ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1206/25Головуючий по 1 інстанції
Справа №694/1065/22 Категорія: 301030000 Побережна Н. П.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2025 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т. Л.
суддіГончар Н. І., Сіренко Ю. В.
секретарІвануса А.Д.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги відповідача на рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 31.03.2025 (повний текст складено 04.04.2025, суддя в суді першої інстанції Побережна Н. П.) та додаткове рішення від 09.04.2025 (повний текст складено 09.04.2025, суддя в суді першої інстанції Побережна Н. П.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності та визнання права власності на майно,

в с т а н о в и в :

у червні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом у цій справі з вимогами про поділ спільного майна подружжя, мотивуючи про те, що 31.05.2003 вона та ОСОБА_3 уклали шлюб під час якого спільними зусиллями та за спільні кошти придбали житловий будинок по АДРЕСА_1 , на земельній ділянці, площею 0,25 га, за цією ж адресою, цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:001:0324, яка належала на праві власності ОСОБА_3 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 11.12.2006; автомобіль ВАЗ 21099, 2005 року випуску, та причіп легковий, марка - ПР, модель ПВА-1, 2008 року випуску, які зареєстровано також за ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.

При цьому 28.10.2021 ОСОБА_3 склав заповіт, яким заповів позивачу «все належне майно, з чого б воно не складалось, та де б воно не знаходилось і взагалі, все те, на що я за законом матиму право і що буде належати мені на момент смерті». Цей заповіт посвідчено секретарем Матусівської сільської ради Звенигородського району Черкаської області Наталією Рак.

У встановлений законом шестимісячний строк позивач подав до Шполянської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщину після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заяву про прийняття спадщини подала також відповідач у справі, яка є матір`ю спадкодавця.

Крім того, у спадкодавця ОСОБА_3 є син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є громадянином росії, який не подавав заяву про прийняття спадщини.

Враховуючи, що відповідач є спадкоємицею першої черги та є особою пенсійного віку (непрацездатною), отже має право на обов`язкову частку у спадщині.

Позивач з покійним чоловіком ОСОБА_3 проживали шлюбі без сварок та протиріч, тому у позивача не було потреби за життя чоловіка звертатися до суду чи до нотаріальної контори з питанням виділу своєї частки зі спільного майна подружжя. Оскільки після відкриття спадщини покійного чоловіка позивача наявний спадкоємець першої черги із обов`язковою часткою в праві на спадщину, позивач звернулася з позовом у цій справі до суду з вимогами про виділ своєї частки у спільному майні подружжя.

Рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 31.03.2025 позовні вимоги задоволено повністю з посиланням на необхідність захисту права позивача щодо спільного сумісного майна, набутого за час шлюбу.

Додатковим рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 09.04.2025 за заявою представника позивача відшкодовано за рахунок відповідачу витрати на правничу допомогу при розгляді справи судом першої інстанції в сумі 10 000 грн.

Не погоджуючись із таким рішенням та додатковим рішенням суду першої інстанції, відповідач подала 22.05.2025 апеляційні скарги в яких, вказуючи на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення районного суду та відмовити у задоволенні позовних вимог у справі та відшкодуванні судових витрат.

Указує, що рішення суду порушує право брата покійного ОСОБА_3 . ОСОБА_5 , який за договором дарування від 23.02.1989 прийняв у дар житловий будинок по АДРЕСА_1 , отже позов мав бути пред`явлений до вказаної особи, як відповідача. Заявлення позовних вимог до неналежного відповідача є підставою для їх відхилення. Також суд оскарженим рішенням здійснив поділ неподільного майна автомобіля та причепа.

Відповідач не отримувала від сторони позивача заяву про стягнення витрат на правничу допомогу, отже відповідна заява по суті розглянута бути не могла. Крім того, позивач просив суд стягнути витрати на правничу допомогу, а мав просити про відшкодування судових витрат.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачки ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, оскільки вважає його законним та належним чином обґрунтованим.

Також до матеріалів апеляційної скарги ОСОБА_2 додала копію договору дарування, який не був наданий нею в суді першої інстанції та, відповідно, не був предметом розгляду його судом, однак клопотання в порядку вимог ст.367 ЦПК України скаржник до суду апеляційної інстанції не заявила, що не дає підстав для прийняття вказаного документу в якості доказу в даній справі.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов таких висновків.

При розгляді справи встановлено, що 31.05.2003 ОСОБА_3 та ОСОБА_6 (позивач) уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серія НОМЕР_1 (Том 1 а.с.8).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 , виданого 12.11.2021 виконавчим комітетом Матусівської сільської ради Шполянського району Черкаської області, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 12.11.2021 складено відповідний актовий запис №50 (Том 1 а.с.7).

28.10.2021 ОСОБА_3 склав заповітне розпорядження, згідно якого заповідав позивачу ОСОБА_1 все своє майно. Заповіт посвідчено секретарем Матусівської сільської ради Звенигородського району Черкаської області Наталією Рак, зареєстрований в реєстрі за №116 (Том 1 а.с. 9).

ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.08.2011, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Матусівської сільської ради від 19.08.2011 належав житловий будинок по АДРЕСА_1 (Том 1 а.с. 10-15).

ОСОБА_3 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯГ №626015, виданого 11.12.2006, належала земельна ділянка, площею 0,25 га, по АДРЕСА_1 , цільового призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:001:0324, що також підтверджується довідкою від 15.06.2022 №28, виданою Матусівською сільською радою (Том 1 а.с. 16-17).

Ринкова вартість житлового будинку по АДРЕСА_1 та земельної ділянки становить 286650,00 грн (Том 1 а.с.20).

ОСОБА_3 на праві власності належав автомобіль ВАЗ 21099, Легковий седан-В, 2005 року випуску, колір зелений, та причіп легковий - В, марка - ПР, модель ПВА-1, 2008 року випуску, колір зелений, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортних засобів, ринкова вартість яких становить, відповідно, 51770,00 грн та 10580,00 грн. Автомобіль зареєстрований за ОСОБА_3 з 09.08.2008, а причіп з 20.11.2008 (Том 1 а.с.18-19, 21-22, 60, 67).

Згідно даних трудової книжки серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 працювала на різних посадах з 01.09.1993 по даний час (Том 1 а.с.23-25).

ОСОБА_3 проживав та був зареєстрований до дня смерті за адресою АДРЕСА_1 , в будинку з ним проживали та були зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_7 за даними довідки Матусівської сільської ради Черкаської області від 10.06.2022 №111/02-29 (Том 1 а.с.23).

Після смерті ОСОБА_3 заведена спадкова справа у спадковому реєстрі № 68949185, номер у нотаріуса 6/2022, місце заведення: Шполянська державна нотаріальна контора, Черкаська область, Шполянський район, м. Шпола, вул. Європейська, 1-б; спадкодавець: ОСОБА_3 , дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 (Том 1 а.с. 70-81), що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 68018319 від 05.01.2022.

Позивач ОСОБА_1 звернулась із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (заява №13 від 05.01.2022 у спадковій справі №6/2022, яка адресована до Шполянської державної нотаріальної контори).

Відповідач ОСОБА_2 також звернулась із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті її сина ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до копії Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 68018081 від 05.01.2022 виданої Шполянською державною нотаріальною конторою, за параметрами запиту: ОСОБА_3 , 1968 року народження, наявна така інформація: Заповіт, номер у спадковому реєстрі 59325971, дата посвідчення ІНФОРМАЦІЯ_3 , номер в реєстрі 1521, місце посвідчення: Черкаська обл., Звенигородський район, Приватний нотаріус Горбач В.П., стан чинний, заповідач ОСОБА_3 . Дата реєстрації 05.08.2016, реєстратор - Приватний нотаріус Горба В.П. Заповіт, номер у спадковому реєстрі 68753142, дата посвідчення ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце посвідчення: Черкаська обл., Матусівська сільська рада Шполянського району, стан чинний, номер в реєстрі 116, заповідач ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 , дата реєстрації 30.11.2021. Реєстратор Черкаська регіональна філія державного підприємства «Національні інформаційні системи».

За змістом листів нотаріуса Шполянської державної нотаріальної контори Черкаської області від 08.07.2022 та від 30.09.2022 повідомлена ОСОБА_1 про зупинення вчинення нотаріальних до розгляду судових справ (Том 1 а.с.153-154).

Правовідносини, наявні між сторонами справи на підставі вищевикладених фактичних обставин, мають таке правове рулювання.

Відповідно до положень ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); ст. 1217 ЦК України - спадкування здійснюється за заповітом або за законом; ст. 1218 ЦК України - до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті; ч.1 ст.1220 ЦК України - спадщина відкривається внаслідок смерті особи; ч.1 ст.1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; ч. 5 ст. 1268 ЦК України - незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Крім того, як зазначено в п.23 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Частиною 1 статті 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини; ч.1 ст.1270 ЦК України - для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За обставин цієї справи на ім`я позивача було складено заповіт, що сторонами не заперечується.

Крім того, спадкодавцю ОСОБА_3 належало таке майно: житловий будинок по АДРЕСА_1 (право власності виникло 22.08.2011), земельна ділянка, площею 0,25 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:001:0324, за вказаною адресою (право власності виникло 11.12.2006), автомобіль ВАЗ 21099, 2005 року випуску, та причіп марка - ПР, модель ПВА-1, 2008 року випуску (автомобіль зареєстрований з 09.08.2008, а причіп з 20.11.2008).

Таким чином апеляційний суд відхиляє аргументи скаржника про те, що рішення суду порушує право брата покійного ОСОБА_3 . ОСОБА_5 , який за договором дарування від 23.02.1989 прийняв у дар житловий будинок по АДРЕСА_1 , та має бути відповідачем у справі, оскільки, як встановлено судом, відповідне майно на праві власності було зареєстровано саме за ОСОБА_3 , який і був його власником, при цьому належних та допустимих доказів наявності у власності брата покійного ОСОБА_3 вказаного будинку стороною відповідача суду не надано.

Далі, шлюб між позивачем та спадкодавцем ОСОБА_3 був укладений 31.05.2003, тобто вказане вище майно набуте позивачем та її чоловіком ОСОБА_3 під час шлюбу.

Апеляційний суд враховує, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто (пункт 3 частини першої статті 57 СК України).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).

Законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує (див., зокрема, постанову Великої Палати Верховного Суду від 11.10.2023 у справі № 756/8056/19).

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 71 СК України).

Як поділ спільного сумісного майна в натурі, так і визначення розміру часток кожного з них, може здійснюватися на підставі: договору подружжя; рішення суду при наявності спору між подружжям. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України) (див. постанову Верховного Суду від 12.04.2023 у справі №648/3137/15-ц).

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України). Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання (див. пункт 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20).

Відтак суд першої інстанції правомірно вирішив спір в частині визнання за позивачем у справі, як співвласником майна, набутого подружжям під час шлюбу, права власності на його 1/2 частку, що відповідає вищенаведеним приписам законодавства та ґрунтується на фактичних обставинах щодо набуття чоловіком позивача у власність під час шлюбу спірного майна, про визнання права власності на частку в якому порушує питання в цій справі позивач.

Слід врахувати, що відповідач ОСОБА_2 в силу приписів ч.1 ст.1241 ЦК України як непрацездатний спадкоємець першої черги має можливість стверджувати про наявність у неї обов`язкової частки у спадщині свого сина ОСОБА_3 , отже вказана особа вірно позивачем заявлена в якості відповідача.

Апеляційний суд відхиляє аргументи скаржника про те, що суд першої інстанції оскарженим рішенням здійснив поділ неподільного майна автомобіля та причепа, адже в даному випадку здійснено не поділ (фактичне розділення в натурі майна на визначені частки), а визнання за співвласником права спільної сумісної власності на відповідну йому частку у такому майні, тобто констатацію розміру тої частини майна, яка належатиме співвласнику при його поділі в натурі чи стягненні компенсації у разі присудження усього майна іншому співвласнику.

Одночасно апеляційний суд приймає до уваги, що при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення конкретної вимоги про поділ спільного сумісного майна (див. пункт 70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2024 у справі № 523/14489/15-ц).

Відтак задоволення позовних вимог про визнання спірного майна об`єктом спільної сумісної власності буде неефективним способом захисту прав позивача, що є підставою для їх відхилення.

Надаючи оцінку аргументам апеляційної скарги відповідача про те, що вона не отримувала від сторони позивача заяву про стягнення витрат на правничу допомогу, отже відповідна заява по суті розглянута бути не могла, апеляційний суд враховує, що в т.2 а.с.161 наявна поштова квитанція про направлення відповідної заяви сторони позивача з додатками на адресу відповідача.

Посилання скаржника на те, що позивач просив суд стягнути витрати на правничу допомогу, а мав просити про відшкодування судових витрат, значення не мають, адже за приписами ст. 141 ЦПК України розподіл судових витрат здійснюється судом у залежності від вирішення позовних вимог (їх задоволення чи відхилення) безвідносно від назви заяви сторони про відшкодування таких витрат.

В цілому оцінюючи аргументи скарги відповідача на додаткове рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 09.04.2025 про відшкодування відповідачем витрати позивача на правничу допомогу при розгляді справи судом першої інстанції в сумі 10 000 грн, апеляційний суд враховує таке.

Частинами 1 та 3 статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такі висновки містяться в додатковій постанові ВП ВС від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц. Крім того, аналогічні висновки щодо співмірності розміру витрат на правничу допомогу зі складністю справи та обсягом фактично наданих адвокатом послуг містяться в додатковій постанові ВС від 12.12.2019 у справі №2040/6747/18.

Враховуючи обсяг правничої допомоги позивачу при розгляді цієї справи судом першої інстанції, апеляційний суд вважає, що розмір витрат на правничу допомогу, які мають бути відшкодовані позивачу за рахунок відповідача, слід визначити в сумі 8000,00 грн, що відповідає засадам співмірності зі складністю справи, ціною позову та обсягом наданих адвокатом послуг, а також критеріям розумності та справедливості та враховуватиме часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 31.03.2025 у даній справі слід скасувати в частині вирішення позовних вимог про визнання об`єктами права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 спірного майна, ухваливши постанову про відхилення таких позовних вимог, а в решті рішення від 31.03.2025 у даній справі залишити без змін.

Також слід змінити додаткове рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 09.04.2025 у цій справі в частині визначення розміру витрат на правничу допомогу, які мають бути компенсовані відповідачем позивачу за розгляд справи судом першої інстанції, вказавши, що до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає 8 000 грн на правничу допомогу.

Крім того, на користь ОСОБА_1 має бути стягнуто з ОСОБА_2 в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу при розгляді справи судом апеляційної інстанції 5000 грн, що повністю відповідатиме таким критеріям визначення та розподілу судових витрат як: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Отже подані відповідачем апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення.

На підставі положень ст.141 ЦПК України, пропорційно до відхиленої частки позовних вимог з позивача на користь відповідача слід стягнути 1488,60 грн судового збору за апеляційний перегляд справи.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

апеляційні скарги відповідача задовольнити частково.

Рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 31.03.2025 у даній цивільній справі - змінити, скасувавши в частині вирішення позовних вимог про визнання об`єктами права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 спірного майна.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності відхилити.

У решті рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 31.03.2025 у даній цивільній справі залишити без змін.

Додаткове рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 09.04.2025 у даній справі змінити, вказавши, що до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає 8 000 грн на правничу допомогу, понесену при розгляді справи судом першої інстанції.

У решті додаткове рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 09.04.2025 у даній справі залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1488,60 грн судового збору за апеляційний перегляд справи.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5000 грн витрат на правничу допомогу, понесених при розгляді справи судом апеляційної інстанції

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 18.09. 2025.

Суддя-доповідач

Судді