Справа № 713/1339/25
Провадження №2/713/470/25
08.09.2025 м. Вижниця
Вижницький районний суд Чернівецької області в складі: головуючого судді Пилип`юка І.В., з участю секретарки судових засідань Паучек Є.В., представника позивача ОСОБА_1 , представника третьої особи ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вижниця в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 ,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Вижницька районна військова адміністрація, Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, Міністерство юстиції України, ТОВ «Західагро»,
про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 , інтереси якого представляє адвокат Ковалюк М.Г., звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Вижницька районна військова адміністрація, Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, Міністерство юстиції України, ТОВ «Західагро», про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
У позові вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 .
01.03.1996 року ОСОБА_5 склала заповіт, який посвідчено секретарем виконавчого комітету Замостянської сільської ради Вижницького району Чернівецької області, зареєстровано у реєстрі за №11, яким усе своє майно заповідала йому.
Він прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5 , з метою оформлення спадкових прав звернувся у Вижницьку державну нотаріальну контору, де була заведена спадкова справа №120/2022.
З метою державної реєстрації права власності на зазначену земельну ділянку державний нотаріус спрямував його до державного реєстратора прав на нерухоме майно Центру надання адміністративних послу Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області, який 02.09.2024 року прийняв рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій.
28.12.2016 року право власності на земельну ділянку, яку він успадковує та на яку має право з моменту відкриття спадщини, зареєстровано за ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а його спадкоємцем є син ОСОБА_4 .
Відповідно до ч.2 ст.26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» державний реєстратор не може самостійно виправити помилку.
Посилаючись на позиції Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 21.12.2022 року у справі №914/2350/18 та позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 11.12.2019 року у справі №922/1110/18 та від 05.12.2019 року у справі №906208/19 зазначив, що у разі скасування судом державної реєстрації речового права на земельну ділянку за відповідачем (його правонаступником), державний реєстратор у державному реєстрі речових прав зазначить відомості про право власності за спадкодавцем і він зможе оформити спадщину на земельну ділянку у нотаріальному порядку.
У судове засідання позивач ОСОБА_3 не з`явився, належно повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи по суті, про що є відомості в матеріалах справи. У позовній заяві зазначив, що просить справу розглядати за його відсутності, щодо винесення заочного рішення не заперечує.
У судовому засіданні представник позивача адвокат Ковалюк М.Г. заявлений позов підтримав. Посилаючись на викладені у позовній заяві обставини просив позовні вимоги задовольнити. Щодо винесення заочного рішення не заперечував.
У судове засідання відповідач ОСОБА_4 не з`явився, належно повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи по суті відповідно до положень п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України, а саме: повістка про виклик до суду, яка була надіслана на адресу зареєстрованого місця проживання АДРЕСА_1 , повернулася з довідкою АТ «Укрпошта» про причини невручення «адресат відмовився». Крім того відповідач був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи по суті в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов у встановлений судом строк не надав.
У судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Вижницької районної військової адміністрації не з`явився, належно повідомлений про день, час та місце судового розгляду справи по суті, про що є відомості в матеріалах справи. До початку підготовчого засідання надав до канцелярії суду письмові пояснення, у яких просив справу розглядати без участі їх представника.
Також надав письмові пояснення, у яких зазначив, що згідно з розпорядженням №401 від 17.12.2003 року, виданого Вижницькою районною державною адміністрацією «Про затвердження технічної документації проекту організації території земельних часток та видачу державних актів на право власності на землю» було затверджено технічну документацію зі складання державних актів на право власності на землю власникам сертифікатів на земельну частку (пай) на території Замостянської сільської ради з подальшою видачею державних актів на право власності на землю громадянам Замостянської сільської рали для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно додатку.
Так згідно додатку до розпорядження №401 від 17.12.2023 року у списку членів колгоспу «Перше травня» на видачу державних актів на право власності на землю значаться наступні жителі с. Замостя, а саме: під порядковим №274 ОСОБА_6 та під №437 ОСОБА_5 .
Згідно з чинним на той час законодавством усі видані державні акти підлягали реєстрації у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю, яка велася органами відповідальними за ведення земельно-облікової документації. Записи до зазначеної книги здійснювалися за порядковим реєстраційним номером та містили відомості про серію, номер, площу земельної ділянки, місце розташування, дату видачі та дані та підпис особи, що отримала державний акт на право власності на земельну ділянку та кадастровий номер земельної ділянки.
Вищезазначені записи внесено до Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю громадянам по Замостянській сільській раді за 2004 рік, що зберігається в архівному відділі Вижницької районної державної адміністрації (районної військової адміністрації).
Згідно архівного витягу з Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю громадянам по Замостянській сільській раді за 2004 рік:
У судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області не з`явився, належно повідомлений про день, час та місце судового розгляду справи по суті, про що є відомості в матеріалах справи. До початку підготовчого засідання представник ОСОБА_7 надіслала через систему «Електронний суд» заяву, просила провести розгляд справи за відсутності їх представника.
У судовому засіданні в режимі відеоконференції представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Міністерства юстиції України ОСОБА_2 підтримав надані у встановлений судом строк письмові пояснення. Зазначив, що правовідносини позивача та відповідача, а також їх вирішення за наслідком вказаної справи ніяким чином не вплинуть на права та обов`язки Міністерства юстиції України, а тому їх залучення в якості третьої особи не ґрунтується на вимогах закону.
Посадові особи територіального органу Міністерства юстиції України наділені повноваженнями щодо проведення реєстраційних дій в Державному реєстрі прав лише за результатом розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державних реєстраторів, суб`єктів державної реєстрації прав, та в умовах воєнного стану та протягом одного місяця з дня його припинення або скасування - на проведення державної реєстрації набуття обтяжень речових прав на нерухоме майно на підставі судового рішення та реєстрації судового рішення про заборону вчинення реєстраційних дій.
Просив врахувати дані пояснення під час ухвалення рішення.
У судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ТОВ «Західагро» не з`явився, належно повідомлений про день, час та місце судового розгляду справи по суті, про що є відомості в матеріалах справи. Причини неявки суду не повідомив, пояснень на позов не надав.
29.04.2025 року позовна заява надійшла до суду.
Ухвалою суду від 01.05.2025 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання.
Ухвалою суду від 28.05.2025 року задоволено клопотання позивача та витребувано:
з Вижницької державної нотаріальної контори Чернівецької області, юридична адреса: вул. Січових Стрільців, 4-В, м. Вижниця, Чернівецька область: належним чином засвідчену копію спадкової справи №120/2022, заведеної 09.08.2022 року після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
09.06.2025 року ухвала виконана Вижницькою районною військовою адміністрацією, а 13.06.2025 року - Вижницькою державною нотаріальною конторою Чернівецької області.
Ухвалою суду від 22.07.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 12.00 год. 18.08.2025 року.
Суд, заслухавши представника позивача ОСОБА_1 , представника третьої особи Запухлого Р.В., вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов висновку, що позов ОСОБА_3 підлягає задоволенню з таких підстав.
На підтвердження позовних вимог позивачем надано такі докази:
копію свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 09.04.2004 року Замостянською сільською радою Вижницького району Чернівецької області, згідно якого - ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 ;
копію заповіту ОСОБА_5 , посвідченого 01.03.1996 року секретарем виконавчого комітету Замостянської сільської ради Вижницького району Чернівецької області, зареєстрованого у реєстрі за №11, згідно якого - все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право заповідала ОСОБА_3 ;
копію витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №69702253 від 09.08.2022 року, згідно якого - 09.08.2022 року Вижницькою державною нотаріальною конторою зареєстровано спадкову справу №120/2022 після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
копію довідки державного нотаріуса Вижницької державної нотаріальної контори Чернівецької області Міхно С.О. №432/02-14 від 07.08.2024 року, згідно якої - Вижницькою державною нотаріальною конторою Чернівецької області 09.08.2022 року заведена спадкова справа за номером 120/2022, до майна ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 і зареєстрована в Спадковому реєстрі за №69558572 (Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі №69702253). Спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;
копію Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, наданої Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру на запит ОСОБА_1 від 18.11.2024 року, з якої вбачається, що:
Копію рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Центру надання адміністративних послуг Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області Скрепничук М.М. №74843146 від 02.09.2024 року, згідно якого - розглянувши заяву від 02.09.2024 року за реєстраційним номером 62732441 відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127, та Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 року №1141, встановив наявність обставин, які є підставою для відмови в проведенні реєстраційних дій: - наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, а саме:
копію паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 від 26.12.2002 року, згідно якого ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Замостя Вижницького району Чернівецької області, де і зареєстрований з 27.04.1983 року;
копію свідоцтва про смерть НОМЕР_3 , виданого 03.11.2020 року виконавчим комітетом Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області, згідно якого ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ;
копію свідоцтва про право на спадщину за законом серії НРН 263092, виданого 29.11.2021 року приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу Чернівецької області, згідно якого спадкоємцем майна ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 є його син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрований за місцем проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ;
копію Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, наданої Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру на запит ОСОБА_1 від 24.03.2025 року, з якої вбачається, що:
Також суд дослідив надані представником Вижницької районної військової адміністрації докази, а саме:
копію розпорядження Вижницької районної державної адміністрації №401 від 17.12.2003 року «Про затвердження технічної документації проекту організації території земельних часток та видачу державних актів на право власності на землю», яким затверджено технічну документацію зі складання державних актів на право власності на землю власникам сертифікатів на земельну частку (пай) на території Замостянської сільської ради з подальшою видачею державних актів на право власності на землю громадянам Замостянської сільської рали для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно додатку.
копію додатку до розпорядження №401 від 17.12.2003 року, яким є список членів колгоспу «Перше травня» на видачу державних актів на право власності на землю, де значаться:
№274 ОСОБА_6 , сертифікат серії ЧВ №0113691, розмір землі 0,87 га, № ділянки НОМЕР_5 ;
№437 ОСОБА_5 , сертифікат серії ЧВ №0103733, розмір землі 0,87 га, № ділянки 233;
копію архівного витягу з Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю громадянам по Замостянській сільській раді за 2003-2004 роки, де значиться, що:
Також Суд дослідив витребувану з Вижницької державної нотаріальної контори Чернівецької області копію спадкової справи №120/2022, заведеної 09.08.2022 року після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 та встановив, що:
рішенням Вижницького районного суду від 19.06.2023 року по цивільній справі №713/1167/23 провадження №2/713/202/23, яке набрало законної сили 19.07.2023 року, визначено ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 додатковий строк три місяці з моменту набрання рішенням суду законної сили для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_3 про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Суд застосовує такі норми права (в редакції, чинній станом на 28.12.2016 року - час проведення державної реєстрації).

Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 ст.319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Стаття 328 ЦК України встановлює, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.373 ЦК України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Право власності на землю гарантується Конституцією України.

Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

У частині ч.1 ст.81 ЗК України передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Згідно зі ст.125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст.126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Частиною 1 ст.2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч.3 ст.3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:

1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;

2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Згідно ч.4 ст.3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону.

У пункті 1 ч.1 ст.4 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» закріплено, що державній реєстрації прав підлягають зокрема, право власності.

Відповідно до ч.1 ст.5 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Відповідно до ч.3 ст.10 цього Закону державний реєстратор:

1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;

2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення;

3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником.

Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов`язані безоплатно протягом трьох робочих днів з моменту отримання запиту надати державному реєстратору запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі;

4) під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень;

5) відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав;

6) присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна у випадках, передбачених цим Законом;

7) виготовляє електронні копії документів, поданих у паперовій формі, та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав);

8) формує за допомогою Державного реєстру прав документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав;

9) формує реєстраційні справи у паперовій формі;

10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Згідно з ч.1 ст.11 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

У частинах 2 та 4 ст.18 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» закріплено, що перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Державні реєстратори зобов`язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав.

Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

У п.3-п.5 ч.1 ст.24 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.24 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.

Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття.

Державний реєстратор, до якого з метою вчинення правочину щодо відчуження у будь-який спосіб майна звернувся заявник, внесений на день звернення до Єдиного реєстру боржників, зобов`язаний в день звернення заявника повідомити зазначений в Єдиному реєстрі боржників орган державної виконавчої служби або приватного виконавця про звернення заявника із зазначенням майна щодо відчуження якого звернувся заявник.

Відмова в державній реєстрації прав з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, не застосовується у разі:

1) наявності помилки в Державному земельному кадастрі, що виникла після перенесення інформації про земельні ділянки з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру (розташування в межах земельної ділянки частини іншої земельної ділянки, невідповідність меж земельної ділянки, зазначених у Державному реєстрі земель, її дійсним межам);

2) невідповідності площі земельної ділянки, зазначеної в Державному реєстрі земель, її дійсній площі у результаті зміни методів підрахунку (округлення);

3) невідповідності відомостей про земельну ділянку в Державному земельному кадастрі відомостям, що містяться в документі, який посвідчує речове право на неї, якщо така невідповідність виникла внаслідок внесення змін або виправлення помилки у відомостях Державного земельного кадастру про земельну ділянку після оформлення документа, що є підставою для виникнення відповідного речового права на земельну ділянку. У такому разі пріоритет мають відомості Державного земельного кадастру.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Ці ж положення закріплені у ст.41 Конституції України.

У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97?ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до вимог ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч.2 ст.152 ЗК України (у чинній редакції) власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

У постанові Верховного Суду від 05.08.2021 року у справі №520/9680/17 провадження №61-8820св20 викладено висновок, що передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку, зокрема, у визначені законом способи, є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод у користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо).

У частині 3 ст.152 ЗК України (у чинній редакції) визначено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ч.2 ст.158 ЗК України (у чинній редакції) виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

У частині 13 ст.79-1 ЗК України (у чинній редакції) вказано, що земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі, зокрема, скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації.

Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).

У ч.10 ст.24 ЗУ «Про Державний земельний кадастр» (у чинній редакції) передбачено, що державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі, зокрема, ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності).

Відповідно до п.п.1, 2, 3 ч.3 ст.26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у чинній редакції) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Статтею 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Дана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права полягає у позбавленні його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Положеннями ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (пункт 57 постанови від 05.06.2018 у справі №338/180/17), тому суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу (див. mutatis mutandis висновки у пунктах 72-76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 року у справі №488/5027/14-ц).

Вирішуючи цивільний спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити.

Саме на позивача покладений обов`язок обґрунтувати свої вимоги поданими до суду доказами, тобто довести, що його права та інтереси порушуються, а тому потребують захисту.

Судочинство у цивільних судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.1 ст.12 ЦПК України).

Відповідно до аналогічних положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

У постанові від 18.03.2020 року у справі №129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 року у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 року у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 року у справі №902/761/18 та від 04.12.2019 року у справі №917/2101/17.

Верховний Суд зауважує, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний (постанова ВС від 21.09.2022 року у справі №645/5557/16-ц).

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У статті 78 ЦПК України закріплено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно статті 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

А згідно зі ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У статті 89 ЦПК України закріплено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З наданих сторонами та безпосередньо досліджених у судовому засіданні належних, достатніх та допустимих доказів Судом установлено, що:

згідно Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю громадянам по Замостянській сільській раді за 2003-2004 роки:

- на ім`я ОСОБА_6 зобов`язані були видати державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЧВ №061778, який зареєстрований за №156 з кадастровим номером :01:001:0286, загальною площею 0,8691 га;

- на ім`я ОСОБА_5 зобов`язані були видати державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЧВ №061780, який зареєстрований за №158 з кадастровим номером :01:001:0288 загальною площею 0,8691 га;

під час виготовлення бланків державних актів на підставі розпорядження Вижницької районної державної адміністрації від 17.12.2003 року №401 та їх видачі 17.02.2004 року було допущено помилки та видано:

- на ім`я ОСОБА_6 державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЧВ №061778, який зареєстрований за №156, за яким належній йому земельній ділянці загальною площею 0,8691 га присвоєно кадастровий номер :01:001:0288;

- на ім`я ОСОБА_5 державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЧВ №061780, який зареєстрований за №158, за яким належній їй земельній ділянці загальною площею 0,8691 га присвоєно кадастровий номер :01:001:0288;

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 і позивач ОСОБА_3 є її спадкоємцем за заповітом;

28.12.2016 року Вижницька районна державна адміністрація провела державну реєстрацію права власності ОСОБА_6 на земельну ділянку площею 0,8691 га, кадастровий номер :01:001:0288, цільове призначення 1.1. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за адресою: Чернівецька область, Вижницький район, Замостянська сільська рада, номер запису про право (в державному реєстрі) 18871075;

28.12.2016 року Вижницька районна державна адміністрація провела державну реєстрацію права оренди земельної ділянки площею 0,8691 га, кадастровий номер :01:001:0288, цільове призначення 1.1. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за адресою: Чернівецька область, Вижницький район, Замостянська сільська рада, номер запису про право: 18871115, орендар ТОВ «Західагро»;

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 і відповідач ОСОБА_4 є його спадкоємцем за законом першої черги;

рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Центру надання адміністративних послуг Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області Скрепничук М.М. №74843146 від 02.09.2024 року позивачу відмовлено в проведенні державної реєстрації права власності ОСОБА_5 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0288, оскільки було встановлено, що право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0288, зареєстровано 28.12.2016 року за ОСОБА_6 .

Тобто, позивачем ОСОБА_3 та його представником адвокатом Ковалюком М.Г. виконано визначений ст.ст.12, 81 ЦПК України обов`язок з доведення належними, допустимими, достатніми і достовірними доказами наявність двох обов`язкових матеріальних підстав для захисту права власності на земельну ділянку, а саме:

- виникнення на підставі розпорядження Вижницької районної державної адміністрації від 17.12.2003 року №401 права приватної власності ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 0,8691 га з кадастровим номером :01:001:0288;

- порушення права ОСОБА_5 , а після її смерті права позивача ОСОБА_3 , який є її спадкоємцем за заповітом, на земельну ділянку площею 0,8691 га, кадастровий номер :01:001:0288 шляхом:

видачі на ім`я ОСОБА_6 державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧВ №061778, який зареєстрований за №156 та помилкового присвоєння належній йому на праві власності земельній ділянці площею 0,8691 не кадастрового номера :01:001:0286, а кадастрового номера :01:001:0288;

подальшим проведенням 28.12.2016 року незаконної державної реєстрації права власності ОСОБА_6 на земельну ділянку, яка належала ОСОБА_5 .

За встановлених судом обставин, з метою ефективного відновлення становища, яке існувало до порушення прав ОСОБА_3 у спірних правовідносинах, необхідно позовні вимоги задовольнити шляхом:

скасування державної реєстрації права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_6 на земельну ділянку площею 0,8691 га, кадастровий номер :01:001:0288, яку проведено державним реєстратором Вижницької районної державної адміністрації 28.12.2016 року, номер запису про право (в державному реєстрі прав) - 18871075.

Таким чином позовні вимоги ОСОБА_3 про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно обґрунтовані та підлягають до задоволення у повному обсязі.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення.

На підставі наведеного, ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод від 04.11.1950 року, ратифікованої Верховною Радою України 17.07.1997 року, ст.ст.14, 55, 129 Конституції України, ст.ст.316, 317, 319, 328, 373 ЦК України (в редакції, чинній станом на 28.12.2016 року - час державної реєстрації права власності на земельну ділянку), ст.ст.13, 15, 16, 321, 391 ЦК України (в чинній редакції), ст.ст.125, 126 ЗК України (в редакції, чинній станом на 28.12.2016 року - час державної реєстрації права власності на земельну ділянку), ст.ст.79-1, 152, 158 ЗК України (у чинній редакції), ст.ст.2, 3, 4, 5, 10, 11, 18, 24 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній станом на 28.12.2016 року - час державної реєстрації права власності на земельну ділянку), ст.ст.24, 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у чинній редакції), керуючись ст.ст.4, 5, 12, 13, 76-81, 128, 258-259, 263-265, 268, 272, 273, 280-284, 354 ЦПК України, Суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_3 задовольнити повністю.

Скасувати державну реєстрацію права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_6 на земельну ділянку площею 0,8691 га, кадастровий номер :01:001:0288, цільове призначення 01.01 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, місце розташування: Чернівецька область, Вижницький район, Замостянська сільська рада, яку проведено державним реєстратором Вижницької районної державної адміністрації 28.12.2016 року, номер запису про право (в державному реєстрі прав) - 18871075.

Складання повного тексту рішення відкладено на строк десять днів з дня оголошення вступної та резолютивної частин рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених вище строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання зареєстроване адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_6 .

Відповідач - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

Вижницька районна військова адміністрація, юридична адреса: вул. Українська, 88а, м. Вижниця, Чернівецька область, .

Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, юридична адреса: вул. Героїв Майдану, 194-А, м. Чернівці, .

Міністерство юстиції України, юридична адреса: вул. Архітектора Городецького, 13, м. Київ, .

ТОВ «Західагро», юридична адреса: вул. Базарна, 1, м. Вашківці, Вижницький район, Чернівецька область, .

Повний текст рішення складений 18.09.2025 року.

Суддя Іван ПИЛИП`ЮК