Номер провадження: 22-ц/813/5882/25
Головуючий у першій інстанції Бескровний Я. В.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Комлевої О.С.,

за участю секретаря Скрипченко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сірейтс Юкрейн» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сірейтс Юкрейн» про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

20 травня 2024 року до Київського районного суду м. Одеси надійшов позов від адвоката Черненко Валентина Олексійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сірейтс Юкрейн» про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Сірейтс Юкрейн».

Наказом №8-к від 29.04.2024 у зв`язку із скороченням штату Позивача було звільнено з займаної посади.

Після звільнення, відповідно до повідомлення №30 від 29.04.2024, Позивачу було нарахована та виплачена грошова компенсація, виплата за не використані дні щорічної основної відпустки та вихідна допомога при звільненні у зв`язку зі скороченням штату.

Позивач стверджував, що в день звільнення йому не були виплачені від Відповідача всі суми, а саме заборгованість по заробітні платі.

23 жовтня 2024 року від представника Позивача надійшло до суду клопотання про зменшення позивних вимог, згідно із яких він просив стягнути з ТОВ «Сірейтс Юкрейн» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у сумі 543697 грн, середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати 776710 грн та судові витрати по сплаті судового збору 9648,57 грн.

Позиція відповідача у суді першої інстанції.

ТОВ «Сірейтс Юкрейн» до суду подало відзив на позовну заяву, в якому Відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Відповідач зазначив, що при звільненні Позивача з ним проведено повний розрахунок, виплачені усі належні Позивачу суми. Щодо вимог Позивача про не виплачену заробітну плату, Відповідач вказав, що у період з 01.12.2023 року до 29.04.2024 року Позивач не виконував жодної роботи та не виконував розпоряджень Роботодавця.

3 01 грудня 2023 року по 20 березня 2024 року та 29 квітня 2024 року Позивач був відсутній на робочому місці з невідомих причин, а з 21 березня 2024 року по 26 квітня 2024 року був відсутній на робочому місці у зв`язку із перебуванням на лікарняному.

На підтвердження відсутності Позивача на робочому місці Відповідачем було надано копії Актів про відсутність на робочому місці від 22.12.2024, 29.12.2024, 05.01.2024, 12.01.2024, 19.01.2024, 26.01.2024, 02.02.2024, 09.02.2024, 16.02.2024, 23.02.2024, 01.03.2024, 08.03.2024, 15.03.2024, 24.03.2024.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2025 року позов задоволено. Стягнено з ТОВ «Сірейтс Юкрейн» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у сумі 543697 грн. та середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати 776710 грн. та судові витрати по сплаті судового збору 9648,57 грн. Стягнено з ТОВ «Сірейтс Юкрейн» (ЄДРПОУ 4338202) на користь держави судовий збір 5436,97 грн.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ТОВ «Сірейтс Юкрейн» просять оскаржуване судове рішення скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись при цьому на порушення норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено матеріали справи і зроблено помилкові висновки про задоволення позовних вимог.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Фактичні обставини справи.

На підставі матеріалів справи встановлено, що 28 квітня 2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «СІРЕЙТС ЮКРЕЙН» було укладено трудовий договір № 78 від 28.04.2021 року.

Відповідно до змісту п. 2.2.4 та п 2.2.6 Трудового договору роботодавець зобов`язується виконувати обов`язки роботодавця передбачені чинним законодавством України та дотримуватися виконування умов цього договору.

Згідно з п. 4.1 Трудового договору працівнику щомісяця нараховується заробітна плата у розмірі, що складає 138 909,00 гривні до відрахування всіх обов`язкових податків, внесків і відрахувань відповідно до чинного законодавства України.

Відповідно до п. 4.2 Трудового договору заробітна плата Працівника підлягає перегляду та коригується в залежності від результатів його роботи та щорічної економічної продуктивності Роботодавця.

Згідно з п. 4.3 Трудового договору заробітна плата сплачується Роботодавцем Працівникові щомісячно 2 (двома) платежами згідно з законодавством України. Роботодавець сплачує Працівникові заробітну плату шляхом переказу на банківський рахунок в Україні, вказаний Працівником.

Відповідно до п. 5.1 Трудового договору він набирає чинності з дати його підписання (та продовжується на невизначений термін, якщо не буде розірваний достроково згідно з положеннями статті 6 цього договору.

29 квітня 2024 року на підставі Наказу №8-к ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади.

Відповідно до повідомлення №30 від 29.04.2024 позивачу було нараховані та виплачені наступні суми при звільненні: грошова компенсація за 58 (п`ятдесят вісім) не використаних днів щорічної основної відпустки у розмірі 284 006,94 грн.; виплата згідно лікарняного листа № за рахунок підприємства 5 днів з 21.03.2024 по 25.03.2024 у розмірі 9 947,02 грн; вихідна допомога при звільненні у зв`язку зі скороченням штату у розмірі 142 055,09 грн.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції послався на те, що:

1) з довідок Форми ОК-5 та Форми ОК-7 Позивачу не нараховувалася заробітна плата починаючи з 01.12.2023 року у розмірі 148 281 грн (з урахуванням утриманих податків з громадян, внесків й інших обов`язкових платежів). Позивача було звільнено саме у зв`язку із скороченням штату. Тому, не виплата Відповідачем заробітної плати в день звільнення Позивача є порушенням вимог ст. 43 Конституції України, ст. 115, КЗпП України, ст.ст.21,24 Закону України «Про оплату праці»;

2) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.04.2024 по 30.09.2024 становить: 7 061,00 грн. х 110 робочих днів = 776 710,00 грн. Враховуючи вищевикладене, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.04.2024 по 30.09.2024 становить 776 710,00 (сімсот сімдесят шість тисяч сімсот десять гривень 00 коп.).

Однак повністю з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з огляду на таке.

Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості із заробітної плати.

Відповідно до ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Статтею 115 Кодексу законів про працю України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до статті 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Позивач у позові зазначає, що відповідачем ТОВ «Сірейтс Юкрейн» не виплачено заробітну плату з 01 грудня 2023 року по 21 березня 2024 року. Позивач стверджує, що з 24 лютого 2022 року всі працівники ТОВ «Сірейтс Юкрейн» працювали дистанційно, у тому числі і ОСОБА_1 , інформацію про зміни умов праці після 01 грудня 2023 року позивач не отримував.

Колегія суддів звертає увагу, що 15 березня 2022 року Верховна Рада України прийняла Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Відповідно до пункту 2 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» главу XIX «Прикінцеві положення» Кодексу законів про працю України доповнено пунктом 2 такого змісту: «2. Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Таким чином, норми Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж Кодекс законів про працю - мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану. При цьому інші норми законодавства про працю, які не суперечать положенням Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» також можуть або повинні застосовуватися у відносинах між працівником та роботодавцем.

У статті 60-2 КЗпП України зазначено, що дистанційна робота це форма організації праці, за якої робота виконується працівником поза робочими приміщеннями чи територією роботодавця, в будь-якому місці за вибором працівника та з використанням інформаційно-комунікаційних технологій. У разі запровадження дистанційної роботи працівник самостійно визначає робоче місце та несе відповідальність за забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці на ньому. При дистанційній роботі працівник розподіляє робочий час на власний розсуд, на нього не поширюються правила внутрішнього трудового розпорядку, якщо інше не визначено трудовим договором. При цьому загальна тривалість робочого часу не може перевищувати норм, передбачених статтями 50 і 51 цього Кодексу. За погодженням між працівником і роботодавцем виконання дистанційної роботи може поєднуватися з виконанням працівником роботи на робочому місці у приміщенні чи на території роботодавця. Особливості поєднання дистанційної роботи з роботою на робочому місці у приміщенні чи на території роботодавця встановлюються трудовим договором про дистанційну роботу. На час загрози поширення епідемії, пандемії, необхідності самоізоляції працівника у випадках, встановлених законодавством, та/або у разі виникнення загрози збройної агресії, надзвичайної ситуації техногенного, природного чи іншого характеру дистанційна робота може запроваджуватися наказом (розпорядженням) роботодавця без обов`язкового укладення трудового договору про дистанційну роботу в письмовій формі. З таким наказом (розпорядженням) працівник ознайомлюється протягом двох днів з дня його прийняття, але до запровадження дистанційної роботи. У такому разі норми частини третьої статті 32 цього Кодексу не застосовуються.

Крім того, ч. 2 ст. 60-2 КЗпП України встановлено, що типова форма трудового договору про дистанційну роботу затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері трудових відносин.

Водночас позивачем не доведено, що між ним та роботодавцем укладався договір про дистанційну роботу. Крім того, доказів (наказу чи розпорядження) впровадження дистанційної роботи для ОСОБА_1 стороною позивача не надано ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів також зазначає, що доказами фактичного виконання трудових обов`язків можуть бути, зокрема журнал реєстрації виходу на роботу з підписом працівника, відеозаписи з камер спостереження на пропускних пунктах, робочому місці, листування з клієнтом, показання колег по роботі, контрагентів, підписи працівника на платіжних документах, квитанції, документи про перерахування коштів на картковий рахунок на підтвердження розрахунку із заробітної плати тощо.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі №761/2846/16-ц, провадження №61-302св17, від 18 травня 2022 року у справі №552/3667/19, провадження № 61-16667св21, від 05 квітня 2023 року у справі №295/14567/20, провадження № 61-11818св21.

Однак позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу фактичного виконання трудових обов`язків за період з 01 грудня 2023 року по 21 березня 2024 року, 29 квітня 2024 року.

Крім того, відповідачем надано копії Актів про відсутність на робочому місці від 01.12.2023, 04.12.2023, 05.12.2023, 06.12.2023, 07.12.2023, 08.12.2023, 11.12.2023, 12.12.2023, 13.12.2023, 14.12.2023, 15.12.2023, 18.12.2023, 19.12.2023, 20.12.2023, 22.12.2024, 29.12.2024, 05.01.2024, 12.01.2024, 19.01.2024, 26.01.2024, 02.02.2024, 09.02.2024, 16.02.2024, 23.02.2024, 01.03.2024, 08.03.2024, 15.03.2024, 24.03.2024, які загалом охоплюють період з 01 грудня 2023 року по 21 березня 2024 року, 29 квітня 2024 року.

Дані акти направлялись ОСОБА_1 з метою надання пояснень щодо причин відсутності на робочому місці, однак жодних пояснень останнім не надано. У табелі обліку робочого часу працівника ОСОБА_1 табелювався як «НЗ» (нез`ясовані причини).

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 за період з 01 грудня 2023 року по 20 березня 2024 року, 29 квітня 2024 року не працював, а тому заробітна плата за даний період не підлягає стягненню.

Таким чином, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Сірейтс Юкрейн» про стягнення заборгованості із заробітної плати необхідно відмовити.

Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні.

Стаття 43 Конституції України гарантує, що кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно з частиною першою статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Виплата працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є формою матеріальної відповідальності роботодавця, яка виникає у випадку вчинення ним порушення норм трудового законодавства. Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця.

Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника, отже, строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні обмежується трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Згідно з частиною першої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

За змістом частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Ураховуючи зазначені положення законодавства України, звернення працівника, який у день звільнення не працював, до суду з позовом про стягнення сум, які належать йому до виплати від підприємства, установи, організації станом на день звільнення, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід вважати пред`явленням вимоги про розрахунок, яка передбачена статтею 116 КЗпП України (якщо така вимога раніше не пред`являлась). У такому випадку відповідальність роботодавця на підставі статті 117 КЗпП України наступає після звернення звільненого працівника до суду та невиплати після пред`явлення вимоги роботодавцем всіх сум, які йому належать. Час затримки розрахунку при звільненні позивача починається з моменту, коли відповідачеві стало відомо про вимогу позивача: отримання відповідачем копії позовної заяви або проведення судом судового засідання (за відсутності відомостей про дату отримання копії позовної заяви) до фактичної виплати заробітної плати.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні за статтею 117 КЗпП України настає лише у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, передбачені у статті 116 КЗпП України. Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця.

Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року у справі № 682/3060/16-ц (провадження № 61-23170сво18).

Апеляційним судом встановлено, що 29 квітня 2024 року на підставі Наказу №8-к ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади. З наданих до суду відповідачем доказів щодо виплати заробітної плати ОСОБА_1 (банківських виписок) дійсно вбачається, що заробітна плата була перерахована 30 квітня 2024 року, тобто пізніше дня звільнення позивача.

Водночас, як вже встановлено апеляційним судом раніше, 29 квітня 2024 року ОСОБА_1 не працював, а тому у даному випадку пред`явленням вимоги про розрахунок вважається подання позовної заяви (20 травня 2024 року).

Як вбачається з матеріалів справи, 30 квітня 2024 року ОСОБА_1 були виплачені всі належні суми (складові заробітної плати) під час звільнення.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Сірейтс Юкрейн» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є безпідставними, а тому у їх задоволенні необхідно відмовити.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Таким чином, розглядаючи справу, судова колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовної заяви.

Розподіл судових витрат.

Згідно із ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення чи ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позовну заяву у частині стягнення заборгованості із заробітної плати подано особою, яка відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», та у зв`язку із відмовою в задоволенні цих позовних вимог повністю, судові витрати, понесені ТОВ «Сірейтс Юкрейн» за подачу апеляційної скарги у розмірі 8155,45 гривні необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У задоволенні позовної заяви у частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку також відмовлено, а тому з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Сірейтс Юкрейн» судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 11650,65 гривень

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сірейтс Юкрейн» задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2025 року скасувати.

Постановити у справі нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сірейтс Юкрейн» про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сірейтс Юкрейн» судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 11650,65 гривень.

Компенсувати Товариству з обмеженою відповідальністю «Сірейтс Юкрейн» судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 8155,45 гривень за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її ухвалення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 23 вересня 2025 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

О.С. Комлева