Ухвала

18 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 214/9302/23

провадження № 61-11773ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крат В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощоков Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 травня 2025 року, та постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 серпня 2025 року (повний текст постанови складено 01 вересня 2025 року) в справі за позовом акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 122 696,50 грн та судового збору у розмірі 2 684 грн.

Рішенням Саксаганського районного суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 травня 2025 року:

позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково;

стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 04 червня 2018 року станом на 17 жовтня 2023 року в розмірі 112 599,61 грн;

в іншій частині позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено;

вирішено питання щодо судових витрат.

Додатковим рішенням Саксаганського районного суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 травня 2025 року:

поновлено строк ОСОБА_1 для подання заяви про ухвалення додаткового рішення;

заяву ОСОБА_1 про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково;

стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 серпня 2025 року:

апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено;

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення;

рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 травня 2025 року в частині відмови АТ КБ «ПриватБанк» скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення про задоволення цих позовних вимог;

стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по процентам за користування кредитом за кредитним договором б/н від 04 червня 2018 року станом на 17 жовтня 2023 року в розмірі 10 096,89 грн;

рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 травня 2025 року в частині стягнутого на корить АТ КБ «ПриватБанк» судового збору змінено, збільшено суму судового збору з 2 463,12 грн до 2 684,00 грн;

стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 3 220,80 грн;

в іншій частині рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 травня 2025 року залишено без змін;

додаткове рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 травня 2025 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову в ухваленні додаткового рішення про стягнення на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції.

15 вересня 2025 року ОСОБА_1 через Електронний суд подав касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_2., на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 травня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 серпня 2025 року (повний текст постанови складено 01 вересня 2025 року).

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023, зокрема, визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

У касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених Кодексом (абзац четвертий пункту 7.5. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики (абзац другий пункту 7.8. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Припис пункту 2 частини третьої статті 389 Кодексу, що встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, - визнання справи малозначною - є зрозумілим за змістом та передбачним за наслідками застосування. Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності (пункт 7.9. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

Таким чином, ціна позову у цій справі становить 122 696,50 грн і не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У касаційній скарзі вказується, що рішення у цій справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскаржується до суду касаційної інстанції на підставі підпунктів «а», «б», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. Касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки висновки апеляційного суду, наведені в оскаржуваній постанові суперечать принципам цивільного законодавства, оскільки законодавством не передбачено подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Однак, всупереч цьому судом апеляційної інстанції були проігноровані заперечення представника відповідача в частині того, що позовні вимоги у справі № 214/9302/23 фактично дублюють стягнення суми, яка вже була стягнута згідно рішення у іншій справі - № 214/9025/23, рішення у якій набрало законної сили 24 вересня 2024 року. Окрім того, у справах № 214/9302/23 та № 214/9025/23 хоч предмет і підстава позову формально відрізняються (різні кредитні договори), фактичні обставини, документи та аргументація банку щодо порушення його прав є тотожними, що створює практичний ефект подвійного стягнення. Висновки в оскаржуваній постанові апеляційного суду суперечать низці рішень Верховного Суду. Особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи, оскільки рішення у справі № 214/9302/23 набрало законної сили, встановлені в ньому обставини згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України є преюдиційними. Це позбавляє відповідача можливості спростувати їх під час подальшого розгляду чи на стадії виконання рішення у справі № 214/9025/23. Зокрема, стає неможливим ініціювати поворот виконання, адже відсутнє судове встановлення факту, що використані у справі № 214/9025/23 документи насправді стосувалися договору від 04 червня 2018 року, а не договору від 01 липня 2019 року. Справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, оскільки справа має виняткове значення для відповідача. Тому, що відповідач є вимушеним біженцем та перебуває поза межами України. Як підтверджується довідками ОК-5 та ОК-7, його річний дохід за 2024 рік склав 0 грн. Відповідач не працює, не має постійних джерел доходу та одночасно три відкритих виконавчих провадження і значну кількість непогашених боргових зобов`язань. На сьогодні щодо відповідача розглядається низка інших судових справ за позовами кредитних установ. У випадку ухвалення рішень не на його користь у цих процесах до вже існуючих боргових зобов`язань додадуться нові виконавчі документи, що фактично призведе до повної фінансової неспроможності відповідача. Також, стягнення у цій справі додаткової суми боргу створює для відповідача надмірний фінансовий тягар, який фактично позбавляє його мінімальних засобів існування. В умовах вимушеного перебування за кордоном та відсутності доходів наслідки оскаржуваного рішення мають для відповідача критичний характер і безпосередньо впливають на його базові життєві потреби. Проте особа, яка подала касаційну скаргу, не обґрунтовує, чому саме касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, справа становить значний суспільний інтерес і в чому проявляється виняткове значення для неї цієї справи, та в якій справі позивач позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскарженими судовими рішеннями, з урахуванням що розгляд справи № 214/9025/23 закінчений. Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженими судовими рішеннями. І, відповідно, не свідчить, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, справа становить значний суспільний інтерес і має виняткове значення для позивача, і позивач позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскарженими судовими рішеннями.

Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб підлягають касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).

Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).

Таким чином, оскаржені судові рішення ухвалене у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 травня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 серпня 2025 року (повний текст постанови складено 01 вересня 2025 року) в справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков