очікування» сплати компенсації не врахував, що зазначений ним час охоплює і час розгляду справ судами першої та апеляційної інстанцій, що також спростовує наявність вини відповідача, яка є підставою для стягнення моральної шкоди, тим більше, що нормами чинного законодавства не передбачено підстав для відшкодування моральної шкоди відповідачем по справі у разі тривалого розгляду судових справ.

16 липня 2021 р. КП «Теплоенергетик» КМР» здійснено фактичний розрахунок з ОСОБА_2 (дані обставини не спростовуються сторонами у даній справі).

Відповідно до ч. 1 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 р. № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Як вбачається з реєстраційної карти вхідного документу та протоколу автоматизованого розподілу судової справи електронного суду, позивач звернувся до суду із даною позовною заявою 10 березня 2025 р., тобто із пропуском строку на таке звернення.

Враховуючи наведене та те, що вимога про стягнення моральної шкоди пов`язана із затримкою розрахунку при звільненні і є складовою трудового спору до неї застосовується тримісячний строк позовної давності передбачений ст. 233 КЗпП України, а тому пропуск цього строку на звернення до суду є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Позивач у судове засідання надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити.

Представник відповідача надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити.

Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов до наступних висновків.

Судом установлено, що позивач, ОСОБА_1 у травні 2023 року звернувся до Кіровського районного суду м. Кіровограда з позовом про стягнення з Комунального підприємства «Теплоенергетик Кропивницької міської ради» на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунків при звільненні за період з 08 червня 2021 року по 16 липня 2021 року в сумі 18087,62 грн. (справа № 404/4106/23).

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29 листопада 2023 року позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Теплоенергетик Кропивницької міської ради», про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунків при звільненні, задоволено частково. Стягнуто з Комунального підприємства «Теплоенергетик Кропивницької міської ради» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунків при звільненні в сумі 18087,57 грн. та судовий збір в сумі 1073,10 грн. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Комунального підприємства «Теплоенергетик Кропивницької міської ради» в дохід держави судовий збір в сумі 0,50 грн.

Постановою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Кропивницького апеляційного суду від 18 вересня 2024 року апеляційну скаргу Комунального підприємства «Теплоенергетик» Кропивницької міської ради», залишено без задоволення. Рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 29 листопада 2023 року залишено без змін.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29 листопада 2023 року набрало законної сили 18 вересня 2024 року.

Відповідно до положень ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, в судовому порядку встановлено порушення трудових прав позивача в частині несвоєчасного розрахунку з позивачем при його звільненні, з відповідача на користь позивача стягнуто середній заробіток за весь час затримки розрахунку: з 08 червня 2021 року і по 16 липня 2021 року в сумі 18087,57 грн., що, за його доводами, завдало йому моральної шкоди з приводу відшкодування якої подано даний позов.

Моральна шкода обумовлюється тим, що позивач зазнав душевних страждань, докладання зусиль досудового врегулювання, докладених зусиль підготовки документів до позову про сплату компенсації, втратою часу та відволікання від звичайних справ пов`язаних на опрацювання правових норм, зусиль на формування та надсилання звернень до відповідача, очікування відповіді та отримання негативних емоцій від відмов досудового врегулювання. Кожен день очікував виплати, оскільки мав труднощі з коштами, не мав тривалий час роботи та постійного стабільного заробітку для належного матеріального забезпечення своєї сім`ї, де мав (на той час) двох неповнолітніх дітей 2006 року та 2011 року народження. Оскільки не мав на той час постійної роботи, потребував коштів для підготовки дітей до школи, забезпечення їх належного харчування, забезпечення їх належного одягу та побутових речей були значно погіршені сімейні відносини, де перебував в постійному стресі, втратою здорового сну та харчування. Такий емоційний стан негативно вплинув на результативність пошуку нової постійної стабільної роботи, втрати стажу за попереднім фахом та професійних навичок, неможливості поновити тривалий час попередній матеріальний та емоційний стан від затримки виплати компенсації, на яку розраховував на її отримання в розумний строк до 5-ти робочих днів. Його сім`я була позбавлена звичних соціальних благ, що можна характеризувати як погіршення якості життя. У разі своєчасного отримання компенсації планував підвищити свою кваліфікацію на платних курсах підвищити конкурентоспроможним на ринку праці. Потрапив в скрутне життєве становище, потребував значної фінансової підтримки пов`язаної з лікуванням батька на період перебування його в реанімації та коштів на поховання. Такі обставини значно погіршили матеріальне становище, тривалого погіршення емоційного стану, та кошти були вкрай необхідні, які не отримав від відповідача.

Правовідносини між сторонами у справі, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин, регламентуються наступними правовими нормами.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. Так підставою для відшкодування моральної шкоди є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.

У пункті 13 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами) судам роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (статті 4, 5, 13 ЦПК України).

КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин.

За наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, тобто неналежної виплати заробітної плати, що призвело до недоплати коштів, що встановлено судовим рішенням в справі № 404/4106/23 та згідно з ч.4 ст.82 ЦПК України не підлягає доведенню, відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.

Зазначена актуальна правова позиція висловлена ВСУ у постанові від 25.04.2012 у справі № 6-23цс12. Її також підтримано практикою ВС у справі № 640/14909/16ц постанова від 19.12.2018.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З огляду на природу інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд, враховуючи конкретні обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, зокрема, враховано тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, довгий час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, а також розмір недоплачених коштів роботодавцем, який позивач вважає для себе значним та важливим, несплата яких потягла зміни в житті позивача, вважає справедливим визначити суму компенсації моральної шкоди у розмірі 1000 грн.

Висновки суду є такими, що повністю відповідають усім обставинам справи, зокрема, щодо глибини душевних переживань позивача, пов`язаних із захистом його порушених прав у спосіб звернення до суду.

Суд не може погодитися з доводами позивача у справі про те, що розмір відшкодування завданої йому моральної шкоди слід визначити в 10-ти кратному розмірі виходячи з розрахунку за 1182 днів (3 роки, 2 місяці, 24 дні) очікування сплати компенсації, що становить 180 876,2 грн. /1182 дні = 153,03 грн. за кожен день очікування сплати компенсації з дня 17 липня 2021 р. по 10 жовтня 2024 р., оскільки це не передбачено ні вимогами закону, ні відповідає обставинам справи та обсягу завданої йому шкоди.

При цьому, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Доводи відповідача щодо відмови у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності суд вважає такими, що не відповідають нормам законодавства, оскільки предметом позову є стягнення моральної шкоди, яка виникла в результаті порушення особистих немайнових прав позивача.

Таким чином, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, а саме слід стягнути з Комунального підприємства «Теплоенергетик» Кропивницької міської ради» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 1000 грн. В іншій частині позову необхідно відмовити.

Також на підставі ст.141 ЦПК України у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.4, 12, 13, 76-84, 141, 259, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства «Теплоенергетик» Кропивницької міської ради» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 1000 грн.

Стягнути з Комунального підприємства «Теплоенергетик» Кропивницької міської ради» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: Комунальне підприємство «Теплоенергетик» Кропивницької міської ради», , місцезнаходження: 25030, м. Кропивницький, вул. Сергія Гришина, буд. № 23/16.

Повний текст судового рішення складено 18.09.2025 року.

Суддя Фортечного районного суду

міста Кропивницького Н. Ю. Іванова