Провадження № 2/522/7615/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: судді - Бондар В.Я.,

за участю секретаря судового засідання Єрганінової К.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних витрат,

ВСТАНОВИВ:

Позивач в особі представника ОСОБА_3 24.07.2025 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про стягнення пені за несвоєчасну оплату орендних платежів у розмірі 100 396,41 грн, трьох відсотків річних у розмірі 8 889,64 грн та інфляційних витрат у розмірі 48 855,41 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 13.09.2019 між ОСОБА_1 в якості орендодавця та ОСОБА_2 в якості орендаря укладено договір оренди квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідачка не виконувала взяті на себе зобов`язання щодо сплати орендної плати та комунальних платежів, через що у серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , в результаті розгляду якого рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 14.02.2025 у справі №522/17155/21 позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_4 заборгованість з орендної плати у розмірі 76 060 грн, а також судовий збір у розмірі 760,57 грн. Рішення залишене без змін постановою Одеського апеляційного суду від 10.06.2025. рішення досі не виконане та перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця Задорожного М.І. Сплата пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за несвоєчасне внесення орендної плати передбачено п.4.1.3 договору оренди. Позивач нараховує пеню за період з 01.09.2021 по 24.07.2025, адже строки позовної давності були зупинені. 3% річних та інфляційні нарахування нараховані за період з 01.09.2021 по 24.07.2025 на суму заборгованості, визначеної рішенням суду.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 25.07.2025 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 15.09.2025.

До суду 14.08.2025 надійшов відзив представника ОСОБА_2 ОСОБА_5 , згідно якого просить відмовити у задоволенні позову.

На обґрунтування відзиву зазначено, що розмір штрафних санкцій вдвічі перевищує суму основного боргу, що фактично трансформує договірну відповідальність на каральну та суперечить принципам розумності, добросовісності та справедливості. ОСОБА_2 не працює, немає постійного стабільного доходу та перебуває у скрутному матеріальному становищі, що має бути враховано судом. Також ОСОБА_2 втратила матір, що завдало не лише емоційного потрясіння, а й додаткових фінансових витрат. Правовідносини між сторонами діяли в карантин, що також позначилося на платоспроможності відповідачки. Відповідач вважає договір оренди господарським договором, у зв`язку з провадженням позивачкою підприємницької діяльності по здачі квартир в оренду, а тому на підставі ч.6 ст. 232 ГУ України вказує, що нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня коли зобов`язання мало бути виконане, тому період нарахування пені може бути з 01.09.2021 до 01.03.2022 та становить 6 766,21 грн. Три відсотки річних за розрахунком відповідача за шестимісячний термін становить 1 137,77 грн.

До суду 19.08.2025 надійшла відповідь на відзив представника позивача ОСОБА_3 у якій вказує, що 3 % річних та інфляційні витрати нараховані по ч.2 ст.625 ЦК України зменшенню не підлягають. Позивач не погоджується з позицією відповідача щодо можливості застосування до спірних правовідносин ч.6 ст.232 ГК України, адже правовідносини є цивільними з чим погодився і Приморський районний суд м.Одеси у справі №522/17155/21 розглянувши справу по суті, а не закривши провадження у справі. Малозначна справа №522/17155/21 перебувала у провадженні суду більше чотирьох років. Відповідач, зловживаючи правами, подала більше ніж 65 клопотань до суду, завідомо необґрунтованих та безпідставних. Відсутність доходу не звільняє ОСОБА_2 від виконання взятих на себе зобов`язань. ОСОБА_4 , з 2022 року проживає в Данії, тому логічно, що доходу в Україні вона не має, однак матеріали справи не свідчать про відсутність у неї доходів поза межами України. Констатація факту смерті її матері як і введення в Україні воєнного стану не впливає на обов`язки відповідачки, тому підстав для зменшення пені немає.

Представник відповідача ОСОБА_5 26.08.2025 подав до суду заперечення на відповідь на відзив у яких вказує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 прямо вказала на можливість зменшення процентів річних, неустойки та інших санкцій. Зміст договору має господарський характер, а позивачка ввела суд в оману під час розгляду справи №522/17155/21 щодо наявного у неї статусу фізично особи-підприємця. Наголошує на наявності підстав для зменшення пені.

Ухвалою від 15.09.2025 забезпечено участь представника позивача у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

У судовому засіданні 15.09.2025 прийнято відзив, відповідь на відзив та заперечення. Представника позивача ОСОБА_3 , яка брала участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, підтримала позовні вимоги та просила задовольнити. Представник відповідача ОСОБА_5 заперечував щодо позову.

Згідно ч.1 ст.244 ЦПК України після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні. У виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення.

Суд перейшов до стадії ухвалення рішення, оголосив, що проголошення судового рішення відбудеться 22.09.2025 о 12:45 год.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 , як власник квартири за адресою: АДРЕСА_1 (Орендодавець) та ОСОБА_2 (Орендар) уклали договір оренди квартири (а.с.15-16).

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 14 лютого 2025 року у справі №522/17155/21, яке залишено без змін постановою Одеського апеляційного суду від 10.06.2025, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 76 060 грн заборгованості з орендної плати та 760,57 грн судового збору (а.с.11-14, 8-10).

Приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Задорожним М.І. 18 липня 2025 року відкрито виконавче провадження №78658030 з приводу виконання виконавчого листа №522/17155/21 виданого 14.07.2025 Приморським районним судом м.Одеси (а.с.20).

Щодо вимог про стягнення пені у розмірі 100 396,41 грн.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України).

За допомогою неустойки (штрафу, пені) допускається забезпечувати виконання значної кількості зобов`язань. Зокрема, неустойка може забезпечувати виконання: договірних зобов`язань, що традиційно для цивільного обороту, оскільки в більшості випадків саме в договорі його сторони встановлюють неустойку (штраф або пеню). Причому це може відбуватися як під час укладення договору для забезпечення виконання зобов`язання, так і після, але до виконання тих зобов`язань, які виникли на його підставі.

Не виключається забезпечення зобов`язань, які виникли на підставі організаційного договору (зокрема, попереднього); недоговірних зобов`язань, що не характерно, проте положеннями статті 549 ЦК не виключається; позитивних та негативних зобов`язань. Як правило, неустойка встановлюється для забезпечення позитивних зобов`язань, які передбачають вчинення певних дій (передача речі, сплата грошовитих коштів та ін.). Сутність негативних зобов`язань полягає в тому, що предметом виконання є утримання від дій, і зобов`язання виконується протягом усього часу його існування. Негативні зобов`язання можуть бути забезпечені тільки за допомогою штрафу, адже після порушення такого зобов`язання необхідність стимулювати його виконання шляхом нарахування пені, як це може мати місце при позитивних зобов`язаннях, не призведе до очікуваного результату, тобто його виконання (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року в справі № 172/1159/20 (провадження № 61-14612св21)).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Пеня є змінною величиною, оскільки її нарахування відбувається за кожен день прострочення (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 серпня 2023 року у справі № 709/1320/21 (провадження № 61-7203св22)).

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (абзац перший частини другої статті 551 ЦК України).

Відтак, пунктом 4.1.3 договору оренди квартири від 13.09.2019, за несвоєчасне внесення орендної плати Орендар сплачує на користь Орендодавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діятиме на момент виникнення порушення зобов`язання, від суми несплаченої орендної плати, за кожен день прострочення в оплаті. У разі затримки сплати орендних або інших платежів, передбачених цим Договором, більше одного місяця, Орендодавець має право дострокового одностороннього розірвання цього Договору.

Позивач нараховує пеню за період з 01.09.2021, тобто з наступного місяця після звернення ОСОБА_1 в суд з позовом про стягнення заборгованості з орендної плати, до 24.07.2025, тобто по день звернення до суду з цим позовом, що розглядається.

Відповідачка не погоджується з терміном нарахування пені у зв`язку з відсутності строків встановлених договором та посилаючись на ст.232 ГК України.

Правовідносини, що виникли між сторонами не є господарськими, незважаючи на статус ОСОБА_1 як фізичної особи чи як фізичної особи-підприємця.

Крім того, Господарський кодекс України втратив чинність 28.08.2025 на підставі Закону України «Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб».

Відсутність у договорі оренди чітких термінів стягнення пені означає застосування загальних правил встановлених законодавством України, а тому пеня стягується за прострочення виконання зобов`язання.

Тому, період нарахування пені визначений позивачем правильно, а доводи представника відповідача в цій частині є безпідставними.

Суд приймає до уваги розрахунок пені, виконаний позивачем.

Разом з тим, відповідач просить зменшити сукупний розмір нарахувань у зв`язку з тим, що він перевищує розмір заборгованості та зважаючи на скрутне матеріальне становище відповідача.

Відтак, згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу з Пенсійного фонду України, ОСОБА_2 з жовтня 2021 року по грудень 2023 року не отримувала дохід. Дохід за дев`ять місяців 2024 року склав 86 635,29 грн. За 2025 рік у ОСОБА_2 дохід відсутній (а.с.45, 85).

Дійсно мати ОСОБА_2 ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.47).

У разі якщо розмір неустойки перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, суд може його зменшити (частина третя статті 551 ЦК України).

Отже, зміст частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням наведених положень норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Такий висновок зробили Верховний Суд України у постанові від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1120цс15 і Велика Палата Верховного Суду у постановах від 12 грудня 2018 року в справі № 703/1181/16-ц (провадження № 14-442цс18) та від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19).

Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, провадження № 12-79гс19 (пункт 8.24) та від 28 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, провадження № 14-623цс18 (пункт 85)).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.04.2023 при розгляді справи №199/3152/20 не вбачала підстав для відступу від цих висновків.

ОСОБА_1 розрахувала пеню у розмірі 100 396,41 грн, тоді як розмір заборгованості по орендним платежам склав 76 060 грн.

Доводи представника відповідача про скрутний матеріальний стан дійсно не доведені відповідачем, адже відсутність доходу пояснюється перебуванням відповідачки поза межами території України, що зазначено власне ОСОБА_2 при розгляді справи про стягнення заборгованості за договором оренди.

Разом з тим, враховуючи, що правовідносини тривали між сторонами ще 4 роки назад, за відсутності доказів недобросовісної поведінки з боку ОСОБА_2 на що вказує представник позивача, зважаючи на баланс інтересів сторін, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд зменшує розмір пені та вважає її справедливим розміром - 1 000 грн.

Щодо стягнення 3% річних та інфляційний нарахувань.

Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Можливість нарахування боржникові кредитором наслідків прострочення виконання грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, після реалізації права на дострокове стягнення усієї суми кредиту, встановлена також постановою Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року по справі №127/15672/16-ц.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

ОСОБА_2 досі не виконала свої зобов`язання за договором оренди та відповідно рішення судом, що є підставою для стягнення з неї сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України.

Три відсотки річних та інфляційні витрати розраховані позивачем за період з 01.09.2021 по 24.07.2025 на суму заборгованості у розмірі 76 060 грн та розмір 3% річних становить 8 889,64 грн, а інфляційних нарахувань 48 855,09 грн.

Для забезпечення передбачуваності правозастосовчої практики Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 липня 2025 року при розгляді справи № 903/602/24 конкретизувала правовий висновок, викладений в постанові від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19) та зазначила, що три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) є законодавчо встановленим та мінімальним розміром процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником. Тому розмір процентів річних, який становить три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом), не підлягає зменшенню судом.

З огляду на вищевикладене, доводи відповідача про зменшення 3% річних та інфляційних нарахувань є безпідставними.

Отже, вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань у розмірі 8 889,64 грн та 48 855,41 грн відповідно є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 1 та 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач при зверненні до суду оплатила судовий збір у розмірі 1 265,13 грн, що підтверджується квитанцією про сплату від 24.07.2025 (а.с.21).

У зв`язку з частковим задоволенням позову, сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 469,99 грн, що становить 37,15 %, тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 27, 64, 76, 81, 95, 258-259, 263-265, 268, 274, 279, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних витрат задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНКОПП НОМЕР_2 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ) пеню у розмірі 1 000 (одна тисяча) гривень, три відсотка річних у розмірі 8 889 (вісім тисяч вісімсот вісімдесят дев`ять) гривень 64 (шістдесят чотири) копійки, інфляційні нарахування у розмірі 48 855 (сорок вісім тисяч вісімсот п`ятдесят п`ять) гривень 41 (сорок одна) копійка.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНКОПП НОМЕР_2 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ) сплачений судовий збір у розмірі 469 (чотириста шістдесят дев`ять) гривень 99 (дев`яносто дев`ять) копійок.

В іншій частині позову відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 22 вересня 2025 року.

Суддя: В.Я. Бондар