Справа № 2-505/11
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2025 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Захарчук С. С. ,

за участю секретаря Омельченко К. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), заінтересована особа ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на бездіяльність Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Подільський ВДВС у м. Києві ЦУМ МЮ (м. Київ)), заінтересована особа ОСОБА_2 .

Зазначала, що на виконанні у Подільського ВДВС у м. Києві ЦУМ МЮ (м. Київ) перебував виконавчий лист, виданий Подільським районним судом м. Києва 04.10.2011 у справі № 2-505 про стягнення з неї на користь ОСОБА_2 суми боргу.

26.10.2011 державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника.

Відповідно до постанови державного виконавця від 29.04.2015 виконавчий документ на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» було повернуто стягувачу, а виконавче провадження закінчено.

08.04.2024 вона звернулася до Подільського ВДВС у м. Києві ЦУМ МЮ (м. Київ) з заявою про зняття арешту.

Відповідно до листа від 29.05.2024 їй було відмовлено у задоволенні заяви про зняття арешту.

Посилаючись на зазначені обставини просила зобов`язати посадових осіб Подільського ВДВС у м. Києві ЦУМ МЮ (м. Київ) зняти арешт з її майна, який накладений в рамках виконавчого провадження № 29457872.

У судове засідання заявник, державний виконавець, ОСОБА_2 не з`явилися, про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України суд ухвалив розглядати скаргу за відсутності учасників справи, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду скарги.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази у їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Судом установлено, що у провадженні Подільського ВДВС у м. Києві ЦУМ МЮ (м. Київ) перебувало виконавче провадження № 29457872.

Відповідно до постанови головного державного виконавця відділу ДВС Подільського районного управління юстиції у м. Києві Слободчика Д.Г. від 26.10.2011 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого Подільським районним судом м. Києва 04.10.2011 № 2-505 ВП № 29457872 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу в сумі 192 834 грн. 19 коп.

Відповідно до постанови головного державного виконавця відділу ДВС Подільського районного управління юстиції у м. Києві Слободчика Д.Г. від 26.10.2011 накладено арешт на все майно, що належить боржнику - ОСОБА_1 .

Відповідно до постанови головного державного виконавця відділу ДВС Подільського районного управління юстиції у м. Києві Соболєва А. від 29.04.2015 виконавчий документ на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» повернуто стягувачу.

Обґрунтовуючи постанову про повернення виконавчого документа, державний виконавець вказував на те, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення.

Відповідно до листа державного виконавця Подільського ВДВС у м. Києві ЦУМ МЮ (м. Київ) Василюшка В. від 29.05.2024 повідомлено представника скаржника про те, що на виконанні у Подільському відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження ВП № 29457872 з примусового виконання виконавчого листа № 2-505 виданого 04.10.2011 Подільським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу у розмірі 192834, 19 грн. 26.10.2011 керуючись статтями 17, 19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копію якої направлено сторонам виконавчого провадження. 29.04.2015 керуючись п.2 ч. 1 ст. 47, 50 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, у зв`язку із відсутністю майна на яке можливо звернути стягнення. Одночасно повідомлено про те, що підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини визначені ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції, діючій на час виникнення спірних правовідносин, (далі Закон № 606-ХIV) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону № 606-ХIV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатним.

Частиною 1 ст. 30 Закону № 606-ХIV передбачено, що державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

На момент розгляду скарги діє Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VІІІ, який набрав чинності 05.10.2016 (далі Закон № 1404-VІІІ).

У Законі № 1404-VIII (чинний на момент розгляду справи) відсутня норма, аналогічна нормі ч. 1 ст. 30 Закону № 606-ХIV. Закон № 1404-VIII не містить такого поняття, як «завершення виконавчого провадження», водночас окремо врегульовує виконавчі дії щодо закінчення виконавчого провадження у статті 39 та щодо повернення виконавчого документа стягувачу в статті 37.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 48 Закону № 606-ХIV виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, повертається до суду, який його видав, у разі відновлення судом строку для подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, та прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню).

Виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягувачем є держава, у випадках, передбачених частиною першою статті 47 цього Закону, повертається до органу, який пред`явив виконавчий документ до виконання.

У Законі № 1404-VIII на відміну від Закону № 606-XIV повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, не визначається як окрема підстава завершення виконавчого провадження, а є правовою підставою для закінчення виконавчого провадження (п. 10 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VІІІ).

Підстави для закінчення виконавчого провадження на момент розгляду цієї справи у судах визначені у ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VІІІ.

Велика Палата Верховного Суду у висновках, викладених у постанові від 14.05.2025 cправа № 2/1522/11652/11, провадження № 14-137цс24 вказала на те, що як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчого документа стягувачу є формами завершення виконавчого провадження, проте вони мають різні правові підстави та відповідно різні правові наслідки.

Закінчення виконавчого провадження є стадією виконавчого провадження і передбачає завершення вчинення виконавчих дій щодо примусового виконання рішення в межах відповідного виконавчого провадження. Зміст правових підстав для закінчення виконавчого провадження, визначених частиною першою статті 49 Закону № 606-XIV (ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII), свідчить про об`єктивну неможливість виконати відповідне рішення у примусовому порядку. На відміну від обставин, що зумовлюють повернення виконавчого документа стягувачу, обставини, які є підставою для закінчення виконавчого провадження, не перестануть існувати в майбутньому.

З наведеного слідує і формування наслідків закінченого виконавчого провадження, зокрема, виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочато знову, крім випадків передбачених законом (ч. 1 ст. 40 Закону № 1404-VIII).

Водночас ч. 5 ст. 47 Закону № 606-XIV визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону (аналогічна норма міститься в ч. 5 ст. 37 Закону № 1404-VIII).

Повернення виконавчого документа стягувачу є процесуальною дією державного (приватного) виконавця, яка вчиняється останнім у випадку, коли внаслідок існування певних обставин або дій чи бездіяльності учасників виконавчого провадження неможливо у примусовому порядку виконати відповідне рішення. Разом з цим повернення виконавчого документа стягувачу не свідчить про неможливість примусового виконання рішення взагалі, а лише про таку неможливість у певний момент. Тобто якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення виконавчого документа стягувачу, то останній може повторно звернутися із заявою

про примусове виконання рішення.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 50 Закону № 606-XIV у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Схожі за змістом норми містяться у ч.ч. 1, 2 ст. 40 Закону № 1404-VIII.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що законодавець чітко передбачив два випадки, коли державний (приватний) виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна боржника, та зазначити про це у відповідній постанові, а саме:

-у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій);

-у разі повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Законодавством не передбачено обов`язку державного (приватного) виконавця зняти арешт, накладений на майно боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки таке повернення не свідчить про закінчення виконавчого провадження й у такому випадку стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано, протягом встановлених законом строків.

Велика Палата Верховного Суду у висновках, викладених у постанові від 14.05.2025 cправа № 2/1522/11652/11, провадження № 14-137цс24 дійшла висновку про те, що повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для зняття арешту з майна боржника (за винятком випадків, передбачених у ч. 3 ст. 37 Закону № 1404-VIII).

Як установлено судом, відповідно до постанови державного виконавця від 29.04.2015 виконавчий документ - виконавчий лист № 2-505 від 04.10.2011, виданий Подільським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу у розмірі 192834,19 грн. було повернуто стягувачу, а не суду, а тому в силу норм чинного законодавства повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для зняття арешту з майна боржника.

Відповідно до листа державного виконавця Подільського ВДВС у м. Києві ЦУМ МЮ (м. Київ) Василюшка В. від 29.05.2024 представнику скаржника роз`яснено, що підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини визначені ч. 4 ст. 59 Закону № 1404-VIII та повідомлено про те, що згідно ч. 5 ст. 59 Закону № 1404-VIII у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду

Частиною 3 ст. 450 ЦПК України передбачено, що якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Виходячи з вищевикладеного, правових підстав для зобов`язання посадових осіб Подільського ВДВС у м. Києві ЦУМ МЮ (м. Київ) зняти арешт з майна ОСОБА_1 немає.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 354, 450-451 ЦПК України, , суд -

У Х В А Л И В :

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), заінтересована особа ОСОБА_2 відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст. 261 ЦПК України.

СуддяС. С. Захарчук