Номер провадження: 22-ц/813/6287/25
Справа № 515/386/25
Головуючий у першій інстанції Олійник К. І.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Таварткіладзе О.М.,

суддів: Вадовської Л.М., Погорєлової С.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Татарбунарського районного суду Одеської області від 04 червня 2025 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача Саратський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Військова частина НОМЕР_1 про визнання батьківства за рішенням суду,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою в якій просить визнати ОСОБА_2 батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та внести відповідні зміни до актового запису про народження ОСОБА_3 , №966 від 13 серпня 2024 року зареєстрованого Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса); виключити з актового запису про народження ОСОБА_3 №966 від 13 серпня 2024 року відомості про батька ОСОБА_4 ; записавши в актовий запис про народження ОСОБА_3 №966 від 13 серпня 2024 року відомості про батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Струмок Татарбунарського району (нині Білгород-Дністровського) Одеської області, громадянина України, та змінивши прізвище дитини з ОСОБА_5 на ОСОБА_6 , по батькові з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Ухвалою від 25 березня 2025 року суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, постановив розгляд справи здійснювати у порядку загального позовного провадження.

02 червня 2025 року представник Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_9 подав до суду витяг із наказу командира військової частин НОМЕР_1 від 13.05.2023 року, згідно якого, молодшого сержанта ОСОБА_2 , призначено на посаду старшого механіка водія 1 розвідувального відділення 1 розвідувального взводу розвідувальної роти військової частин НОМЕР_1 , на якій він перебуває до теперішнього часу та на підставі бойового наказу командира військової частин НОМЕР_1 № 47/79/179 від 01.05.2023 року перебуває в місцях дислокації в межах визначеного району воєнного конфлікту з ПДД із 08.05.2023 року, виконуючи бойові та спеціальні завдання.

Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 04 червня 2025 року зупинено провадження у справі № 515/386/25 (провадження №2/515/619/25) за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача Саратський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Військова частина НОМЕР_1 про визнання батьківства за рішенням суду на час перебування ОСОБА_2 на військовій службі у складі Збройних Сил України.

Після усунення обставин, що зумовили зупинення провадження у справі, зобов`язано ОСОБА_2 та Військову частину НОМЕР_1 невідкладно повідомити про це суд.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Татарбунарського районного суду Одеської області від 04 червня 2025 року скасувати та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

В поданій апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що 28 травня 2025 року при проведенні підготовчого засідання суду в режимі відеоконференції був присутній відповідач по справі ОСОБА_2 який заявив суду, що знаходиться у лавах ЗСУ. Об`єктивно має можливість приймати участь у судових засіданнях. Представник йому не потрібен. (Протокол судового засідання в режимі конференції № 4606480 від 28.05.2025 /номер строки протоколу 27, час-15 год. 16 хв.

Судом було роз`яснено обов`язок суду зупинити провадження по справі згідно ст. 251 ЦПК України. Позивач з його представником, адвокатом Дімітренко В.Є. погодились з обов`язком суду діяти в рамках цивільно-процесуального законодавства. Але ми мали на увазі тоді, коли є всі обставини передбачені диспозицією п.2 ч.1 ст. 251 ЦПК України.

02 червня 2025 року представник Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_9 подав до суду витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13.05.2023 року, згідно якого, молодшого сержанта ОСОБА_2 , призначено на посаду старшого механіка - водія 1 розвідувального відділення 1 розвідувального взводу розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 і згідно наказу командира перебуває в місцях дислокації в межах визначеного району воєнного конфлікту з ПДД із 08.05.2023 року, виконуючи бойові та спеціальні завдання.

На підставі цих документів Татарбунарський районний суд Одеської області 04 червня 2025 року з власної ініціативи виніс ухвалу, якою постановив зупинити провадження у справі №515/386/25 за моїм позовом до ОСОБА_2 про визнання батьківства за рішенням суду на час перебування ОСОБА_2 на військовій службі у складі Збройних Сил України.

Але цією ухвалою суду у першу чергу порушуються найкращі інтереси дитини.

Дитина потребує виховування від обох батьків та утримування з боку також обох батьків. Згідно ч.7 ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої ст.353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції у цій справі входить до переліку ухвал, які розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (п. 14 ч. 1 ст. 353 ЦПК України).

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вбачається з п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак ухвала суду першої інстанції не відповідає зазначеним вище вимогам.

Зупиняючи провадження у справі № 515/386/25 (провадження №2/515/619/25) за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача Саратський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Військова частина НОМЕР_1 про визнання батьківства за рішенням суду на час перебування ОСОБА_2 на військовій службі у складі Збройних Сил України, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач перебуває на військовій службі в лавах Збройних Сил України, приступив до виконання завдання для безпосередньої участі у бойових діях у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, тобто існують обставини відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, що унеможливлюють продовження розгляду цивільної справи та наявність яких є підставою для зупинення провадження у справі, що підтверджується належними доказами, дійшов висновку про зупинення провадження у справі до припинення перебування ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право на суд повинно бути забезпечено судовими процедурами, які мають бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом (стаття 55 Конституції України).

Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією України та законами України.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст. 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду України 07 жовтня 2015 року в справі №6-1367цс15 зазначено, що «зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення. Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи».

У постанові Верховного Суду України від 01 лютого 2017 року в справі №6-1957цс16 висловлено позицію, що «межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи. Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі».

В ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2022 року в справі №461/5209/19 висувало, що: «22 серпня 2022 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду касаційної інстанції із клопотанням про зупинення провадження у справі №461/3554/21 у зв`язку з тим, що він перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 , яка переведена на воєнний стан та виконує бойові завдання у зоні бойових дій, військовослужбовець не перебуває у зоні постійної дислокації, а знаходиться у зоні бойових дій. На підтвердження клопотання про зупинення провадження у справі позивач надав довідки із військової частини НОМЕР_1 від 08 серпня 2022 року №2/762 та №2/761. Пунктом 2 частини першої ст. 251 ЦПК України встановлено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. Оскільки, позивачем надані докази його перебування у складі Збройних Сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан та виконує бойові завдання у зоні бойових дій, колегія суддів вважає, що заява ОСОБА_4 про зупинення провадження у справі №461/5209/19 є обґрунтованою та підлягає задоволенню, тому необхідно зупинити провадження у справі, що переглядається, до припинення перебування позивача у складі Збройних Сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан».

Аналогічні правові висновки викладені й у постанові Верховного Суду від 09 листопада 2022 року в справі №753/19628/17.

Отже, процесуальний закон пов`язує необхідність зупинення провадження у справі не з наявністю воєнного стану в Україні, а із фактом перебування сторони у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Вказана правова позиція узгоджується із постановою Верховного Суду від 21 грудня 2022 року в справі №456/2541/19.

В ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2022 року в справі №461/5209/19 зазначено: «Оскільки, позивачем надані докази його перебування у складі Збройних Сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан та виконує бойові завдання у зоні бойових дій, колегія суддів вважає, що заява ОСОБА_4 про зупинення провадження у справі №461/5209/19 є обґрунтованою та підлягає задоволенню, тому необхідно зупинити провадження у справі, що переглядається, до припинення перебування позивача у складі Збройних Сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан».

Аналогічні за змістом висновки викладені у судових рішеннях Верховного суду в справах від 14 грудня 2022 року №757/52540/16-ц та від 17 січня 2023 року №501/1699/17.

Отже, для зупинення судом провадження у справі з підстав, передбачених п. 2 частини першої ст. 251 ЦПК України, в матеріалах цивільної справи мають бути докази не лише перебування сторони у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, а й докази того, що такі підрозділи переведені на воєнний стан, зокрема приймають участь у виконанні бойових завдань.

Згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України введено в Україні воєнний стан о 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався і наразі його дію не припинено.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що військове формування це створена відповідно до законодавства України сукупність військових з`єднань і частин та органів управління ними, які комплектуються військовослужбовцями і призначені для оборони України, захисту її суверенітету, державної незалежності і національних інтересів, територіальної цілісності і недоторканності у разі збройної агресії, збройного конфлікту чи загрози нападу шляхом безпосереднього ведення воєнних (бойових) дій.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України мають таку загальну структуру: Генеральний штаб Збройних Сил України; Командування об`єднаних сил Збройних Сил України; види Збройних Сил України - Сухопутні війська, Повітряні Сили, Військово-Морські Сили; окремі роди сил Збройних Сил України - Сили спеціальних операцій, Сили територіальної оборони, Сили логістики, Сили підтримки, Медичні сили; окремі роди військ Збройних Сил України - Десантно-штурмові війська, Війська зв`язку та кібербезпеки; органи військового управління, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, установи та організації, що не належать до видів та окремих родів військ (сил) Збройних Сил України.

Організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, установ та організацій.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах у постановах від 09 листопада 2022 року у справі №753/19628/17 та від 29 березня 2023 року у справі №756/3462/20 вказував, що, вирішуючи питання про зупинення на підставі п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України провадження у справі через перебування відповідача у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, переведених на воєнний стан, суд має враховувати, зокрема, чи є належні докази того, що військова частина, в якій проходить службу відповідач, переведена на воєнний стан, і що він виконує бойові завдання, перебуваючи у зоні бойових дій, унаслідок чого не може брати участь у судових засіданнях ні особисто, ні у режимі відеоконференції, зокрема поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, чи користувався відповідач правничою допомогою під час судового провадження, чи мав можливість самостійно або з допомогою представника висловитися щодо позовних вимог. Не враховуючи ці обставини, обов`язкове зупинення провадження у справі може призвести до затягування, тривалого розгляду справи та не відповідатиме інтересам сторін.

З матеріалів справи встановлено, що 02 червня 2025 року представник Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_9 подав до суду витяг із наказу командира військової частин НОМЕР_1 від 13.05.2023 року.

Згідно витяг із наказу, молодшого сержанта ОСОБА_2 , призначено на посаду старшого механіка водія 1 розвідувального відділення 1 розвідувального взводу розвідувальної роти військової частин НОМЕР_1 , на якій він перебуває до теперішнього часу та на підставі бойового наказу командира військової частин НОМЕР_1 № 47/79/179 від 01.05.2023 року перебуває для виконання завдань в інших місцях дислокації в межах визначеного району воєнного конфлікту з ПДД із 08.05.2023 року.

Разом з тим, матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 залучений до виконання бойових завдань у зоні бойових дій.

Також, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що військова частина у складі ЗСУ, в якій проходить службу відповідач, на час судового провадження у даній справі, переведена на воєнний стан і бере безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф на території України.

Крім того, суд апеляційної інстанції бере до уваги, що жодна зі сторін, які беруть участь у розгляді справи, не заявляла клопотання про зупинення провадження у зв`язку з перебуванням ОСОБА_2 на військовій службі у Збройних Силах України.

Згідно з протоколом судового засідання від 28.05.2025 року, в якому приймав участь ОСОБА_2 разом із представником третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Військова частина НОМЕР_1 поза межами приміщення суду, в режимі відеоконференції встановлено, що питання про зупинення провадження у справі було ініційовано судом першої інстанції з власної ініціативи, без відповідного клопотання учасників справи.

Наведена норма імперативна та покладає на суд саме обов`язок, а не право зупиняти провадження, якщо сторона перебуває у складі ЗСУ або інших, утворених відповідно до закону, військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення АТО. Водночас вказана підстава зупинення провадження пов`язана саме із фактом перебування учасника процесу у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан, а не просто із введенням воєнного стану.

При цьому, норма має тимчасовий характер, тобто обмежується строком перебування сторони у складі Збройних Сил України або в інших військових формуваннях і відповідно підстава для зупинення провадження у справі вичерпується тоді, коли участь сторони у складі ЗСУ або в інших військових формуваннях припиняється. Аналогічна позиція й у Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 25 липня 2024 року у справі №852/2а-2/24.

Вирішуючи питання щодо зупинення провадження у справі окрім процесуального обов`язку стосовно зупинення провадження, потрібно враховувати особисту думку сторони (представника), яка перебуває на військовій службі. Якщо військовослужбовець наполягає на розгляді справи без його участі/за участю представника, то підстави для зупинення провадження у справі відсутні.

Шляхом дослідження аудіо/відеозапису судового засідання від 28.05.2025 року, яка була здійснена за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку «ВКЗ», апеляційним судом встановлено, що судом роз`яснено відповідачу положення п. 2 ст. 125 ЦПК України, та на питання можливості зупинити провадження у даній справі, ОСОБА_2 однозначно відповів, що має можливість приймати участь у справі.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції, застосовуючи частину першу ст.251 ЦПК України та зупиняючи провадження у справі, не взяв до уваги предмет заявлених позовних вимог, а саме про визнання батьківства за рішенням суду, тобто які зачіпають інтереси дитини.

Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 13 березня 2025 року у справі №557/1226/23.

Таким чином, самого факту введення воєнного стану і формального перебування сторони на військовій службі для зупинення провадження у справі недостатньо. Сторони мають надати докази залучення особи до бойових дій, здійснення заходів з національної безпеки та оборони, переведення конкретної військової частини на військовий стан тощо, оскільки безпідставна перерва в судовому розгляді буде порушувати право на справедливий суд.

Колегія суддів підкреслює, що суд першої інстанції, застосовуючи частину першу ст. 251 ЦПК України, не вказав, у чому полягає передбачена законом неможливість розгляду зазначеної справи на період знаходження відповідача на військовій службі, виходячи із того, що відповідач має можливість приймати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (постанова Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №645/331/17, провадження №61-3429зпв18).

Необґрунтоване зупинення провадження у справі може призвести до затягування строків її розгляду й перебування учасників справи в стані невизначеності, що призведе до порушення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що покладає на національні суди обов`язок здійснювати швидкий та ефективний розгляд справи упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на її складність, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Смірнова проти України» та «Фрідлендер проти Франції»). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ у справі «Красношапка проти України»).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для зупинення провадження у справі відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, оскільки матеріали справи не містять інформації про те, що ОСОБА_2 перебуває на службі у складі Збройних Сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан та виконує бойові завдання у зоні бойових дій, що підтверджується наказом по особовому складу, що є обов`язковою умовою при вирішенні питання про зупинення провадження з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України.

Судом першої інстанції не враховано відсутність належних доказів того, що ОСОБА_2 виконує бойові завдання, перебуваючи у зоні бойових дій, унаслідок чого не може брати участь у судових засіданнях ні особисто, ні у режимі відеоконференції, зокрема поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, чи користуватися правничою допомогою під час судового провадження.

З огляду на викладене колегія суддів доходить висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції не може вважатись законною та обґрунтованою, оскільки відсутні докази на підтвердження наявності підстав для зупинення провадження у справі, які передбачені змістом пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України, а тому згідно положень ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Татарбунарського районного суду Одеської області від 04 червня 2025 року скасувати.

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача Саратський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Військова частина НОМЕР_1 про визнання батьківства за рішенням суду, направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та подальшому касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О.М.Таварткіладзе

Судді: Л.М. Вадовська

С.О.Погорєлова