Справа №478/551/25 пров. №2/478/274/2025
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

17 вересня 2025 року Казанківський районний суд Миколаївської області

в складі : головуючої судді Сябренко І.П.

за участю: секретаря Поліщук С.П.

позивача ОСОБА_1

представника третьої особи Вознік С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду с-ще Казанка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Служба у справах дітей Казанківської селищної ради, Відділ надання соціальної підтримки населення №3 Казанківського управління соціального захисту населення Баштанської районної державної адміністрації, Виконавчий комітет Казанківської селищної ради, як орган опіки та піклування про встановлення факту самостійного виховання та утримання малолітньої дитини,

В с т а н о в и в:

07 травня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Служба у справах дітей Казанківської селищної ради, Відділ надання соціальної підтримки населення №3 Казанківського управління соціального захисту населення Баштанської районної державної адміністрації про встановлення факту самостійного виховання та утримання малолітньої дитини.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 11 грудня 2021 року Казанківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було зареєстровано шлюб між ним та ОСОБА_2 , про що складено відповідний актовий запис за №57. За час шлюбних відносин у них із відповідачем ОСОБА_2 народилась дитина син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 28 січня 2025 року шлюб між ним та відповідачем ОСОБА_2 розірвано.

З березня 2024 року відповідач ОСОБА_2 проживає окремо з іншою сім`єю, із сином не спілкується, жодної участі у його вихованні не приймає, матеріально не утримує, тобто самоусунулась від ролі матері у вихованні малолітньої дитини сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На даний час син проживає разом із ним та перебуває на його утримані, між ним та сином склались стійкі психологічні контакти та прив`язаність один до одного.

Враховуючи вищевикладене, позивач посилаючись на оформлення соціальних гарантій та послуг необхідних для захисту прав та інтересів дитини, а також його прав та інтересів, як батька, що самостійно виховує, утримує та спільно проживає з малолітньою дитиною, просив встановити факт самостійного виховання та утримання малолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ним як батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 12 травня 2025 року провадження у зазначеній справі відкрито та призначено до підготовчого засідання. Залучено до участі у цивільній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Виконавчий комітет Казанківської селищної ради, як орган опіки та піклування. Крім того, зобов`язано Виконавчий комітет Казанківської селищної ради, як орган опіки та піклування, надати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору, а саме доцільності встановлення факту самостійного виховання та утримання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його батьком ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 23 липня 2025 року закрито підготовче провадження в справі та справу призначено до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Зокрема, з посиланням на доводи аналогічні позовній заяві зазначив, що метою його звернення до суду є набуття статусу батька-одинака, що в подальшому наддасть йому певні переваги. Наголосив, що позбавляти відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 він не хоче, оскільки остання є матір`ю та до суду із зазначеним питанням не звертався.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, про час, дату і місце його проведення була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила, відзиву не подала.

Представник третьої особи - виконавчого комітету Казанківської селищної ради як органу опіки та піклування Вознік С.В., яка діє на підставі довіреності від 04 березня 2025 року, в судовому засіданні, підтримала письмовий висновок цього органу, з урахуванням обставин справи, просила на розсуд суду вирішити питання щодо доцільності встановлення факту самостійного виховання і утримання батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Третя особа Служба у справах дітей Казанківської селищної ради явку свого представника в судове засідання не забезпечила, про час, дату і місце його проведення була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила.

Третя особа Управління соціального захисту населення Баштанської районної державної (військової) адміністрації явку свого представника у судове засідання не забезпечила, надала суду заяву про можливість слухання справи у його відсутність.

Вислухавши доводи сторін, допитавши свідка та дослідивши письмові докази, суд приходить такого висновку.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 11 грудня 2021 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 28 січня 2025 року було розірвано (копія) (а.с.12-13).

Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно Казанківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 20 січня 2022 року (а.с.10).

З витягу з реєстру територіальної громади №2025/004851495 від 14 квітня 2025 року вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , з 08 липня 2021 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (копія) (а.с.11).

Відповідно до Акту обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства/фактичного місця проживання від 14 квітня 2025 року (копія), проведеного спеціалістами Центру надання соціальних послуг Казанківської селищної ради, було встановлено, що заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 . Також за даною адресою зареєстрована дружина ОСОБА_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка фактично з березня 2024 року проживає в м. Миколаєві. Факт не проживання підтверджують свідки: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.15-16).

З Акту обстеження матеріально-побутових умов проживання №18 від 02 червня 2025 року, проведеного спеціалістами Служби у справах дітей Казанківської селищної ради за адресою: Миколаївська область, Баштанський район, селище Казанка, вул. Миру, буд. №178А вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований та фактично проживає в АДРЕСА_1 , працює у ТОВ «ОЙЛ СТАРТ», основним джерелом доходу є заробітна плата у розмірі 10000 грн, розлучений, до складу його сім`ї входить син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В ході обстеження встановлено, що ОСОБА_1 проживає разом із сином ОСОБА_3 . Будинок складається із трьох житлових кімнат, кухні та ванної. В будинку чисто, прибрано, затишно. У дитини є окрема кімната, яка облаштована всім необхідним для розвитку. В кімнаті знаходиться окреме ліжко для дитини, чиста постільна білизна, багато іграшок, є необхідний одяг по сезону та все необхідне для побуту. Зі слів ОСОБА_1 мати дитини ОСОБА_2 не приїжджає до дитини та не цікавиться його життям (копія) (а.с.32).

З характеристики ТОВ «ОЙЛ СТАРТ» №06/04-М від 16 квітня 2025 року, вбачається, що ОСОБА_1 працює в ТОВ «ОЙЛ СТАРТ» з 27 грудня 2022 року (Наказ №06-к-м від 26 грудня 2022 року) по теперішній час на посаді оператора заправних станцій 2-го розряду. За період роботи зарекомендував себе як кваліфікований фахівець, добросовісний і виконавчий працівник. ОСОБА_6 не має дисциплінарних стягнень, проявляє особисту ініціативу при вирішенні виробничих завдань, в колективі користується заслуженим авторитетом, характеризується як людина відповідальна, цілеспрямована і працелюбна. Службові обов`язки виконує якісно, з належною ініціативою. За характером спокійний, врівноважений (копія) (а.с.14).

З довідки №451 виданої Управлінням соціального захисту населення Баштанської райдержадміністрації від 23 травня 2025 року вбачається, що ОСОБА_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Баштанської РВА (а.с.29).

Згідно довідки №86 виданої КНП «Миколаївський обласний центр психічного здоров`я» Миколаївської обласної ради від 05 червня 2025 року ОСОБА_2 знаходилась на стаціонарному лікуванні у відділені №1 КНП «МОЦЗ» МОР з 12 квітня 2025 року по 22 травня 2025 року (копія) (а.с.44).

З повідомлення КНП «Миколаївський обласний центр психічного здоров`я» Миколаївської обласної ради від 22 липня 2025 року, вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебувала на стаціонарному лікуванні у жіночому загально-психіатричному відділенні №12 Відділу спеціалізованої психіатричної допомоги КНП «МОЦПЗ» МОР з 05 червня 2025 року з діагнозом: «Гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії без асоціації на стрес», виписана з відділення 22 липня 2025 року (а.с.80).

З висновку комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Казанківської селищної ради, який затверджений рішенням виконавчого комітету Казанківської селищної ради за №87 від 10 червня 2025 року, вбачається, що комісія з питань захисту прав дитини вважає за доцільне залишити на розгляд Казанківського районного суду Миколаївської області питання щодо доцільності встановлення факту самостійного виховання та утримання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.46).

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні показала, що її син ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , від даного шлюбу сторони мають спільну дитину сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З березня 2024 року відповідач ОСОБА_2 залишила сім`ю та проживає окремо, із сином не спілкується та жодної участі у його вихованні не приймає, за весь час лише декілька разів відвідувала дитину, кілька разів проходила лікування у психіатричній лікарні. Засвідчила, що малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з позивачем ОСОБА_1 , який самостійно займається його вихованням.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Звернувшись до суду із даним позовом позивач ОСОБА_1 як на підставу його задоволення посилається на те, що саме він одноособово та самостійно здійснює догляд за малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , створив для нього належні побутові умови для проживання, займається його вихованням та утриманням.

Вимоги позовної заяви пов`язані з доведенням існування підстав для визнання (підтвердження) за ним певного соціально-правового статусу - батька, який самостійно виховує дитину, для подальшого оформлення соціальних гарантій та послуг необхідних для захисту прав та інтересів дитини, а також його прав та інтересів, як батька, що самостійно виховує малолітню дитину.

Відповідно до ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (ст.1 СК України).

Відповідно до ч.1 ст.121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому ст.ст.122 та 125 цього Кодексу.

Згідно ст.141 СК встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч.5 ст.157 цього Кодексу.

Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у ст.ст.150, 151 СК України.

За приписами ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч.ч.1 - 4 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Зазначена норма свідчить про те, що предметом договору є порядок здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Отже, навіть якщо один із батьків проживає окремо від дитини, на підставі цього договору він має здійснювати батьківські права та виконувати обов`язки, що очевидно полягає у вчиненні визначених договором певних дій, необхідних для виховання дитини, а не у повній відмові від них.

Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними.

При цьому сімейні відносини як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, які поділяються на юридичні дії (настання яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини).

Так, у силу положень ЦК України у момент народження фізичної особи в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки), яка припиняється у момент її смерті (ст.25 ЦК України), а з підстав, установлених цим Кодексом, виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання), яка може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.2 ст.30 ЦК України).

Відповідно до ст.15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом. Тому смерть, до прикладу, батька дитини є підставою для припинення його обов`язку утримувати дитину.

Згідно із ч.2 ст.15 СК України, якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання.

У ч.4 ст.15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (ст.164 СК України).

Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.

Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена ч.1 ст.15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.

Відповідно до ч.1 ст.152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Згідно з ч.ч.3, 4 ст.155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України).

Згідно з ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (п.43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18).

За таких обставин, на підставі належним чином оцінених доказів, суд приходить до висновку про те, що надані позивачем докази свідчать лише про проживання дитини разом з батьком, що сторонами не заперечується, однак жодним чином не підтверджують факт ухилення матері від участі у вихованні дитини.

Належних та допустимих доказів винної поведінки та ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків судом не встановлено і позивачем не доведено.

Водночас судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 не бажає спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, остаточно і свідомо самоусунулася від виконання своїх обов`язків з виховання дитини.

Слід зазначити, що доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

Питання щодо факту самостійного виховання і утримання дитини одним із батьків, в даному випадку батьком, не може з`ясовуватись безвідносно до дій другого з батьків та може вирішуватись у межах спору про право між батьками дитини, наприклад про позбавлення батьківських прав.

Крім того, судом встановлено, що позивачем ОСОБА_1 у судовому порядку не порушувалось питання щодо позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 .

Так як, відповідач ОСОБА_2 не позбавлена батьківських прав щодо свого малолітнього сина ОСОБА_3 , тому зобов`язана виконувати обов`язки, які покладаються на неї як на матір вимогами законодавства України, зокрема ст.150 СК України, за вказаних обставин не можна вважати, що позивач ОСОБА_1 є особою, яка самостійно виховує дитину. Факт проживання відповідача ОСОБА_2 окремо від дитини не звільняє її як матір від обов`язку виховання та утримання її малолітнього сина.

Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена ч.1 ст.15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі №201/5972/22 (п.87).

Таким чином, суд приходить до висновку, про відсутність необхідних та достатніх умов для встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини батьком, встановлення факту одноосібного виховання дитини одним із батьків не може бути самостійною вимогою, а є однією з обставин, що встановлюється при розгляді спорів між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини, у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з розглядом справи, належить віднести на його рахунок.

Керуючись ст.ст.12, 13, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

У х в а л и в:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Служба у справах дітей Казанківської селищної ради, Відділ надання соціальної підтримки населення №3 Казанківського управління соціального захисту населення Баштанської районної державної адміністрації, Виконавчий комітет Казанківської селищної ради, як орган опіки та піклування про встановлення факту самостійного виховання та утримання малолітньої дитини, - відмовити.

Судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з розглядом справи, віднести на його рахунок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 24.09.2025 року.

Суддя І.П. Сябренко