Справа № 2-3914/10
УХВАЛА

22 вересня 2025 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді - Гедз Б.М.

за участю секретаря судових засідань Ясниської В.Я.

представника заявника адвоката Угриновської Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Львові заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, подану у цивільній справі № 2-3914/10 за позовомПублічного акціонерного товариства «Індустріально-експортний банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду із письмовою заявою, в якій просила визнати виконавчий лист, виданий 21.12.2010 Залізничним районним судом м. Львова у справі № 2-3914/10 про стягнення солідарно із ОСОБА_2 , ОСОБА_1 заборгованості таким, що не підлягає виконанню повністю. В обґрунтування заяви зазначає, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова стягнуто солідарно із ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Індустріально-експортний банк» заборгованість у розмірі у розмірі 33 781,79 доларів США, що в еквіваленті становить 266 201, 82 грн. На виконання вказаного рішення суду 21.12.2010 Залізничний районний суд м. Львова видав виконавчі листи у справі № 2-3914/10, а ухвалою суду від 19 квітня 2012 року проведено заміну первісного стягувача ПАТ «Креді Агріколь Банк» на ТОВ «Кредекс Фінанс», яке надалі перейменовано на ТОВ «Вердикт Капітал». 28.12.2011 виконавчий лист у цивільній справі № 2-3914/10 державним виконавцем Залізничного відділу державної виконавчої служби м. Львів ЗМУ МЮ відповідно до постанови про повернення виконавчого документа повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» Повторно виконавчий лист № 2-3914/10 від 21.12.2010 до Залізничного відділу державної виконавчої служби м. Львів ЗМУ МЮ не пред`являвся. Постановою Львівського апеляційного суду від 18 травня 2021 року скасовано ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 08.10.2020 у цивільній справі

№ 2-3914/10 та відмовлено у задоволенні заяви представника ТОВ «Вердикт Капітал» про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для його пред`явлення на примусове виконання. Вказує на те, що відмовляючи у задоволенні заяви ТОВ «Вердикт Капітал» про поновлення строку для пред`явлення виконавчих листів та видачу їх дублікатів, суд апеляційної інстанції мотивував тим, що стягувач лише фактично після спливу 6 років звернувся до суду із заявою про поновлення строку на пред`явлення виконавчих листів до виконання, тобто не цікавився ходом виконання судового рішення та докази наявності поважних причин пропуску стягувачем відсутні. За наведеного вбачається припинення обов`язку боржника у зв`язку із неможливістю виконання, а відтак наявні підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Просить заяву задовольнити.

У судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 адвокат Угриновська Ю.В. раніше подану заяву про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у такій та просила суд заяву задовольнити. Стягувач ТОВ «Вердикт капітал» та боржник ОСОБА_2 належним чином повідомлені судом про дату, час та місце проведення судового розгляду, у судове засідання повторно не з`явились, явку свого уповноваженого представника не забезпечили, про причини неявки суд не повідомлено.

Положенням ч. 1 статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з положення ч. 3 ст. 432 ЦПК України, неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви.

За навденого суд вважає за можливе провести судове засідання за відсутності стягувача у справі.

Заслухавши думку сторони заявника, вивчивши зміст заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, оглянувши матеріали цивільної справи № 2-3914/10, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 29 листопада 2010 року у справі № 2-3914/10 постановлено стягнути солідарно із ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Індустріально-експортний банк» заборгованість у розмірі 33 781,79 доларів США, що в еквіваленті становить 266 201,82 грн, а також судові витрати у розмірі 1 820 грн.

Вказане рішення суду не оскаржувалось та 10 грудня 2010 року набрало законної сили.

На виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 29 листопада

2010 року у цивільній справі 2-3914/10 Залізничний районний суд м. Львова видав виконавчий лист про стягнення ОСОБА_2 , ОСОБА_1 заборгованості на суму 33 781,79 доларів США, що в еквіваленті становить 266 201,82 грн.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 19 квітня 2012 року у цивільній справі № 2-3914/10 за позовом Публічного акціонерного товариства «Індустріально-експортний банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» про заміну стягувача у виконавчому провадженні. Проведено заміну первісного стягувача Публічного акціонерного товариства у виконавчому листі № 2-3914/10 про стягнення в у солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 в користь Публічного акціонерного товариства «Індустріально-експортний банк» заборгованість кредитним договором у розмірі 33 781,79 доларів США, що в еквіваленті становить 266 201,82 грн та судові витрати у розмірі 1 820 грн, на стягувача Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс».

Згідно постанови державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби ЛМУ юстиції від 19.09.2012 про відкриття виконавчого провадження ВП № 34321515, вбачається, що виконавчий лист № 2-3914/10 перебував на примусовому виконанні у Залізничному ВДВС ЛМУ МЮ.

Згідно інформації про виконавче провадження з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень 07.05.2014 виконавчий лист № 2-3914/10 від 21.12.2010 повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 закону України «Про виконавче провадження» з підстав відсутності у боржника майна.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 08.10.2020 задоволено заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» Радченка В.Ю. про видачу дубліката виконавчого листа по справі № 2-3914/10 та поновлення строку для його пред`явлення на примусове виконання задоволено. Постановлено видати дублікат виконавчого листа № 2-3914/2010 виданого Залізничним районним судом міста Львова у справі № 2-3914/10 про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_2 , а також поновити Товариству з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа № 2-3914/2010 за рішенням Залізничного районного суду м. Льовова від 29.11.2010 року про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 .

18 травня 2021 року постановою Львівського апеляційного суду задоволено апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 , ОСОБА_1 ОСОБА_3 , ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 08 жовтня 2020 року скасовано, постановлено у задоволенні заяви представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» Радченка В.Ю. про видачу дубліката виконавчого листа по справі № 2-3914/10 та поновлення строку для його пред`явлення на примусове виконання відмовити.

Згідно з частиною 5 статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 18 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Відповідно до положень ст.124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.

Виконання рішення суду будь-якої інстанції необхідно розглядати як важливу частину «судового провадження» відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а отже принцип справедливого правосуддя розповсюджується і на цю стадію судового провадження.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Тобто, закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, однак наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

Саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові, зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: 1) видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); 2) коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; 3) видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; 4) помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; 5) видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; 6) пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 17 жовтня 2019 року у справі № 2-3558/2010, від 24 червня 2020 року у справі № 520/1466/14, від 16 вересня 2020 року у справі № 308/6024/14.

За змістом вказаної норми виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

При цьому словосполучення «або з інших причин» стосується саме припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню. Підстави припинення зобов`язання визначені главою 50 розділу І книги п`ятої ЦК України.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань, переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Звертаючись до суду із заявою про визнання виконавчого листа, виданого Залізничним районним судом м. Львова 21.12.2010 у цивільній справі № 2-3914/10, заявниця ОСОБА_1 як на підставу покликається на неможливість виконання, а відтак припинення зобов`язання, що встановлено постановою Львівського апеляційного суду від 18.05.2025.

Саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення.

Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року винесеній у справі № 2-4671/11.

Поруч з цим, Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошує на тому, що право на судовий розгляд, гарантований ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, захищає також виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які в країні, що поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи при цьому шкоди одній зі сторін.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Так, матеріалами справи встановлено, що рішення Залізничного районного суду м. Львова від 29 листопада 2010 року у цивільній справі № 2-3914/10 про солідарне зобов`язання боржників ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не скасоване, набрало законної сили, тобто є чинним та при цьому залишається повністю невиконаним, виконавчий лист на виконання такого судового рішення видавався компетентним судом, відтак підстави, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» та приписами ст. 432 ЦПК України, вважати, що такий виконавчий документ не підлягає виконанню у суду немає, а тому у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 77-81, 260, 261, 432 ЦПК України, суд,-

постановив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, подану у цивільній справі № 2-3914/10 за позовомПублічного акціонерного товариства «Індустріально-експортний банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Суддя (підпис) Б.М. Гедз

З оригіналом згідно.

Оригінал ухвали знаходиться у справі № 2-3914/10.

Суддя Б.М.Гедз