ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2025 року м.Суми

Справа №575/670/21

Номер провадження 22-ц/816/737/25

22-ц/816/793/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Рунова В. Ю.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа Великописарівська селищна рада Охтирського району Сумської області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги представника ОСОБА_2 - адвоката Мороза Євгена Олександровича

на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 11 вересня 2024 року та

на додаткове рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 26 вересня 2024 року, в складі судді Соколової Н.О., ухвалені у м.Охтирка,

в с т а н о в и в :

07 вересня 2021 року ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Цуркана В.І., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Великописарівська селищна рада Охтирського району Сумської області про поділ спільного сумісного майна подружжя.

Позовні вимоги мотивовані тим, що судовим рішенням від 12 травня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був розірваний шлюб. За час перебування у шлюбі за спільні кошти подружжя вони придбали житловий будинок, земельну ділянку площею 0,066 га, кадастровий номер :06:004:0013 та земельну ділянку площею 0,464 га, кадастровий номер :06:004:0014, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на вищевказаний житловий будинок з господарськими спорудами та надвірними будівлями було зареєстровано за ОСОБА_2 , однак вона не вчинила належні дії для державної реєстрації земельних ділянок, в зв`язку з чим, спірні земельні ділянки на цей час обліковується за ОСОБА_3 .

Вважаючи зазначений житловий будинок та земельні ділянки спільним сумісним майном подружжя, збільшивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просив:

- визнати за ним право приватної власності на 1/2 частину житлового будинку з сінами (дерев`яний) А,а, загальною площею 50,3 кв.м, жилою площею 17,1 кв.м, з господарськими спорудами та надвірними будівлями, сарай-прибудова (дерев`яна) Б, літня кухня (дощата) В, сарай (дощатий) Г, сарай (дерев`яний) Д, погріб (цегляний) Е, огорожа (дощата) №1,2,3;

на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,066 га, кадастровий номер :06:004:0013 за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка);

на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,464 га, кадастровий номер :06:004:0014 за цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ;

- скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 та припинити за ним право власності на об`єкти нерухомого майна у вигляді земельних ділянок площею 0,066 га, кадастровий номер :06:004:0013 та площею 0,464 га, кадастровий номер :06:004:0014, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

22 червня 2022 року ОСОБА_2 , через свого представника адвоката Мороза Є.О., подала зустрічний позов, в якому просила визнати за нею право особистої власності на житловий будинок разом із земельною ділянкою площею 0,066 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, земельну ділянку площею 0,464 га для ведення особистого селянського господарства, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Зустрічний позов вмотивовано тим, що вона з ОСОБА_1 з 18.02.2006 року по 2015 рік перебували у шлюбі, під час якого вона придбала нерухоме майно, а саме: житловий будинок разом із земельною ділянкою площею 0,66 га для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 за 10000,00 грн; земельну ділянку площею 0,464 га для ведення особистого селянського господарства за цією ж адресою за 2000,00 грн.

Вказане нерухоме майно було придбано за особисті кошти, отримані нею від свого брата ОСОБА_4 , який отримав від батька у спадок квартиру у м. Луцьк Волинської області, а їй дав кошти для придбання житла. Посилаючись на зазначені обставини просила її зустрічний позов задовольнити.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 11 вересня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житловий будинок з сінами (дерев`яними) А, а, загальною площею 50,3 кв.м, жилою площею 17,1 кв.м, з господарськими спорудами та надвірними будівлями: сарай-прибудова (дерев`яна) Б, літня кухня (дощата) В, сарай (дощатий) Г, сарай (дерев`яний) Д, погріб (цегляний) Е, огорожа (дощата) №1,2,3, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з сінами (дерев`яними) А, а, загальною площею 50,3 кв.м, жилою площею 17,1 кв.м, з господарськими спорудами та надвірними будівлями, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,066 га, кадастровий номер :06:004:0013 за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,066 га, кадастровий номер :06:004:0013 за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,464 га, кадастровий номер :06:004:0014 за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,464 га, кадастровий номер :06:004:0014 за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В задоволенні інших вимог за первісним позовом відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 875,60 грн.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Додатковим рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 26 вересня 2024 року заяву адвоката Цуркана В.І. про ухвалення додаткового рішення задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, а саме : 11800 грн витрат на правову допомогу 444,97 грн витрат на поштове супроводження позовних заяв з додатками, документальних доказів та 160 грн витрат на оплату послуг державного реєстратора.

В апеляційних скаргах представник ОСОБА_2 - адвокат Мороз Є.О., посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи, просить рішення суду та додаткове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Мирошниченка Д.В., задовольнити зустрічний позов ОСОБА_2 , відмовити у стягненні з ОСОБА_2 судових витрат.

Апеляційні скарги мотивовані тим, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваних рішень порушив приписи ст. 2, ч.5 ст.4, ст.6, ст.8, ст.12 ЦПК України щодо гарантій захисту інтересів особи під час судового розгляду справи, оскільки розглянув справу за відсутності представника відповідачки за первісним позовом, не врахувавши, що було оголошено "повітряну тривогу". Через загрозу життю представник відповідачки не міг прибути до суду і взяти участь у розгляді справи та заяви про ухвалення додаткового рішення.

Представник ОСОБА_1 адвокат Цуркан В.І. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Великописарівська селищна рада Охтирського району Сумської області повідомлені про час і місце розгляду справи, але в судове засідання не з`явилися. Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без даних сторін, оскільки явка до апеляційного суду є необов`язковою, їх позиція є чіткою і зрозумілою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 адвоката Мороза Є.О., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду в повній мірі не відповідає.

Основним доводом апеляційних скарг є те, що суд першої інстанції розглянув справу та заяву про ухвалення додаткового рішення за відсутності представника ОСОБА_2 адвоката Мороза Є.О., коли тривала «Повітряна тривога», тому представник відповідачки не міг прибути до суду і взяти участь у розгляді справи, через загрозу життю.

Згідно з частиною третьою статті 2 ЦПК України основними принципами цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; змагальність сторін.

Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку (частина п`ята статті 4 ЦПК України).

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема, керує ходом судового процесу; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (пункти 1, 3, 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України).

За змістом пунктів 2, 3 частини першої статті 43 ЦПК України учасники справи мають право, зокрема, подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Відповідно до ч.1-3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд відкладає розгляд справи у судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що суд після відкриття судового засідання має надати оцінку усім відомим йому обставинам і причинам неявки учасників справи, отже, вирішити питання щодо наявності підстав для відкладення розгляду справи з дотриманням балансу процесуальних гарантій розумності строків розгляду справи судом та забезпечення прав особи на судовий захист і участь у своїй справі, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, рівності всіх учасників перед законом і судом.

Подібні висновки Верховний Суд сформулював у постановах від 14 грудня 2023 року у справі № 757/45174/20 (провадження № 61-13218св22), від 17 січня 2024 року у справі № 2-2823/11 (провадження № 61-6430св23), від 22 грудня 2022 року у справі № 910/2116/21 (910/12050/21).

У постанові Верховного Суду від 04 квітня 2023 року в справі № 523/11536/19 (провадження № 61-12110св22) зазначено, що під час вирішення питання про наявність підстав для відкладення розгляду справи, у якій на початок судового засідання оголошено сигнал «Повітряна тривога», суд має керуватися пріоритетом збереження життя і здоров`я людини, а обов`язком суду є сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними процесуальних прав, зокрема на участь у судовому розгляді, та керуватися тим, що відсутній учасник справи не з`явився в судове засідання з об`єктивних і поважних причин, за відсутності клопотання про розгляд справи за його відсутності. Обставини оголошення сигналу «Повітряна тривога» у певному регіоні необхідно вважати загальновідомими, тобто такими, що не потребують доказування, а неявка у судове засідання учасників справи може бути спричинена такою надзвичайною ситуацією, яка об`єктивно унеможливлює завчасне подання клопотання про відкладення розгляду справи з цих причин.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 22 грудня 2022 року в справі № 910/2116/21 (910/12050/21), від 21 лютого 2023 року у справі № 916/3496/20, від 06 вересня 2023 року у справі № 2-2823/11.

З матеріалів справи відомо, що 11.09.2024 року з 09:18 до 15:06 тривала «Повітряна тривога» і представник ОСОБА_2 адвокат Мороз Є.О. не прибув до суду для участі у розгляді справи, яка була розглянута під час «Повітряної тривоги» - 11.09.2024 року з 10:30 до 10:47, згідно з протоколом судового засідання.

Суд не надав оцінки обставинам і причинам неявки сторони відповідача у судове засідання, наявності / відсутності підстав для відкладення судового розгляду справи та відповідних клопотань.

Оцінюючи наведені вище доводи апеляційних скарг, Верховний Суд враховує, що Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

З початку повномасштабної військової агресії населені пункти України систематично зазнають ракетних ударів, а в прифронтових містах і селах - бомбардувань, артилерійських та мінометних обстрілів.

Оповіщення про загрозу або виникнення таких надзвичайних ситуацій здійснюється через системи оповіщення різних рівнів, електронні комунікаційні мережі загального користування тощо, відповідно до статті 30 Кодексу цивільного захисту України, Положення про організацію оповіщення про загрозу виникнення або виникнення надзвичайних ситуацій та організації зв`язку у сфері цивільного захисту, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 вересня 2017 року № 733, зокрема шляхом уривчастого звукового попереджувального сигналу «Увага всім» та трансляції відповідного повідомлення про загрозу виникнення або виникнення надзвичайної ситуації.

Чинним законодавством України у сфері цивільного захисту передбачений чіткий алгоритм поведінки громадян та відповідні повноваження органів державної влади, місцевого самоврядування, керівників підприємств і організацій усіх форм власності у випадку виникнення надзвичайної ситуації. Шляхом відповідних оповіщень (сигналів і повідомлень) органи управління цивільного захисту доводять до мешканців населених пунктів інформацію про загрозу та виникнення надзвичайних ситуацій, повітряної тривоги, аварій, катастроф, епідемій, пожеж тощо. Після отримання таких оповіщень громадяни мають діяти відповідно до наданих інструкцій та правил цивільного захисту. Зокрема, припинити роботу та вжити необхідних заходів безпеки (рішення Ради суддів України від 05 серпня 2022 року № 23).

Відповідно до наведених норм суди запровадили локальні заходи (план, порядок дій, розпорядження) щодо інформування про сигнал «Повітряна тривога» та реагування задля збереження життя і здоров`я суддів, працівників апарату та відвідувачів суду, зокрема для їх негайного переходу до укриття.

Отже, під час вирішення питання про наявність підстав для відкладення розгляду справи, в якій на початок судового засідання оголошено сигнал «Повітряна тривога», суд має керуватися пріоритетом збереження життя і здоров`я людини, а обов`язком суду є сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними процесуальних прав, зокрема на участь у судовому розгляді, та керувалися тим, що відсутній учасник справи не з`явився в судове засідання з об`єктивних і поважних причин, за відсутності клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Обставини оголошення сигналу «Повітряна тривога» у певному регіоні необхідно вважати загальновідомими, тобто такими, що не потребують доказування, а неявка у судове засідання учасників справи може бути спричинена такою надзвичайною ситуацією, яка об`єктивно унеможливлює завчасне подання клопотання про відкладення розгляду справи з цих причин (постанова Верховного Суду від 06 вересня 2023 року у справі № 2-2823/11 (провадження № 61-6434св23).

За таких обставин, ураховуючи наявність у представника ОСОБА_2 - адвоката Мороза Є.О. об`єктивних і поважних причин, з яких він не зміг з`явитися до суду, так само, як і подати клопотання про відкладення судового розгляду саме з причин оголошення сигналу «Повітряна тривога», колегія суддів погоджується з доводами скарги про те, що розглядаючи справу 11 вересня 2024 року, суд мав вирішити питання про відкладення розгляду справи, застосувавши відповідні процесуальні норми крізь призму загальних засад цивільного судочинства, дотримання гарантій прав особи на участь у розгляді її справи, а також обов`язку суду сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними процесуальних прав. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 04 квітня 2023 року у справі № 523/11536/19 (провадження № 61-12110св22).

Таким чином, колегія суддів вважає передчасним завершення розгляду справи у судовому засіданні 11 вересня 2024 року за відсутності ОСОБА_2 та її представника, які мали об`єктивні перешкоди для явки у судове засідання через оголошення сигналу «Повітряна тривога», що свідчить про неналежне виконання судом обов`язків із забезпечення всебічності, повноти і справедливості судового розгляду.

Ураховуючи наведене, Верховний Суд погоджується з доводами заявника про обмеження його права на участь у розгляді справи в суді 11 вересня 2024 року. Таке порушення судом норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення.

Додаткове рішення було ухвалено 26 вересня 2024 року. Матеріали справи не містять інформації про те, на який час призначався розгляд заява адвоката Цуркана В.І. про ухвалення додаткового рішення та о котрій годині розглядалася ця заява, тому доводи апеляційної скарги про те, що представник ОСОБА_2 адвокат Мороз Є.О. не зміг взяти участі у розгляді питання про ухвалення додаткового рішення через оголошення сигналу «Повітряна тривога» не знайшли свого підтвердження.

Додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі. До такого висновку дійшла Велика палата Верховного Суду у постанові від 05.07.2023 у справі №904/8884/21.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про необхідність скасування рішення суду, то й додаткове рішення, яким вирішено питання компенсації понесених позивачем витрат на правничу допомогу, також слід скасувати.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з 18.02.2006 р. по 29.05.2015 р. перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується заочним рішенням Великописарівського районного суду Сумської області від 12.05.2015 р. у справі №575/323/15 ц (т. 1, а.с. 16-18).

Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд від 10.06.2009 р., посвідченого приватним нотаріусом Великописарівського районного нотаріального округу Сумської області Васильченко Н.В. та зареєстрованого в реєстрі за №461, ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_2 купила житловий будинок, сіни (дерев`яний) літ. А.а, загальною площею 50,3 кв.м, житловою площею 17,1 кв.м та наступні господарські будівлі і споруди: сарай-прибудова (дерев`яний) Б, літня кухня (дощата) В, сарай (дощатий) Г, сарай (дерев`яний) Д, погріб (цегляний) Е, огорожа (дощата) №1,2,3 та земельну ділянку площею 0,066 га, кадастровий номер :06:004:0013, передану для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, які розташовані в АДРЕСА_1 . Продаж предмета договору вчинено за 10000,00 грн. Згода чоловіка покупця ОСОБА_1 на укладення цього договору зазначена у заяві, справжність підпису на якій засвідчено 10.06.2009 р. приватним нотаріусом та зареєстровано в реєстрі за №459. Право власності на будинок у покупця виникає з моменту реєстрації цього договору, право власності на земельну ділянку у покупця виникає з моменту державної реєстрації земельної ділянки (т. 1, а.с. 19-23).

Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства від 10.06.2009 р., посвідченого приватним нотаріусом Великописарівського районного нотаріального округу Сумської області Васильченко Н.В. та зареєстрованого в реєстрі за №462, ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_2 купила земельну ділянку площею 0,464 га, кадастровий номер :06:004:0014, передану для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в АДРЕСА_1 . Продаж предмета договору вчинено за 2000,00 грн. Згода чоловіка покупця ОСОБА_1 на укладення цього договору зазначена у заяві, справжність підпису на якій засвідчено 10.06.2009 р. приватним нотаріусом та зареєстровано в реєстрі за №459. Право власності на земельну ділянку у покупця виникає з моменту державної реєстрації земельної ділянки (т. 1, а.с. 80-82).

Згідно із заявою ОСОБА_1 , справжність підпису якого 10.09.2009 р. засвідчено приватним нотаріусом Великописарівського районного нотаріального округу Сумської області Васильченко Н.В., зареєстрованої в реєстрі за №459, ОСОБА_1 дав згоду своєї дружині ОСОБА_2 купити житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами, земельну ділянку площею 0,066 га для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель і споруд та земельну ділянку площею 0,464 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , за ціну та на умовах на її розсуд. Він підтвердив, що грошові кошти, які витрачаються на придбання об`єкта нерухомості, є їх спільною сумісною власністю. Придбане ними нерухоме майно також буде об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, як таке, що набувається ними за час зареєстрованого шлюбу. При цьому ствердив, що договори, що договори купівлі продажу, з умовами яких він ознайомлений, укладаються його дружиною в інтересах їх сім`ї на умовах, які вони попередньо обговорили і вважають вигідними для них, і укладання цих договорів відповідає їх спільному волевиявленню (т. 3, а.с. 4 зворот).

23.06.2023 р. право власності на житловий будинок було зареєстровано за ОСОБА_2 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 23.06.2009 №23105163 та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 02.02.2021 р. №242628659 (т. 1, а.с. 25, 28-29).

Згідно з відповіддю Великописарівської селищної ради Охтирського району Сумської області від 21.01.2021 р. №112 у АДРЕСА_1 обліковується господарство за ОСОБА_2 (т. 1, а.с. 26).

Відповідно до відповіді КП ОМР «Бюро технічної інвентаризації та архітектурно-планувальних робіт» від 05.02.2021 р. №18 станом на 01.04.2009 (дата проведення останньої інвентаризації) на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться житловий будинок з прибудовою літ «А.а», загальною площею 50,3 кв.м та житловою 17,1 кв.м, сарай-прибудова літ. «Б», літня кухня літ «В», сарай літ. «Г», сарай літ. «Д», погріб літ. «Е», огорожа №1-3 (т. 1, а.с. 27).

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 22.12.2021 р. №291963269 вбачається, що відомості про право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :06:004:0013 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні (т. 1, а.с. 125).

Відповідно до інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 22.12.2021 р. право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :06:004:0013, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване за ОСОБА_3 (т. 1, а.с. 127).

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 22.12.2021 р. №291982207 вбачається, що відомості про право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :06:004:0014 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні (т. 1, а.с. 128).

Відповідно до інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 22.12.2021 р. право власності на земельну ділянку площею 0,4641 га з кадастровим номером :06:004:0014, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване за ОСОБА_3 (т. 1, а.с. 130).

Разом з цим, на Державних актах на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №395873 від 13.04.2009 р. та серії ЯЗ №395874 від 13.04.2009 (т. 1, а.с. 76, 83-84), відповідно до яких земельні ділянки з кадастровим номерами :06:004:0013 та :06:004:0014, що розташовані по АДРЕСА_1 , належали ОСОБА_3 , маються відмітки приватного нотаріуса Васильченко Н.В. про посвідчення договір купівлі-продажу цих земельних ділянок, за якими право власності переходить до ОСОБА_2 , а також відмітки відділу Держкомзему Великописарівського району Сумської області про державну реєстрацію 30.09.2009 р. переходу права власності, які здійснені відповідно до діючого на той час Порядку здійснення відмітки про перехід права власності на земельну ділянку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2009 року №439.

Таким чином, ОСОБА_2 у встановленому на той час чинним законодавством порядку зареєструвала за собою права власності на спірне нерухоме майно.

На обґрунтування зустрічних позовних вимог стороною позивача за зустрічним позовом подано свідоцтво про право на спадщину за законом від 05.04.2013 р., посвідчене приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Перчук І.М. та зареєстроване в реєстрі за №188, відповідно до якого ОСОБА_4 успадкував після смерті свого батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , квартиру АДРЕСА_2 (т. 2, а.с. 92).

Зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 10.10.1986 р. Луцьким міським відділом РАГС Волинської області, свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 02.12.1987 р. Луцьким міським відділом РАГС Волинської області, вбачається, що ОСОБА_6 доводився позивачці за зустрічним позовом ОСОБА_2 батьком, а ОСОБА_4 доводиться їй рідним братом (т. 2, а.с. 93, 96).

З довідки форми ОК-5 від 12.01.2022 р. вбачається, що ОСОБА_2 за 2008 - 2021 роки отримала сукупний дохід, з якого утримується податок, в розмірі 225047,83 грн (т. 2, а.с. 100).

Окрім того, за липень-грудень 2021 року ОСОБА_2 отримувала виплати, з яких податок не утримується, сукупний розмір яких складає 14425,72 грн, що вбачається з довідки №24, виданої 12.01.2022 р. Великописарівською філією Сумського обласного центру зайнятості (т. 2, а.с. 101).

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 65 СК України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно до ст. 66 СК України подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності.

Правовідносини щодо поділу спільного майна подружжя регулюються ст. 69 СК України, відповідно до якої дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

За вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Згідно зі ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи; вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб; у випадку, коли під час розгляду вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено ст. 61 СК України, згідно з частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма ч. 3 ст. 61 СК України кореспондує ч. 4 ст. 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя.

Зважаючи на вищенаведені норми та дослідивши обставини справи в сукупності, колегія суддів вважає, що спірні житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та земельні ділянки є об`єктами спільної сумісної власності подружжя, так як набуті за час шлюбу.

При цьому, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_2 не спростувала презумпцію права спільної сумісної власності, а матеріали справи не містять належних доказів того, що спірне майно придбане за її особисті кошти, оскільки у договорі купівлі-продажу спірного нерухомого майна відсутні відомості про те, що майно придбано за особисті кошти дружини.

Натомість у заяві ОСОБА_1 про надання згоди на покупку спірного майна вказується на те, що придбання майна здійснюється за спільні сумісні грошові кошти та що придбане нерухоме майно буде об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, як таке, що набувається ними за час зареєстрованого шлюбу.

Отже, ОСОБА_1 доведено, що спірні житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та земельні ділянки є спільною сумісною власністю подружжя і тому підлягає поділу між ними по 1/2 частині кожному.

Твердження ОСОБА_2 про те, що спірні об`єкти нерухомості були куплені за кошти брата не можуть братися до уваги, оскільки доказів на юридичне оформлення уступки частки у спадщині грошовою компенсацією або відступних від спадщини, більш того у майбутньому до смерті спадкодавця, ОСОБА_2 не надано.

Позовні вимоги про скасування державної реєстрації речового права власності за ОСОБА_3 та припинення його право власності на спірні земельні ділянки задоволенню не підлягають, оскільки, як вбачається з матеріалів справи та було зазначено вище, право власності на ці земельні ділянки було зареєстровано 30.09.2009 р. за ОСОБА_2 , про що були здійснені відмітка у Державних актах на право власності на земельну ділянку відповідно до чинного на той час Порядку здійснення відмітки про перехід права власності на земельну ділянку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2009 №439, що діяв до створення єдиної системи органів реєстрації прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Заява представника ОСОБА_2 адвоката Мороза Є.О. про застосування строку позовної давності, подана в суді апеляційної інстанції колегією суддів не приймається, оскільки така заява в суді першої інстанції не подавалася, не зважаючи на те, що остання слухалася на протязі трьох років.

Таким чином позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, а в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 необхідно відмовити.

При частковому задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , судові витрати відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, покладаються на ОСОБА_2 пропорційно розміру задоволених вимог.

Оскільки ОСОБА_1 при подачі позову був звільнений від сплати судового збору, з ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції пропорційно задоволеним позовним вимогам за первісним позовом в розмірі 875,60 грн в дохід держави.

Таким чином, апеляційні скарги представника ОСОБА_2 - адвоката Мороза Є.О. необхідно задовольнити частково, а оскаржувані судові рішення - скасувати, на підставі п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .

При цьому, судовий збір, сплачений ОСОБА_2 за апеляційний перегляд справи, компенсації не підлягає, оскільки рішення у справі ухвалено не на її користь.

Розмір витрат ОСОБА_1 на оплату послуг адвоката Цуркана В.І. в суді першої інстанції є співмірним відносно складності справи, кількості судових засідань, часу, витраченого адвокатом на надання юридичних послуг клієнту, а також обсяг наданих юридичних послуг та виконаних робіт. Проте, враховуючи часткове задоволення позову, колегія суддів вважає необхідним стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 9604,97 грн (9000 грн витрат на правову допомогу, поштові витрати в сумі 444,97 грн та оплата послуг державного реєстратора в сумі 160 грн).

Відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 3 ч. 3 ст. 376, ст. ст. 381 384, 390 ЦПК України,

у х в а л и в:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_2 - адвоката Мороза Євгена Олександровича задовольнити частково.

Скасувати рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 11 вересня 2024 року та додаткове рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 26 вересня 2024 року і прийняти нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житловий будинок з сінами (дерев`яними) А,а, загальною площею 50,3 кв.м, жилою площею 17,1 кв.м, з господарськими спорудами та надвірними будівлями: сарай-прибудова (дерев`яна) Б, літня кухня (дощата) В, сарай (дощатий) Г, сарай (дерев`яний) Д, погріб (цегляний) Е, огорожа (дощата) №1,2,3, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з сінами (дерев`яними) А,а, загальною площею 50,3 кв.м, жилою площею 17,1 кв.м, з господарськими спорудами та надвірними будівлями, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,066 га, кадастровий номер :06:004:0013 за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,066 га, кадастровий номер :06:004:0013 за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,464 га, кадастровий номер :06:004:0014 за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,464 га, кадастровий номер :06:004:0014 за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В задоволені інших вимог за первісним позовом відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 875 гривень 60 копійок за розгляд справи в суді першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 9604 гривні 97 копійок.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складене 22 вересня 2025 року.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: О. І. Собина

В. Ю. Рунов