ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 2-2268/10/10 Головуючий суддя І інстанції Власова Ю. Ю.
Провадження № 22-ц/818/2205/25 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Інші скарги та заяви в процесі виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб)
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2025 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.,

суддів колегії: Мальованого Ю.М., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Шевцової К.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Приображенського Андрія Анатолійовича на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 28 січня 2025 року, у справі №2-2268/10/10 за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ляхової Тетяни Борисівни та зобов`язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до Київського районного суду м. Харкова зі скаргою, в якій просила визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Київського ДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління МЮУ Ляхової Т.Б. та зобов`язати вчинити певні дії.

Скарга мотивована тим, що постановою державного виконавця Ляхової Т.Б. від 28.10.2024 року про арешт коштів боржника накладено арешт на грошові кошти боржника, що містяться на відкритих рахунках боржника, крім коштів, що мають спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 .

На підставі зазначеної постанови АТ «Укрексімбанк» накладено арешт на поточний рахунок НОМЕР_1 , що належить боржнику та призначений виключно для надходження пенсії та на рахунок НОМЕР_2 , відкритий у АТ «Укрексімбанк» призначений виключно для надходження заробітної плати боржника.

Вказує, що 10.12.2024 року вона звернулась до старшого державного виконавця Ляхової Т.Б. з заявою про зняття арешту з пенсійного та зняття обмеження з зарплатного рахунків боржника до заяви було додано довідку банку АТ «Укрексімбанк» від 04.12.2024 року та поточні виписки за контрактом.

На час звернення зі скаргою на бездіяльність виконавця до суду ніякої відповідні від державного виконавця не отримала.

Вважає що накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку, який використовується для виплати пенсійного забезпечення та фактичного обмеження отримання заробітної плати двома розмірами мінімальної заробітної плати, призводить до порушення її конституційних прав та позбавляє її коштів для існування, а тому є незаконними.

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 28 січня 2025 року у задоволенні скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Приображенський А.А. посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та задовольнити скаргу.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд не дослідив та не надав належну оцінку доказам, наданим ОСОБА_1 неповно і всебічно з`ясував обставини на які посилалися ОСОБА_1 та її представник, не врахував висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

Вказує, що суду були надані докази, що на час винесення постанови про арешт коштів боржника виконавцю було достеменно відомо з щомісячних звітів підприємства про нарахування та стягнення 20% з заробітної плати ОСОБА_1 , відповіді Пенсійного Фонду України про нарахування ОСОБА_1 пенсії, що боржниця ОСОБА_1 отримує пенсію і заробітну плату. Щомісячні звіти підприємства про виплату ОСОБА_1 заробітної плати та відповіді пенсійного фонду України на запит виконавця про виплату ОСОБА_1 пенсії знаходяться в матеріалах виконавчого провадження та були надані суду.

Вважає, що отримавши документальне підтвердження правового статусу арештованих коштів на які законом заборонено накладати арешт, виконавець була зобов`язана зняти арешт з цих коштів.

У відзиві на апеляційну скаргу Київський ВДВС у м.Харкові СМУМЮ просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення залишити без змін.

Відзив мотивовано тим, що законодавством не визначено рахунок на який зараховується заробітна плата чи пенсія, як рахунок зі спеціальним режимом використання, на такий рахунок можуть надходити будь-які кошти, якщо інше не обумовлено в договорі між Банком та боржником. Враховуючи, що скаржником не доведено наявність такої угоди між ним та банком, як і не доведено, наявність на рахунках НОМЕР_1 та НОМЕР_3 , відкритих в АТ «УКРЕКСІМБАНК», коштів, звернення стягнення на які заборонено законом та їх розмір, судом правомірно не застосована норма права, закріплена в пункті 1 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Враховуючи існування альтернативних способів виплати заробітної плати та пенсії, відмінних від переказу коштів на банківський рахунок, зняття арешту з коштів на таких рахунках призводить до явного порушення балансу інтересів сторін виконавчого провадження на користь боржника, оскільки він отримує можливість здійснювати видаткові операції зі своїх рахунків без будь-яких обмежень, користуючись тією обставиною, що на такі рахунки, серед іншого, надходить заробітна плата чи пенсія.

01.11.2024 боржник скористалася таким правом, подавши державному виконавцю заяву про визначення поточного рахунку у банку для здійснення видаткових операцій. 01.11.2024 державним виконавцем винесена постанова, якою визначено рахунок боржника НОМЕР_2 , відкритий в АТ «УКРЕКСІМБАНК», для здійснення видаткових операцій.

Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, розглянула справу за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, які не з`явилися у судове засідання, що відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджає її розгляду.

Відповідно до ст.ст.367,368 ЦПК України колегія суддів перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду відповідає

Відмовляючи в задоволенні скарги суд зазначив, що Банк відкриває фізичній особі окремий поточний рахунок для зарахування виключно заробітної плати, стипендії, пенсії, соціальної допомоги та інших передбачених законодавством України соціальних виплат у порядку, визначеному пунктом 62 розділу V цієї Інструкції, або використовує вже відкритий для цих цілей рахунок.

Клієнт зобов`язаний під час відкриття окремого рахунку в заяві про відкриття поточного рахунку (додаток 3) у рядку «Додаткова інформація» зазначити, що рахунок відкривається для зарахування заробітної плати, стипендії, пенсії, соціальної допомоги та інших передбачених законодавством України соціальних виплат. Така інформація для діючого поточного рахунку зазначається в додатковому договорі до договору банківського рахунку.

Тобто у випадку, якщо поточний рахунок відкритий для зарахування виключно заробітної плати, стипендії, пенсії, соціальної допомоги та інших передбачених законом соціальних виплат у заяві про відкриття поточного рахунку зазначено, що вказаний рахунок є рахунком виключно для зарахування таких коштів, або ж якщо використовується уже наявний відкритий рахунок, то така інформація визначається в додатковому договорі до договору банківського рахунку.

У всіх інших випадках, за рахунком «Кошти на вимогу фізичних осіб» (призначення рахунку: облік вкладів (депозитів) на вимогу фізичних осіб, у тому числі поточні рахунки фізичних осіб та розрахунки за ними; надані кредити овердрафт) за дебетом та кредитом проводяться наступні операції, за дебетом: суми перерахувань, виплат за розпорядженням власників рахунків згідно з режимом роботи рахунків, суми коштів, що підлягають примусовому стягненню відповідно до законодавства України, надані кредити овердрафт. За кредитом: суми, що надходять у встановленому порядку на рахунки клієнтів згідно з режимом роботи рахунків, суми залишків кредитів овердрафт, що перераховані на рахунки простроченої заборгованості.

Враховуючи викладене, суд зауважує, що на рахунок 2620 можуть надходити будь-які кошти, а не лише заробітна плата, пенсія чи соціальні виплати, якщо інше не обумовлено в договорі між Банком та боржником.

Проте погодитись з такими висновками суду не можна.

Судом встановлено, що 14.09.2010 в провадження державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби надійшов виконавчий лист № 2-2268/10/10, виданий 13.09.2010 Київським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики від 17.05.2009 у загальному розмірі 421581,10грн.

14.09.2010 державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 21483464, копії якої надіслано сторонам виконавчого провадження.

25.10.2012 державним виконавцем надіслано постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника до бухгалтерії Національного наукового центру «Харківський фізико-технічний інститут» та для відома сторонам.

Згідно поданих звітів про здійснені відрахування та листа Національного наукового центру «Харківський фізико-технічний інститут», у боржника проводилось відрахування у розмірі 20% від отриманого доходу, станом на 01.01.2025 утримано 115 266,00 грн.

28.10.2024 в межах виконавчого провадження № 21483464 винесено постанову про арешт коштів боржника у межах суми звернення стягнення, яку направлено до надавачів платіжних послуг, якими запроваджено інформаційну взаємодію з автоматизованою системою виконавчого провадження.

01.11.2024 боржник звернувся із заявою про визначення поточного рахунку для здійснення видаткових операцій.

01.11.2024, керуючись вимогами пункту 10 розділу ХІІІ «Прикінцеві перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», розділом ХIХ Інструкції з організації примусового виконання рішень, державним виконавцем винесено постанову про визначення поточного рахунку, яку надіслано для виконання до установи банку та для відома сторонам.

Відповідно до статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За положеннями частини другої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (частина третя статті 451 ЦПК України).

Відповідно до статті 129-1 Конституції України cуд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

За змістом статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з пунктом 7 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, на електронні гроші, які зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Не підлягають арешту кошти, що знаходяться на кореспондентських рахунках банку.

Відповідно до частин першої-третьої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Згідно зі статтею 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Зазначене правило визначає ті кошти, що складають заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника як особливий об`єкт, на який може бути звернуто стягнення на виконання виконавчого документа, та обмежує таке стягнення відсутністю інших коштів та/або об`єктів для стягнення, видами боргових зобов`язань (періодичні платежі) та сумою стягнення.

Зняття арешту з коштів здійснюється виконавцем відповідно до частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

В абзаці другому частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

Судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Таким чином, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. Банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» може та повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладати арешт, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі у разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 квітня 2022 року в справі № 756/8815/20 Провадження № 14-218цс21 вказано, що «встановлення відрахувань у певному відсотковому визначенні від заробітної плати боржника покликане гарантувати людині право на своєчасне, у передбачені законом строки, одержання винагороди за працю, що становить одне з основних трудових прав людини, тому й законодавець обмежив розмір будь - яких утримань із заробітної плати, і таке обмеження є законодавчо встановленою забороною на накладення арешту на заробітну плату, що виплачена боржнику після таких утримань, або частину заробітної плати, що перевищує граничну межу таких відрахувань. Накладення арешту на кошти, що складають заробітну плату боржника після здійснення утримань із неї за виконавчими документами та понад встановлений законом розмір для відрахувань із заробітної плати, є надмірним тягарем для боржника та порушенням його прав на одержання винагороди за працю та достойні умови життя. Таким чином, не може бути накладений арешт на кошти що складають заробітну плату боржника після фактичного здійснення утримань із неї за виконавчими документами та на усі кошти заробітної плати боржника поза межами дозволених законом розмірів відрахувань із такої заробітної плати, а якщо такий арешт накладений, то він має бути знятий. При цьому на кошти, що знаходяться на рахунках та які не є коштами, що складають заробітну плату, таке обмеження не розповсюджується. При цьому передбачене абзацом другим частини другої статті 59 Закону № 1404-VIII зобов`язання виконавця зняти арешт на підставі повідомлення банку не виключає зняття такого арешту на підставі повідомлення боржника, та за наслідками здійснення контролю за правильністю стягнення на підставі наданих звітів про стягнення, оскільки у відповідності до підпункту 1 частини четвертої статті 59 цього закону підставами для зняття виконавцем арешту з майна боржника або його частини є отримання ним документального підтвердження, що звернення стягнення на такі кошти боржника заборонено законом.

Одночасно слід звернути увагу, що наявність у виконавчому провадженні звітів підприємства, установи, організації, фізичної особи-підприємця, що здійснюють боржнику певні виплати про нарахування доходів та розмір утримань з цього доходу на погашення боргу, надає можливість виконавцю здійснювати не тільки контроль за правильністю такого утримання, а й можливість визначення розмір коштів, які складають дохід боржника, з якого здійснення стягнення неможливе.

Враховуючи вищевикладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що у випадку, коли на стадії накладення арешту на грошові кошти боржника-фізичної особи, що знаходяться на рахунку боржника та є заробітною платою боржника, виконавцю не вдалось виявити правову природу (статус) цих грошових коштів, як коштів на які накладення арешту заборонено законом, то арешт на такі грошові кошти підлягає зняттю на підставі відповідного повідомлення банку або заяви боржника з наданням ним відповідних документів на підтвердження цього та/або за результатами перевірки зазначених звітів».

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 надала державному виконавцю підтверджуючі документи про те, що арешт було накладено на кошти, які є її заробітною платою та пенсією, на які державний виконавець вже звернув стягнення іншою постановою у розмірі 20 відсотків від цього доходу, що за своїм змістом є невиправданим обмеженням доходів боржника, яка на день накладення вказаного арешту на значну суму вже сплатила заборгованість. Однак державний виконавець в порушення пункту 1 частини четвертої статті 59 Закону № 1404-VIII арешту з грошових коштів не зняв та у постановах про арешт рахунків необхідність таких дій при триваючому виконанні рішення суду не вмотивував. Тому колегія суддів вважає, що бездіяльність державного виконавця у даному випадку була необґрунтованою, доводи скарги знайшли своє підтвердження у матеріалах справи, а наведені у відзиві на скаргу заперечення цих висновків не спростовують.

Так, передбачене абзацом другим частини другої статті 59 Закону № 1404-VIII зобов`язання виконавця зняти арешт на підставі повідомлення банку не виключає зняття такого арешту на підставі повідомлення боржника, та за наслідками здійснення контролю за правильністю стягнення на підставі наданих звітів про стягнення, оскільки у відповідності до підпункту 1 частини четвертої статті 59 цього закону підставами для зняття виконавцем арешту з майна боржника або його частини є отримання ним документального підтвердження, що звернення стягнення на такі кошти боржника заборонено законом.

Для боржника надання вищевказаних підтверджуючих документів є процесуальною можливістю відновити свої права, порушені у зв`язку накладенням незаконного арешту, а для виконавця зняття такого арешту є здійсненням повноважень для усунення спричинених негативних наслідків. Однак це не виключає зобов`язання банку при виконанні приписів державного та/або приватного виконавця окремо від боржника повідомити виконавця про неможливість накладення арешту на грошові кошти боржника у зв`язку з забороною встановленою законом.

Зазначені правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.04.2022 року у справі №756/8815/20.

Як вказано у правовому висновку ВП ВС у постанові від 20.04.2022 у справі №756/8815/20 ст. 68 ЗУ «Про виконавче провадження» визначає кошти, що становлять заробітну плату, як особливий об`єкт, на який може бути звернуто стягнення у разі відсутності інших коштів чи об`єктів для стягнення, за певними видами боргових зобов`язань (періодичні платежі) і сумою стягнення.

Накладення арешту на кошти, що складають заробітну плату боржника після здійснення утримань із неї за виконавчими документами та понад встановлений законом розмір для відрахувань із заробітної плати, є надмірним тягарем для боржника та порушенням його прав на одержання винагороди за працю та достойні умови життя.

ВП ВС констатувала, що не може бути накладений арешт на кошти, що складають заробітну плату боржника після фактичного здійснення утримань із неї за виконавчими документами та на усі кошти заробітної плати боржника поза межами дозволених законом розмірів відрахувань із такої заробітної плати, а якщо такий арешт накладений, то він має бути знятий.

При цьому на кошти, що знаходяться на рахунках та які не є коштами, що складають заробітну плату, таке обмеження не розповсюджується.

Коли на стадії накладення арешту на грошові кошти боржника-фізичної особи, що знаходяться на рахунку боржника та є його заробітною платою, виконавцю не вдалось виявити правову природу (статус) цих грошових коштів, як коштів на які накладення арешту заборонено законом, то арешт на такі грошові кошти підлягає зняттю на підставі відповідного повідомлення банку або заяви боржника з наданням ним відповідних документів на підтвердження цього.

За обставин даної справи оспорюваний арешт було накладено на банківський рахунок на який надходить заробітна плата та пенсія боржника ОСОБА_1 та з якого роботодавцем та пенсійним фондом здійснюється щомісячне відрахування у розмірі 20%, що підтверджується листом випискою по рахунку та не спростовано державним виконавцем.

При цьому виконавцем було арештовано всі кошти на такому рахунку, що у аспекті викладених вище висновків ВП ВС у постанові від 20.04.2022 у справі №756/8815/20 непропорційно обмежує права особи на отримання винагороди за свою працю та забезпечення гідних умов життя для себе та своїх утриманців, а отже є протиправним.

При цьому державний виконавець не посилається на те, що на підставі матеріалів виконавчого провадження та звітів, повідомлень банку про здійснені банківські операції за зазначеним боржником рахунком було перевірено та встановлено, що зазначені суми не є заробітною платою. Залишення арешту на кошти, які складають заробітну плату та пенсію боржника, та звернення на них стягнення унеможливлює отримання ОСОБА_1 коштів заробітної плати, як єдиного джерела та порушує її право на отримання винагороди за працю.

Таким чином висновок суду першої інстанції про те, що боржник, на кошти якого накладено арешт, може здійснювати видаткові операції з поточного рахунку на суму в розмірі, що протягом одного календарного місяця не перевищує 2-х розмірів мінімальної заробітної плати, що забезпечить йому можливість обмежено розпоряджатися своїми коштами, не свідчить про законність оспорюваного арешту, адже для накладення арешту на кошти заробітної плати визначено окрему обмеження в ст. 68 ЗУ «Про виконавче провадження», яких виконавець не дотримався.

Так, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 ЗУ «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунку, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, на які заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 ЗУ «Про виконавче провадження».

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (ч.4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Подібний правовий висновок викладено у постанові ВП ВС від 19.05.2020 у справі №905/361/19.

Проте за обставин цієї справи за відповідним зверненням боржника наявні порушення виконавцем усунуті не були, чим допущено протиправну бездіяльність.

ОСОБА_1 не оскаржувала в суді першої інстанції дій державного виконавця щодо обмеження виплат з рахунку сумою, яка не перевищує 2-х розмірів мінімальної заробітної плати, такі вимоги апеляційної скарги виходять поза межі предмету апеляційного розгляду справи, які визначені ст. 367 ЦПК України, тому колегія суддів в цій частині не вбачає законних підстав їх розглядати, а отже скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином ухвалу Київського районного суду м.Харкова від 28 січня 2025 року у даній справі належить скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та прийняти постанову про задоволення вимог скарги боржника.

Керуючись ст.ст. 259,ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Приображенського Андрія Анатолійовича задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 28 січня 2025 року скасувати.

Скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ляхової Тетяни Борисівни та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ляхової Тетяни Борисівни щодо нескасування арешту з пенсійного та скасування обмеження з зарплатного рахунків боржника ОСОБА_1 .

Зобов`язати старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ляхову Тетяну Борисівну скасувати арешт грошових коштів, які є пенсією боржника ОСОБА_1 та знаходяться на поточному рахунку НОМЕР_1 відкритому в АТ "Укрексімбанк" на ім`я ОСОБА_1 для зарахування пенсії.

Зобов`язати старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ляхову Тетяну Борисівну скасувати арешт грошових коштів, які є зарплатою боржника ОСОБА_1 та знаходяться на поточному рахунку НОМЕР_4 відкритому в АТ "Укрексімбанк" на ім`я ОСОБА_1 для зарахування заробітної плати.

Стягнути з Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складений 22 вересня 2025 року.

Головуючий суддя В.Б. Яцина.

Судді колегії Ю.М.Мальований.

О.Ю.Тичкова.