ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 року

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.

за участю секретаря: Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу Служби у справах дітей виконавчого комітету Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2025 року у справі за позовом органу опіки та піклування Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2024 року Орган опіки та піклування Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області звернувся до суду із зазначеним позовом в інтересах дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який обґрунтовував наступним.

На обліку служби у справах дітей виконавчого комітету Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області перебувають діти: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як діти які опинилися в складних життєвих обставинах через неналежне виконання батьками батьківських обов`язків. Батько дітей - ОСОБА_4 вже тривалий час знаходиться в Республіці Польща, проте, зі слів матері, фінансово допомагає. Мати дітей - ОСОБА_1 вихованням та доглядом дітей не займається, зловживає алкогольними напоями, ніде не працює.

Під час обстеження умов проживання дітей було встановлено, що в будинку брудно, відсутнє водопостачання, вікна вибиті, діти проживають в антисанітарних умовах. Органом опіки та піклування неодноразово було проведено бесіди з відповідачем та попереджено ОСОБА_1 про наслідки неналежного невиконання батьківських обов`язків, однак вищезазначені дії не призвели до позитивних наслідків.

Просили позбавити ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав стосовно дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь фізичної чи юридичної особи, яка буде опікувати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 23 жовтня 2024 року до повноліття дітей.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2025 року в задоволенні позовних вимог відмовлено. Попереджено ОСОБА_1 про необхідність змінити ставлення до виховання та утримання дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В апеляційній скарзі Служба у справах дітей виконавчого комітету Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області просить скасувати рішення суду першої інстанції через порушення норм матеріального й процесуального права та постановити нове, яким позбавити ОСОБА_1 батьківських прав щодо її неповнолітніх дітей.

В обґрунтування посилається на доводи, аналогічні доводам позовної заяви та зазначає, що ОСОБА_1 нехтує своїми батьківськими обов`язками, не піклується про фізичний та психічний розвиток дітей, не займається їх вихованням та утриманням, що підтверджується належними та допустимими доказами наявними в матеріалах справи, зокрема і відповідним висновком органу опіки та піклування.

Також вважали, що суд першої інстанції безпідставно поклав в основу відмови у задоволенні позовних вимог той факт, що відповідачка змінила своє відношення до дітей та влаштувалась на роботу, оскільки у квітні 2025 року органом опіки та піклування отримано відомості з місця роботи останньої щодо її відсутності на роботі без поважних причин.

Крім того звертають увагу, що ОСОБА_1 зловживає спиртними напоями, неодноразово лікувалась та підлягала кодуванню від алкогольної залежності. У зв`язку із чим для перевірки санітарно-побутових умов проживання дітей органами опіки та піклування у квітні 2025 року було зроблено виїзд за місцем проживання сім`ї, однак відповідачка не впустила членів комісії в будинок, поводились агресивно та неадекватно.

Вважали, що свідчення ОСОБА_5 (матір відповідачки) у судовому засіданні відбувалися під психологічним впливом ОСОБА_1 .. Крім того у подальшому сама ОСОБА_5 (матір відповідача) та ОСОБА_2 (донька відповідача) прийшли до служби із проханням подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції та про згоду на позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , як таку що не виконує батьківські обов`язки.(заяви додаються до апеляції).

Звертають увагу, що малолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є дитиною-інвалідом, потребує постійного догляду та піклування, а у відповідача не має бажання щодо турботи про сина та наміру забезпечувати його для повного та всебічного розвитку, взагалі не цікавиться станом здоров`я дитини, що підтверджує її намір повернути дітей тільки задля того, щоб отримувати соціальні кошти на утримання дитини-інваліда, які в подальшому будуть витрачатись нею на власні потреби.

З огляду на те, що батьки повинні утримувати своїх дітей, також просили стягнути з відповідачки аліменти на утримання неповнолітніх дочки та сина.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Про час та дату розгляду справи сторони повідомлені належним чином, про що свідчать довідка про отримання судових повісток в системі Електронний суд позивачем, довідка про доставку судової повістки ОСОБА_1 у вигляді СМС та оголошення на сайті для сторони відповідача.

Згідно із ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що з 03.07.2009 року ОСОБА_6 та ОСОБА_4 перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .

Сторони від шлюбу мають двох дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

07.10.2024 року до служби у справах дітей виконавчого комітету Обухівської селищної ради надійшла заява про неналежний догляд та виховання дітей, в якій просять здійснити контроль за умовами утримання і виховання дітей, оскільки їх мати ОСОБА_1 веде аморальний спосіб життя, постійно перебуває в алкогольному та наркотичному сп`янінні, нецензурною лайкою свариться з донькою, до подвір`я цілодобово приїжджають на автомобілях невідомі особи, привозять та забирають якісь пакети, молодший хлопчик зі слів сестри проживає у бабусі.

Відповідно до акту обстеження умов проживання №64/24 від 08.10.2024 року в будинку немає світла, вікна без скла, забиті плівкою, в будинку антисанітарні умови, безлад та бруд, всі речі розкидані, зовсім немає продуктів харчування в холодильнику, відсутні місця для відпочинку та спальня білизна, сезонні речі для дітей, а також інші речі першої необхідності та гігієни.

Рішенням виконавчого комітету Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області «Про вилучення дітей з родини матері та затвердження висновку Органу опіки та піклування Обухівської селищної ради «Про доцільність позбавлення батьківських прав» №250 від 16.10.2024 року, вирішено вилучити дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від матері - ОСОБА_1 та влаштувати до родини бабусі ОСОБА_5 .

Органом опіки та піклування Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області було складено висновок «Про доцільність позбавлення батьківських прав», з якого вбачається, що, зокрема, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 - дитина-інвалід та потребує постійного догляду та піклування, при цьому мати не займається вихованням, навчанням і розвитком дітей, не піклується про їх здоров?я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, не створює належні умови для розвитку їх природних здібностей, не готує їх до самостійного життя та праці, у зв`язку з чим вважає доцільним позбавити батьківських прав громадянку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , стосовно її дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Як вбачається з довідки про доходи №6 від 03.03.2025 року ОСОБА_1 працює на посаді укладальник-пакувальник у ТОВ «Торговий Дім «Хлібзавод №10» з 10.01.2025 року. За період з січня по лютий 2025 року сукупний дохід складає 16 182 грн 44 коп.

Свідок ОСОБА_7 повідомила, що дана сім`я знаходиться в її полі зору, оскільки до неї, як до депутата Обухівської селищної ради, неодноразово надходили скарги від сусідів про необхідність вилучення дітей з родини ОСОБА_1 , оскільки діти проживають в жахливих антисанітарних умовах, в будинку вибиті вікна та відсутнє електро та водопостачання.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено необхідності застосування до відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, оскільки остання влаштувалась на роботу, покращила умови для життя в будинку, а також змінила своє ставлення до дітей. Зазначене також підтвердила старша дочка. Однак вважав за необхідне у зв`язку із проблемами з алкоголем та встановлення попередніх фактів нехтування своїми батьківським обов`язками, попередити ОСОБА_1 про необхідність змінити ставлення до виховання та догляду за дітьми.

Проте такі висновки не відповідають обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

У частині сьомій статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

Положення вказаної Конвенції узгоджуються з нормами законів України.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Згідно з пунктами 2-5 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва.

У частині першій статті 170 СК України визначено, що суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання.

У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування.

Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Основними підставами для відібрання дитини є ухилення матері від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей; зловживання матір`ю алкогольними напоями та не створення для дітей належних та безпечних умов для розвитку.

Відібрання дитини - це, насамперед, спосіб захисту прав та інтересів дитини, в зв`язку з чим у кожно му випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати.

Випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини до протиправної чи розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику для життя, здоров`я або для морального виховання. Ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини варто оцінювати з урахуванням її фізичного та психічного розвитку.

Європейський суд з прав людини зазначав, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися.

Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»).

Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Доцільно з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, а також визначити, чи виправдовуються такі заходи станом фізичного або психічного здоров`я дитини. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (пункт 50 рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України).

Оцінка пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18).

Судом першої інстанції встановлено, що сім`я ОСОБА_1 перебуває на контролі за умовами утримання і виховання неповнолітніх дітей - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки їх мати, з якою вони проживали на момент звернення із позовом вела аморальний спосіб життя, постійно перебувала в стані алкогольного сп`яніння та не мала стабільного доходу. При виїздах до місця проживання останньої разом із дітьми було зафіксовано незадовільні умови проживання (відсутність світла, вікна без скла та забиті плівкою, безлад та бруд у будинку і т.п.). У зв`язку із зазначеним, а також постійними сварками діти переїхала до бабусі ОСОБА_5 ..

Після попереджень відповідних органів та звернення до суду із зазначеним позовом ОСОБА_1 влаштувалась на роботу, почала частіше відвідувати дітей у тверезому стані, виказувати до них знаки уваги у вигляді маленьких подарунків та зацікавленості їхніми справами .

Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення виходив із того, що матір з огляду на її зміну у ставленні до дітей не слід позбавляти батьківських прав, однак такі висновки не будуть відповідати інтересам дітей з огляду на наступне.

Як зазначено в апеляції скарзі та підтверджується доданими до неї документами, ОСОБА_1 продовжила антисоціальний спосіб життя, відмовляється допускати органи опіки та піклування для обстеження умов проживання дітей, почала порушувати правила трудової дисципліни (неодноразова відсутність на робочому місці без поважних причин). На теперішній час звільнена з роботи. Також до органів опіки та піклування звернулась бабуся дітей - ОСОБА_5 та сама неповнолітня ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , які зазначили, що ОСОБА_1 не приділяє уваги дітям та перестала із ними спілкуватись після винесення оскаржуваного рішення, а якщо приходить в гості, то перебуває не довго та просить гроші.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник органу опіки та піклування пояснив, що старша дитина ОСОБА_8 так і продовжує проживати із бабусею та вступила до коледжу, а мати не зважаючи на те, що у вересні розпочався навчальний процес не приймала участі у зборі дитини до навчання та не надавала кошти на придбання необхідного устаткування. Молодша дитини на разі у зв`язку із інвалідністю перебуває на навчанні у спеціальному інтернаті та повертається до дому до бабусі на вихідні, мати його також не відвідує. За місцем проживання відповідачки не було встановлено покращень умов проживання, та більше, окрім світла та води в домі ще був відлучений газ.

Таким чином відповідно до зібраних доказів встановлено наявність небезпеки для дітей у вигляді неналежних умов для їх проживання та виховання, що саме по собі створює загрозу для їх життя і здоров`я. Обставини, які склались у сім`ї ОСОБА_9 не забезпечують розвиток дітей у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, та є неблагополучними з огляду на поведінку матері, яка нехтує інтересами дітей в угоду своїх та не приділяє їм належної уваги, фактично самоусунувшись від їхнього виконання та переклавши ці обов`язки на бабусю, з якою проживають діти і яка ними опікується.

Судом апеляційної інстанції не встановлено факту усвідомлення відповідачем наслідків своєї негативної поведінки щодо дітей, покращення життєвих умов для них та себе, а також прагнення забрати дітей від бабусі до себе та здійснювати здійснювати належне піклування про них.

Таким чином, колегія суддів уважає, що ОСОБА_1 на даний час не в змозі забезпечити належний розвиток, догляд та піклування за дітьми, а також забезпечити їм безпечне, спокійне та стійке середовище, а також повністю самоусунулась від їх виховання.

За вказаних вище обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_1 ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню дітей та створює небезпечне середовище для їх проживання, що враховуючи якнайкращі інтереси дітей та положення ст.164 СК України є підставою для позбавлення відповідачку батьківських прав щодо дітей.

Щодо вимог позовної заяви про стягнення із ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей слід зазначити, що за змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами другою та третьою статті 166 СК України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів.

Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Крім того, суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184 СК України).

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд вирішує цивільний спір на засадах змагальності із застосуванням принципу диспозитивності в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Отже, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платників аліментів, інші обставини, що мають істотне значення, і вважає за необхідне, відповідно до ст. 182, 183 Сімейного кодексу України, позовні вимоги у цій частині задовольнити, стягнувши з відповідачки ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 23 жовтня 2024 року до повноліття дітей.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув та прийшов до помилкового висновку про недоведеність свідомого ухиляння матері від виховання дитини і як наслідок відсутності підстав для позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення у відповідності з вимогами ч.1ст. 376 ЦПК України є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. При цьому зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (ч.4 ст. 376 ЦПК України).

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції не правильно застосовано норми матеріального права та неправильно відмовлено у задоволенні позовних вимог, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню із ухваленням нового про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно сина та доньки та стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з частинами першою, другою, тринадцятою статті 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи те, що вимоги позовної заяви та апеляційної скарги задоволені, а позивач, як орган опіки та піклування, який діє в інтересах дітей звільнений від сплати судового збору, то з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи у суді першої та апеляційної інстанції за вимогами майнового та немайнового характеру у загальному розмірі 5 329,28 грн.

Керуючись ст. ст.368, 376, 381,382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Служби у справах дітей виконавчого комітету Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області задовольнити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2025 року скасувати.

Позовні вимоги органу опіки та піклування Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав, задовольнити.

Позбавити ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав стосовно дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь законних представників, які будуть опікуватись дітьми, аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 23 жовтня 2024 року до повноліття дітей.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 5 329,28 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 вересня 2025 року.

Судді: