Справа № 453/1186/25
№ провадження 2/453/660/25
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 вересня 2025 року Сколівський районний суд Львівської області у складі:
головуючого судді Брони А.Л.,
секретаря судового засідання Бендеш А.І.,
без учасників справи,
розглянувши у залі суду у місті Сколе Львівської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сколівського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Акціонерного товариства «Універсал Банк» про звільнення майна з-під арешту,-
в с т а н о в и в:
19.07.2025 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Вуйцік Ольги Богданівни через систему «Електронний суд» звернувся до Сколівського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Акціонерного товариства «Універсал Банк», в якій просить зобов`язати Сколівський відділ державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вчинити дії щодо зняття (скасування) арешту з усього нерухомого майна ОСОБА_1 , накладеного у виконавчому провадженні № 13136156.
Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Брони А.Л. від 28.07.2025 року було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у справі на підставі ч.5 ст. 279 ЦПК України.
Розгляд справи відбувся 18.09.2025 року без учасників справи.
Позовні вимоги обгрутовані тим, що з02.06.2009 року на виконанні у відділі Державної виконавчої служби Сколівського районного управління юстиції перебувало виконавче провадження № 13136156, відкрите на підставі виконавчого напису № 718, виданого 27.05.2009 року приватним нотаріусом Нор Н.М. В межах даного виконавчого провадження, на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 03.06.2009 року було накладено арешт на все нерухоме майно, яке належить на праві власності боржнику ОСОБА_1 , позивачу у даній справі. 27.06.2014 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві на підставі п.9 ч.1 ст.47 Закону України Про виконавче провадження (в редакції чинній на момент здійснення виконавчих дій).
З відповіді на адвокатський запит, наданої Сколівським ВДВС у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, вбачається, що згідно бази даних АСВП виконавчий напис № 718, виданий 27.05.2009 року приватним нотаріусом Нор Н.М. про стягнення з ОСОБА_1 боргу в сумі 1051804,89 гривень до Сколівського ВДВС у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції повторно не надходив та станом на 10.07.2025 року на виконанні не перебуває. Таким чином ПАТ УніверсалБанк повторно виконавчий напис № 718, виданий 27.05.2009 року приватним нотаріусом Нор Н.М. про стягнення з ОСОБА_1 боргу в сумі 1051804,89 гривень, після 27.06.2014 року до Сколівського ВДВС не пред`являв. Натомість 07.08.2014 року ПАТ УніверсалБанк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки.
Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області, ухваленим у цивільній справі № 453/1143/14-ц від 17.08.2021 року, яке набрало законної сили 20.06.2022, у задоволенні позовних вимог ПАТ УніверсалБанк відмовлено. Частиною першою статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Позивач зазначає, що оскільки виконавчий напис № 718, виданий 27.05.2009 року приватним нотаріусом Нор Н.М., повторно не пред`являвся до примусового виконання і строки його пред`явлення до виконання закінчилися ще до набрання чинності Законом № 1404-VIII, збереження арешту, накладеного державним виконавцем з метою виконання виконавчого напису, за відсутності відкритих виконавчих проваджень та можливості продовження примусового виконання, є невиправданим втручанням у право на мирне володіння майном позивачем.

06.08.2025 року на адресу суду надійшов відзив в.о. начальника Сколівського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області В. Радевич, в якому зазначає, що ознайомившись з позовною заявою ОСОБА_1 з позицією такого по справі не погоджується з наступних причин.

Так, на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження АСВП №13136156 з виконання виконавчого напису N№ 718 виданого приватним нотаріусом Нор Н.М. 27.05.2019 про стягнення 1 051 802,89 грн. з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Універсал Банк». Згідно бази даних АСВП державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження 03.06.2009 року, а 27.06.2014 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п.9 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції на момент вчинення таких дій). Вказане виконавче провадження знищено. Станом на 05.08.2025 року у Сколівському відділі державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не перебуває на виконанні вищевказаний виконавчий документ, але такий може перебувати на виконанні в інших відділах ДВС та на виконанні у приватних виконавців.

Зазначає, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу (ДВС), яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов?язковими до виконання на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Крім того, виконання судових рішень це заключна стадія цивільного процесу, а саме: заключний етап у процесі реалізації захисту цивільних прав, у цьому разі прав заявників, а згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини для визначення розумного строку розгляду справи включається період із надходження до суду позовної заяви й закінчується виконанням рішення суду. Отже, завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинення таких дій державним виконавцем є фактично перевіркою дотримання положення ст.6 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.

Згідно ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Положенням статей 6, 11 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язано виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

За змістом наведених положень закону метою виконавчого провадження с захист інтересів стягувачів шляхом здійснення сукупності передбачених законом заходів, спрямованих на дієве та ефективне виконання рішень суду та інших органів і посадових осіб, а посадові особи державної виконавчої служби при здійсненні виконавчого провадження наділені широким колом повноважень та зобов?язані неухильно дотримуватись прав і законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно частини 1 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред?явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред?явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій статті 12 Закону України «Про виконавче провадження», встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв?язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред?явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв?язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до частини 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб?єкта оціночної діяльності - суб?єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв?язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; виконавцем судового рішення про скасування заходів 6) отримання забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

Згідно частини статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Системний аналіз вищевикладених норм процесуального права підстави для висновку, що не є публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства спір між суб?єктом приватного права - фізичною особою та органом державної влади або органом місцевого самоврядування (суб?єктом владних повноважень) як суб?єктом публічного права, в якому управлінські дії суб?єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи.

У такому випадку це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб?єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано, нормами цивільного та адміністративного права, адже під час вирішення такого спору з?ясуванню підлягають обставини щодо підстав набуття права власності на спірне майно, у зв?язку з чим зазначені вимоги є приватноправовими.

Відповідно до постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов?язані з належністю майна, на яке накладено арешт розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Згідно зі статтею 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконания судового рішения, ухваленого відповідно до цього кодексу, порушено їх права чи свободи. А частина 2 статті 384 ЦПК України передбачала, що така скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 05.05.2020 № 554/8004/16-ц (14-431ц19) належним відповідачем в аналогічних до цієї справах є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передане майно, якщо воно було реалізоване.

Велика Палата Верховного Суду вже виснувала щодо обставин, за яких питання про звільнення майна з-під арешту слід розглядати за правилами цивільного судочинства, а саме: спори, пов?язані з належністю майна, на яке накладений арешт, відповідно до ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо існує спір щодо визнання права власності на майно та однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно та про зняття з нього арешту (постанови від 22 серпня 2018 року у справі N? 658/715/16-ц (пункт 24), від 13 березня 2019 року у справі N? 815/615/16-ц (пункт 28), від 22 квітня 2019 року у справі №661/624/16-ц).

Якщо позивачі звернулися до суду для захисту їхнього порушеного права на майно, на яке державний виконавець наклав арешт в інтересах інших осіб, такі правовідносини мають приватноправовий характер, а тому спір слід вирішувати за правилами цивільного чи господарського судочинства (постанови від 13 вересня 2019 року у справі N? 815/615/16, від 19 лютого 2020 року у справі №806/932/16 і від 11 березня 2020 року у справі № 803/1485/17).

У разі повернення виконавчого документа стягувачу - арешт з майна боржника не знімається, оскільки стягувач не втрачає право на повторне пред`явлення виконавчого документа до виконання- постанова №761/27033/18 від 15.09.2020 року Верховний Суд Касаційного цивільного суду.

Виконавче провадження є невід?ємною частиною (стадією) судового провадження, а тому повернення виконавчого документу (стягувачу, суду чи іншій особі) не завершує виконавче провадження, а лише перериває його; а завершується виконавче провадження лише при його закінченні з підстав, визначених статтею 39 Закону «Про виконавче провадження». Втім, навіть і закінчення виконавчого провадження не перешкоджає його відновленню в порядку, передбаченому законом, тому арешт майна боржника може бути знятий тільки у разі фактичного виконання рішення, або у разі ухвалення судового рішення про зняття такого арешту.

Окрім того стаття 446 ЦПК процесуальні питання, пов?язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом.

Відповідно до частини 2 статті 30 ЦПК позови про зняття арешту з майна пред?являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.12.2018 у справі №425/1341/17, де особа-боржник звернулась до суду з позовом до Державної виконавчої служби про зняття арешту з майна. Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову та зняття арешту з майна боржника, оскільки рішення, під час виконання якого було накладено арешт на майно позивача, не виконане. У Сколівський відділ державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не надходило підтвердження виконання виконавчого документа, виконавчого збору, витрат виконавчого провадження від боржника ОСОБА_1 .

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.06.2020 у справі №201/10187/18, де особа (боржник) звернулась до суду з позовом до відділу

Державної виконавчої служби про зняття арешту з майна суди усіх інстанцій у відкритті провадження відмовили, оскільки позивач є боржником у виконавчому провадженні, а спір не пов?язаний з належністю майна, на яке накладено арешт. Крім того, арешт на майно позивача накладено з метою забезпечення виконання рішення суду, тому він не може виступати позивачем у даній справі, і така справа не підлягає розгляду в позовному провадженні.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.06.2020 у справі №201/10187/18, де особа (боржник) у відкритті провадження відмовлено, оскільки позивач є боржником у виконавчому провадженні, а спір не пов?язаний з належністю майна, на яке накладено арешт. Крім того, арешт на майно позивача накладено з метою забезпечення виконання рішення суду, тому він не може виступати позивачем у даній справі, і така справа не підлягає розгляду в позовному провадженні.

Боржник у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна. Якщо суд помилково прийняв позов до розгляду, він має закрити провадження з справі з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України - справа №523/19204/19 Верховний Суд Касаційного цивільного суду.

Верховний Суд зауважив, що боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розд. VII ЦПК України. Якщо суд помилково прийняв позов до розгляду, під час судового розгляду він мав закрити провадження у справі з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України - постанова Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі №) 577/4541/20 (провадження №61-8240св21).

Відповідно до статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов?язок щодо виконання рішення.

У разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а такой заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов?язковими тією мірою, якою вони були б обов?язковими для сторони, яку правонаступник замінив. 27.06.2014 винесено постанову про повернения виконавчого документа стягувачу. Державний виконавець не наділенні повноваженнями поза межами виконавчого провадження вчиняти виконавчі дії. Приймаючи до уваги, що виконавчий документ повернуто стягувачу ще у 2014 році та повторно пред?являвся до виконання, будь-які виконавчі дії орган ДВС не вправі проводити, а тому відсутні підстави для зобов?язання відділу вживати заходів щодо зняття арештів.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню -ВС КЦС, справа N? 639/858/21 від 03.02.2023 ВС КЦС, справа №202/1182/22 від 29.03.2023 року - виконавчий лист повернуто стягувачу, тобто, виконавчі провадження не є закінченими, а тому немає підстав для застосування правових наслідків, передбачених ч.2 ст. 50 Закону № 606, у вигляді зняття арешту.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 17 січня 2018 року у справі № 910/8019/15; від 06 березня 2019 року у справі N№ 263/1468/17; від 01 серпня 2019 року у справі № 754/15469/16-ц, від 04 березня 2020 року у справі № 127/2-1421/09, від 16 березня 2020 року у справі №137/1649/17, від 15 лютого 2023 року у справі №202/1183/22.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється на підставі статті 55 ЦПК України, а в окремих випадках також на підставі частини п?ятої статті 442 ЦПК України. Відповідно, тільки до закінчення виконавчого провадження можна ставити питання про заміну сторони виконавчого провадження, а якщо виконавче провадження закінчене, то заміна відповідної сторони цього виконавчого провадження правонаступником є неможливою без його відновлення відповідно до умов законодавства.

Після закінчення виконавчого провадження не виключається можливість подальшого руху справи як у межах перегляду рішення суду (апеляційний, касаційний перегляд, перегляд за нововиявленими або виключними обставинами), так і в межах виконання рішення суду (поворот виконання, оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження), а також у зв?язку із судовим контролем за виконанням рішення суду. Тож навіть після закінчення виконавчого провадження в учасника справи може виникати ряд Процесуальних питань, пов' 'язаних із захистом його прав та охоронованих інтересів.

Закінчення виконавчого провадження, у тому числі й у випадку фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, не виключає подальшого існування процесуальних правомочностей учасника справи в межах судового провадження, тож не має наслідком заборону здійснення процесуального правонаступництва щодо них. Питання процесуального правонаступництва в усіх випадках вирішується судом, який при його вирішенні повинен дослідити по суті обставини та підстави правонаступництва.

Зазначене відповідає правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 911/3411/14 та від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 (провадження №14-197цс21).

Відповідно до пункту 16 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень постанова про зняття арешту з майна боржника, постанова про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України, постанова про зняття майна з розшуку або скасування інших заходів примусового виконання рішення виноситься державним виконавцем органу державної виконавчої служби або приватним виконавцем, яким виконавчий документ повернуто стягувачу, без винесення постанови про відкриття чи відновлення виконавчого провадження, за заявою боржника у разі, якщо: судом скасовано заходи забезпечення позову за завершеним виконавчим провадженням; при повторному пред?явленні такого виконавчого документа до примусового виконання виконавче провадження за таким виконавчим документом закінчено на підставі частини першої статті 39 Закону, а також за умови сплати боржником витрат виконавчого провадження, здійснених під час виконавчого провадження, у якому виконавчий документ повернуто стягувачу (крім випадків, коли виконавчий документ повернуто приватним виконавцем, діяльність якого припинена); після повернення виконавчого документа стягувачу на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця надійшла сума коштів для задоволення вимог стягувача, виконання постанов про стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та за умови, що такий виконавчий документ повторно на виконання не пред`явлено; після повернення виконавчого документа стягувачу наявні обставини, визначені частиною першою статті 39 Закону (крім випадків, коли виконавчий документ перебуває на примусовому виконанні), а також за умови сплати боржником витрат виконавчого провадження, здійснених під час виконавчого провадження, у якому виконавчий документ повернуто стягувачу (крім випадків, коли виконавчий документе повернуто приватним виконавцем, діяльність якого припинена), та виконавчого збору, який підлягав стягненню у цьому виконавчому провадженні (крім випадків, коли відповідно до статті 27 Закону виконавчий збір стягненню не підлягає); арешт з майна боржника або інші заходи примусового виконання рішення скасовані судовим рішенням.

До заяви про зняття арешту з майна боржника або скасування інших заходів примусового виконання рішення боржником додається документ / копія документа, що підтверджує наявність обставин для винесення відповідної постанови. У разі наявності обставин для одночасного винесення постанов, передбачених цим пунктом, та постанови про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників, боржником може бути подано одну заяву та додано до неї документ/копія документа, що підтверджує наявність обставин для винесення відповідних постанов.

Відповідно до постанови № 2/1522/11652/11 від 14.05.2025 року Великої Палати Верховного Суду закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким жодні інші дії державного виконавця не проводяться. Отже, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного (приватного) виконавця не проводяться (див. подібні висновки у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 27 березня 2020 року у справі №817/928/17, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 січня 2024 року у справі N? 569/6234/22).

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що законодавець чітко передбачив два випадки, коли державний (приватний) виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна боржника, та зазначити про це у відповідній постанові, а саме: у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов?язаних з організацією та проведенням виконавчих дій); у разі повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав - постанова № 2/1522/11652/11 від 14.05.2025 Великої Палати Верховного Суду Виконавчий збір та витрати виконавчого провадження не стягнуто.

Відповідно до постанови №2/1522/11652/11 від 14.05.2025 року Великої Палати Верховного Суду, законодавством не передбачено обов`язку державного (приватного) виконавця зняти арешт, накладений на майно боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки таке повернення не свідчить про закінчення виконавчого провадження та У такому випадку стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано, протягом встановлених законом строків. Отже, повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для зняття арешту з майна боржника (за винятком випадків, передбачених у ч.3 ст. 37 Закону).

10.08.2025 року на адресу суду надійшла відповідь представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Вуйцік О.Б. на відзив в.о. начальника Сколівського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області В. Радевич, в якому зазначає, що твердження представника відповідача-1 про те, що арешт майна у разі повернення виконавчого документу стягувачу не знімається, оскільки стягувач не втрачає право на повторне пред`явлення виконавчого документа до виконання, не заслуговує на увагу суду, оскільки рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області, ухваленим у цивільній справі № 453/1143/14-ц від 17.08.2021 року, яке набрало законної сили 20.06.2022 року, було встановлено, що відповідач 2 - АТ УніверсалБанк повторно до виконання виконавчий напис № 718, виданий 27.05.2009 року приватним нотаріусом Нор Н.М. про стягнення з ОСОБА_1 боргу в сумі 1051804,89 гривень, після 27.06.2014 року не пред`являв, що було підтверджено працівником банку в судовому засіданні, а відтак, на думку сторони позивача, твердження представника відповідача-1 про можливе перебування виконавчого документу на виконанні у будь-якого приватного виконавця не відповідає дійсності та є припущеннями представника відповідача-1.

Окрім цього зазначає, що твердження представника відповідача 1 про те, що рішення суду, під час якого накладено арешт на майно позивача, залишається невиконаним, є хибним з огляду на те, що виконавче провадження було відкрито на підставі виконавчого напису № 718, виданого 27.05.2009 року приватним нотаріусом Нор Н.М., який 27.06.2014 року було повернуто стягувачеві з підстав неможливості виконання такого. В подальшому рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області, ухваленим у цивільній справі № 453/1143/14-ц від 17.08.2021, яке набрало законної сили 20.06.2022, у задоволенні позовних вимог ПАТ УніверсалБанк про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено. Отже, рішення суду, яким було відмовлено у задоволенні позовних вимог ПАТ УніверсалБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню, що виключає сам факт перебування виконавчого документу на примусовому виконанні як у відділі ДВС так і на виконанні у будь-якого приватного виконавця,

11.08.2025 року на адресу суду надійшов відзив представника Акціонерного товариства «Універсал Банк» Приходько Л.А. на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому вважає доводи, викладені стороною позивача у позові, безпіставними та не обгрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Закон України "Про виконавче провадження" у ст. 37 містить перелік обставин, за настанням яких виконавчий документ повертається стягувачу, а саме: 1) стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа; 2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення; 4) стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа; 5) у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника); 6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу в натурі; 7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку; 8) відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення, не закінчилася; 9) законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення; 10) відсутня його згода на заміщення приватного виконавця у випадках, передбачених Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів; 11) запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру.

При цьому, ч.3 ст. 37 Закону передбачено, що арешт з майна знімається у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1,3,11 частини першої цієї статті, тобто лише у випадках, коли стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа; стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення; та у випадках запровадження тимчасової адміністрації банку-боржника крім рішень немайнового характеру.

Частиною 5 ст. 37 даного Закону передбачено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Підстави та наслідки закінчення виконавчого провадження передбачені ст.ст. 39, 40 Закону України "Про виконавче провадження".

Таким чином, у разі повернення виконавчого документа стягувачу арешт з майна боржника не знімається, оскільки стягувач не втрачає право на повторне пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 761/27033/18.

Враховуючи вищевикладене, на думку сторони відповідача, повернення у цій справі виконавчого документа не є підставою для зняття арешту з майна боржника.

Зазначає, що до Сколівського ВДВС у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не надходило підтвердження виконання виконавчого документа, виконавчого збору, витрат виконавчого провадження від боржника ОСОБА_1 . В даному випадку позивач звернувся до суду за захистом своїх прав як сторона виконавчого провадження, між учасниками справи не виникло цивільно-правового спору, який підлягав би вирішенню в порядку позовного провадження, а постало питання щодо правомірності дій та рішень державного виконавця під час виконання судового рішення. Отже, ОСОБА_1 є боржником у виконавчому провадженні, а тому не може бути позивачем у цій справі й така справа не підлягає розгляду в позовному провадженні, у зв`язку з чим наявні підстави для закриття провадження відповідно до п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України. Арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню (висновки Верховного Суду у постанові від 03.02.2023 у справі № 639/858/21).

Також, згідно висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 29.03.2023 у справі № 202/1182/22, виконавчий лист повернуто стягувачу, тобто виконавчі провадження не є закінченими, а тому немає підстав для застосування правових наслідків, передбачених ч.2 ст. 50 Закону № 606, у вигляді зняття арешту.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 17.01.2018 у справі № 910/8019/15, від 06.03.2019 у справі № 263/1468/17, від 01.08.2019 у справі № 754/15469/16-ц, від 04.03.2020 у справі № 127/2-1421/09, від 16.03.2020 у справі № 137/1649/17, від 15.02.2023 у справі № 202/1183/22.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2025 у справі № 2/1522/11652/11 законодавством не передбачено обов`язку державного (приватного) виконавця зняти арешт, накладений на майно боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки таке повернення не свідчить про закінчення виконавчого провадження та у такому випадку стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано, протягом встановлених законом строків. Отже, повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для зняття арешту з майна боржника (за винятком випадків, передбачених в ч. 3 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження").

Станом на дату винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу діяла заборона звернення стягнення на майно, встановлена Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 03.06.2014 № 1304-VII.

Згідно ч.3 ст. 23 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції, що була чинна на момент винесення постанови) у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

Враховуючи вищевикладене, строк пред`явлення виконавчого документа, а саме виконавчого напису № 718, виданого 27.05.2009 року приватним нотаріусом Нор Н.М., перервався та був встановлений з моменту закінчення дії відповідної заборони, встановленої Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 03.06.2014 № 1304-VII, який втратив чинність 23.09.2021. Отже, строк пред`явлення виконавчого документа до виконання мав сплинути 23.09.2024 року.

Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану» та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку із воєнною агресією Російської Федерації проти України запроваджено воєнний стан.

26.03.2022 року набрав чинності Закон від 15.03.2022 № 2129-IX «Про внесення змін до розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якого тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.

Таким чином, строки на пред`явлення виконавчих документів перериваються на час дії воєнного стану. Оскільки строк для пред`явлення виконавчого напису № 718, виданого 27.05.2009, сплинув 23.09.2024 року, після набрання чинності вищевказаним Законом, то строк пред`явлення зазначеного виконавчого документа перервався на час дії воєнного стану. Отже станом на даний час у стягувача АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" наявне право повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання.

На підставі ч.3 ст. 211, ч.2 ст. 247 ЦПК України справа слухається у відсутність сторін без фіксування судового процесу технічними засобами.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч.1 ст. 4, ч.1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи із наведених вище процесуальних норм суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно п.2 ч.1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 391 ЦК України встановлено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснив, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні.

Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Як вбачається з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, сформованого 19.07.2025 за №436114323, ОСОБА_1 на праві власності належить:

- закінчений будівництвом об`єкт житловий будинок садибного типу, загальною площею 41,8 кв.м., житловою площею 33,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 ;

- будинок, загальною площею 190,7 кв.м., житловою 94,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 ;

- будинок, загальною площею 274,0 кв.м., житловою 116,7 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно виконавчого напису № 718, виданого 27.05.2009 року приватнм нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М. звернуто стягнення на нерухоме майно, а саме:

А) житловий будинок загальною площею 274,0 кв.м., житловою площею 116,7 кв.м., з наступними технічними характеристиками: житловий будинок, позначений на плані літерою «А-3», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ;

Б) земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок, що є виділеною в натурі та межі якої визначено на місцевості та знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , площею 0,1000 га, кадастровий номер :01:006:0016, з цільовим використанням для обслуговування житлового будинку, який належить на праві власності ОСОБА_1 .

За рахунок коштів від реалізації вказаного вище майна запропоновано задоволити вимоги Відкритого акціонерного товариства «Універсал Банк», згідно Кредитного договору №49-2008-1424 від 08 травня 2008 року, укладеного між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 , станом на 17 квітня 2009 року у розмірі 130 367,68 доларів США 68 центів заборгованість по кредиту, в тому числі 2 647,04 доларів США 04 центи прострочена заборгованість по кредиту, 127 720,64 доларів 64 центи сума дострокового стягнення кредиту, 5 818,19 доларів США 19 центів заборгованість по відсотках, 139,44 доларів США 44 центи підвищені відсотки.

Загальна сума заборгованості, що підлягає до сплати становить 136 325,31 доларів США 31 цент, що в гривневому еквіваленті становить 1 049 704,89 грн. Витрати за вчинення виконавчого напису становить 2 100,00 грн.

Згідно постанови заступника начальника відділу державної виконавчої служби Сколівського районного управління юстиції Бондаренко В.В. від 03.06.2009 року, на підставі виконавчого напису №718, виданого 27.05.2009 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М., відкрито виконавче провадження №13136156 про стягнення з боржника - ОСОБА_1 боргу в сумі 1051804,49 грн. та зобов`язано його добровільно виконати оплату боргу до 09.06.2009 року. Крім цього, вказаною постановою було накладено арешт на все майно боржника.

За відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на будинок, загальною площею 274,0 кв.м., житловою 116,7 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 , та земельну ділянку, площею 0,1000 га яка знаходиться в АДРЕСА_3 , кадастровий номер :01:006:0016 накладено обтяження арешт. Тип обтяження іпотека. Підстава обтяження: договір іпотеи, 814, 08.05.2008, ОСОБА_4 приватний нотаріус Сколівського РНО.

Як вбачається з постанови заступника начальника відділу державної виконавчої служби Сколівського районного управління юстиції Бондаренко В.В. від 27.06.2014 року, виконавчий документ виконавчий напис №718, виданий 27.05.2009 року приватним нотаріусом Нор Н.М. про стягнення 1051804,89 грн., повернуто стягувачу, припинено чинність арешту майна боржника (п. 2 Постанови) та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

Згідно листа начальника Сколівського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Л. Баб`як №26.15-14/25144 від 10.07.2025 року, згідно бази даних АСВП у відділі знаходилось на виконанні виконавче провадження (АСВП 13136156) з виконання виконавчого напису від 27.05.2009 №718 приватного нотаріуса Нор Н.М. про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_4 , боргу в сумі 1051804,89 грн. на користь ВАТ «Універсал Банк».

27.06.2014 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.9 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент здійснення виконавчих дій).

Згідно бази даних АСВП, виконавчий напис від 27.05.2009 року №718, виданий приватним нотаріусом Нор Н.М. про стягнення з ОСОБА_1 боргу в сумі 1051804,89 грн. повторно не надходив до Сколівського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та станом на 10.07.2025 року на виконанні не перебуває.

Так, умови і порядок виконання судових рішень, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх в добровільному порядку, на час видачі виконавчого документу (виконавчого напису) в даній справі, пред`явлення його до виконання та накладення арешту на майно боржника були врегульовані Законом № 606-XIV, який втратив чинність 05 жовтня 2016 року.

Відповідно до частини першої статті 52 Закону № 606-XIV звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Аналогічна за змістом норма закріплена у частині першій статті 48 Закону № 1404-VIII, який набрав чинності з 05 жовтня 2016 року.

Отже, арешт є початковою стадією виконавчого провадження щодо звернення стягнення на майно боржника.

Згідно із частиною другою статті 57 Закону № 606-XIV (у редакції, чинній на момент накладення арешту на майно боржника) арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Схожі за змістом приписи містяться у статті 56 Закону № 1404-VIII.

Виконавче провадження як сукупність дій, спрямованих на примусове виконання рішень, передбачає застосування арешту майна боржника як засобу, що обмежує можливість відчуження майна боржником із метою його подальшої реалізації у спосіб, передбачений законом.

Отже, правовою метою накладення державним (приватним) виконавцем арешту на майно боржника є забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Термін «завершення виконавчого провадження» застосовувався у нормі статті 30 Закону № 606-XIV як узагальнююче поняття процесуальної стадії виконавчого провадження.

Відповідно до частини першої статті 30 Закону № 606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно з статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно з статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно з статтею 48 цього Закону.

У Законі № 1404-VIII (чинний на момент розгляду справи судами) відсутня норма, аналогічна нормі частини першої статті 30 Закону № 606-XIV. Закон № 1404-VIII не містить такого поняття, як «завершення виконавчого провадження», водночас окремо врегульовує виконавчі дії щодо закінчення виконавчого провадження у статті 39 та щодо повернення виконавчого документа стягувачу в статті 37.

Частина перша статті 47 Закону № 606-XIV визначала, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: 1) є письмова заява стягувача; 2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, не реалізоване під час виконання рішення; 4) стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа; 5) у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника); 6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом має передати стягувачу, або майно, на яке необхідно звернути стягнення з метою погашення заборгованості (крім коштів), а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами Національної поліції, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку; 8) коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача-заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернуто стягнення на заставлене майно; 9) наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Аналогічні підстави для повернення виконавчого документа стягувачу визначені і в подальшому в частині першій статті 37 Закону № 1404-VIII, який набрав чинності з 05 жовтня 2016 року.

Правові підстави для повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, у статті 48 Закону № 606-XIV визначались так: виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, повертається до суду, який його видав, у разі відновлення судом строку для подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, та прийняття апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню) (частина перша цієї статті); виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягувачем є держава, у випадках, передбачених частиною першою статті 47 цього Закону, повертається до органу, який пред`явив виконавчий документ до виконання (частина друга цієї статті).

У Законі № 1404-VIII на відміну від Закону № 606-XIV повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, не визначається як окрема підстава завершення виконавчого провадження, а є правовою підставою для закінчення виконавчого провадження (пункт 10 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII).

Виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 3-1) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; 6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; 7) визнання боржника банкрутом; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; 14) списання згідно із Законом України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа. У випадках, передбачених пунктами 1-6, 8, 9, 11-13 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав (частини перша та друга статті 49 Закону № 606-XIV).

Отже, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного (приватного) виконавця не проводяться (див. подібні висновки у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 27 березня 2020 року у справі № 817/928/17, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 січня 2024 року у справі № 569/6234/22).

Закінчення виконавчого провадження є стадією виконавчого провадження і передбачає завершення вчинення виконавчих дій щодо примусового виконання рішення в межах відповідного виконавчого провадження. Зміст правових підстав для закінчення виконавчого провадження, визначених частиною першою статті 49 Закону № 606-XIV (частиною першою статті 39 Закону № 1404-VIII), свідчить про об`єктивну неможливість виконати відповідне рішення у примусовому порядку. На відміну від обставин, що зумовлюють повернення виконавчого документа стягувачу, обставини, які є підставою для закінчення виконавчого провадження, не перестануть існувати в майбутньому.

З наведеного слідує і формування наслідків закінченого виконавчого провадження, зокрема, виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочато знову, крім випадків передбачених законом (частина перша статті 40 Закону № 1404-VIII).

Водночас частиною п`ятою статті 47 Закону № 606-XIV визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону (аналогічна норма міститься в частині п`ятій статті 37 Закону № 1404-VIII).

Повернення виконавчого документа стягувачу є процесуальною дією державного (приватного) виконавця, яка вчиняється останнім у випадку, коли внаслідок існування певних обставин або дій чи бездіяльності учасників виконавчого провадження неможливо у примусовому порядку виконати відповідне рішення. Разом з цим повернення виконавчого документа стягувачу не свідчить про неможливість примусового виконання рішення взагалі, а лише про таку неможливість у певний момент. Тобто якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення виконавчого документа стягувачу, то останній може повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення.

Наслідки завершення виконавчого провадження визначені статтею 50 Закону № 606-XIV.

Відповідно до положень частин першої, другої статті 50 Закону № 606-XIV у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Схожі за змістом норми містяться у частинах першій, другій статті 40 Закону № 1404-VIII.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що законодавець чітко передбачив два випадки, коли державний (приватний) виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна боржника, та зазначити про це у відповідній постанові, а саме:

- у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій);

- у разі повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Законодавством не передбачено обов`язку державного (приватного) виконавця зняти арешт, накладений на майно боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки таке повернення не свідчить про закінчення виконавчого провадження й у такому випадку стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано, протягом встановлених законом строків.

Водночас Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що законодавець у Законі № 1404-VIII, який набрав чинності з 05 жовтня 2016 року, передбачив випадки, за яких арешт з майна знімається одночасно із поверненням виконавчого документа стягувачу, а саме: стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа; стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення; запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру (частина третя статті 37 Закону № 1404-VIII).

Враховуючи наведене, повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для зняття арешту з майна боржника (за винятком випадків, передбачених у частині третій статті 37 Закону № 1404-VIII).

Також виконавець знімає арешт з майна боржника, якщо після повернення виконавчого документа стягувачу встановлено, що виконавчий документ не підлягає виконанню (частина четверта статті 40 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до частини третьої статті 60 Закону № 606-XIV з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом (аналогічні положення містить частина третя статті 59 Закону № 1404-VIII).

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (частина п`ята статті 60 Закону № 606-XIV; частина п`ята статті 59 Закону № 1404-VIII).

Отже, визначення посадової особи, яка має повноваження зняти арешт з майна боржника, накладеного у виконавчому провадженні, залежить від конкретних обставин і підстав зняття такого арешту.

Оскільки, на час повернення виконавчого листа стягувачу у державного виконавця були відсутні передбачені Законом підстави для зняття арешту з майна боржника, і на момент звернення до суду з даним позовом минуло понад 10 років, арешт майна в даному випадку може бути знятий за рішенням суду.

У даній справі вже було встановлено, що з 02.06.2009 на виконанні у відділі Державної виконавчої служби Сколівського районного управління юстиції перебувало виконавче провадження № 13136156, відкрите на підставі виконавчого напису № 718, виданого 27.05.2009 приватним нотаріусом Нор Н.М. В межах даного виконавчого провадження, на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 03.06.2009 накладено арешт на все нерухоме майно, яке належить на праві власності боржнику ОСОБА_1 , позивачу у даній справі. 27.06.2014 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві на підставі п.9 ч.1 ст.47 Закону України Про виконавче провадження (в редакції чинній на момент здійснення виконавчих дій). Зазначені арешти майна позивача є чинними на час розгляду справи.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 березня 2020 року у справі № 817/928/17 (адміністративне провадження № К/9901/20268/18) зазначено про те, що як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону № 606-XIV виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з пунктом 5 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404- VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Тлумачення пункту 5 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII свідчить, що положення цього Закону застосовуються лише до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплив на час набрання чинності цим Законом. Вказаним пунктом Закону не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм цього Закону до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання яких сплив на час набрання ним чинності.

Відповідно до пункту 7 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом 05 жовтня 2016 року виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

За частиною першою, другою, пунктом 1 частини четвертої статті 12 Закону № 1404- VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття. Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання. ((Постанова Верховного Суду від 28.08.2024 справа № 947/36027/21, провадження № 61-12849св23).

Як встановлено, виконавчий напис № 718, виданий 27.05.2009 приватним нотаріусом Нор Н.М., повторно не пред`являвся до примусового виконання і строки його пред`явлення до виконання закінчилися ще до набрання чинності Законом № 1404- VIII.

Разом з тим, 07.08.2014 ПАТ «Універсал Банк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 17 серпня 2021 року, в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовлено.

Так, оскільки вказане вище рішення суду, яким відмовлено Публічному акціонерному товаристві «Універсал Банк» у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки, не підлягає виконанню, сам факт перебування виконавчого документу на примусовому виконанні як у відділі державної виконавчої служби, так і на виконанні у будь-якого приватного виконавця, - виключається.

Згідно з положеннями статті 41 Конституції України та статті 321 Цивільного кодексу України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц (провадження № 61-18160св19), від 26 січня 2022 року у справі № 127/1541/14-ц (провадження № 61-2829св21), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 січня 2023 року у справі № 127/1547/14-ц (провадження № 61-12997св21), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2023 року у справі № 2-3600/09 (провадження № 61-12406св21) викладено правовий висновок про те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

За наведених вище обставин, на переконання суду, збереження арешту, накладеного державним виконавцем з метою виконання виконавчого напису, за відсутності відкритих виконавчих проваджень та можливості продовження примусового виконання, є невиправданим втручанням у право на мирне володіння майном позивачем. Таким чином, зважаючи на те, що накладений на усе нерухоме майно позивача арешт, був припинений згідно п. 2 постанови заступника начальника відділу державної виконавчої служби Сколівського районного управління юстиції від 27.06.2014 року про повернення виконавчого документа стягувачеві, то наявність такого на даний час є невиправданим втручанням у право позивача на мирне володіння майном.

Відтак суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 264, 265, 268, 274 ЦПК України, Законом № 606-XIV, Законом № 1404- VIII, За суд-

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Сколівського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Акціонерного товариства «Універсал Банк» про звільнення майна з-під арешту задовольнити.

Зобов`язати Сколівський відділ державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вчинити дії щодо зняття (скасування) арешту з усього нерухомого майна ОСОБА_1 , накладеного у виконавчому провадженні № 13136156.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач:Сколівський відділ державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, місцезнаходження: вул. Чайківського, 6, м. Сколе Львівська область, .

Відповідач: Акціонерне товариство «Універсал Банк», адреса: вул. Оленівська, 23, м. Київ, .

Суддя