Провадження № 2-др/192/8/25
15 вересня 2025 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Щербини Н. О.,
за участю секретаря судового засідання Короти Л. С.,
представника позивача адвоката Коломойця С. В. в режимі відеоконференції,
представника відповідача адвоката Березовської Л. В. в режимі відеоконференції,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в с-щі Солоне Дніпровського (Солонянського) району Дніпропетровської області заяву про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та стягнення грошової компенсації за різницю у вартості майна,
Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про поділ спільного майна подружжя та стягнення грошової компенсації за різницю у вартості майна.
Відповідач подав зустрічний позов, згідно якого просив стягнути на його користь грошову компенсацію за різницю у вартості рухомого майна - автомобіля марки VOLKSWAGEN TRANSPORTER, 2006 року, номерний знак НОМЕР_1 в розмірі 161 164 гривні 08 копійок, залишивши автомобіль у власності відповідача за зустрічним позовом.
Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2025 року первісний позов було задоволено частково та визнано ОСОБА_1 право на частку в розмірі частини у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,11 га кадастровий номер :05:007:0008, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в порядку поділу спільного сумісного майна неподільної речі вартість 1/2 частини автомобіля марки VOLKSWAGEN TRANSPORTER, 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , VIN: НОМЕР_3 в розмірі 161 164 гривні 08 копійок, припинивши право власності ОСОБА_1 на частку в розмірі 1/2 частини у праві спільної сумісної власності на автомобіль марки VOLKSWAGEN TRANSPORTER, 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , VIN: НОМЕР_3 .

У задоволенні іншої частини первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та стягнення грошової компенсації за різницю у вартості майна було відмовлено та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 4 034 гривні 04 копійки. У задоволенні зустрічного позову було відмовлено.

25 серпня 2025 року представник позивача адвокат Коломоєць С. В. звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просив вирішити питання про розподіл судових витрат, а саме: стягнути з відповідача витрати на проведення судової товарно-транспортної експертизи в розмірі 15145 гривень 60 копійок та витрати на правничу допомогу, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо (компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи), в розмірі 29 000 гривень.

Позивач та відповідач до суду не з`явилися, причини неявки суду не повідомили. З`ясувавши думку представників сторін суд постановив проводити судове засідання без участі позивача та відповідача, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду заяви.

У судовому засіданні представник позивача - адвокат Коломоєць С. В. свою заяву підтримав та пояснив, що суд під час ухвалення рішення не вирішив питання про стягнення з відповідача витрат на проведення експертизи, а також зазначив, що у зв`язку з наданням правничої допомоги вартість такої допомоги склала 29 000 гривень, з яких 14 000 гривень, це витрати пов`язані з участю представника в судових засіданнях з розрахунку 1 000 гривень за одне судове засідання, а 15 000 гривень це витрати на вчинення процесуальних дій, пов`язаних з розглядом справи, детальний опис яких додано до заяви про ухвалення судового рішення.

Представник відповідача адвокат Березовська Л. В. в судовому засіданні не заперечувала проти стягнення витрат на проведення експертизи. Проте заперечувала проти стягнення з відповідача витрат, пов`язаних з участю представника позивача в судовому засіданні, оскільки деякі судові засіданні, про які зазначив адвокат Коломоєць С. В, взагалі не проводилися судом, а квитанції про сплату таких витрат позивачем не надано. Просила відмовити в стягненні таких витрат.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, а також матеріали додані до заяви про ухвалення додаткового рішення, приходить до наступного висновку.

Положеннями ст. 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо , зокрема судом не вирішено питання про судові витрати.

Судом встановлено, що під час розгляду справи ухвалою від 13 серпня 2024 року було призначено судову транспортно-товарознавчу експертизу транспортного засобу (а.с.164-165, т. 1), вартість якої склала 15 145 гривень 60 копійок (а.с.184, т.1), яка була сплачена позивачем ОСОБА_1 , докази про що додано до заяви про ухвалення додаткового рішення (а.с.23, т. 3).

Тому, оскільки позов про поділ рухомого майна автомобіля марки VOLKSWAGEN TRANSPORTER, 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , VIN: НОМЕР_3 був задоволений, а під час ухвалення рішення судом не було вирішено питання про судові витрати в частині витрат, пов`язаних з проведенням експертизи, тому суд вважає, що слід ухвалити в цій частині додаткове рішення про стягнення таких витрат з відповідача в розмірі 15 145 гривень 60 копійок.

Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що в цій частині теж слід ухвалити додаткове рішення про часткове задоволення заяви представника позивача з урахуванням наступних мотивів.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» інші види правової допомоги - це види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Судом встановлено, що представником позивача до закінчення судових дебатів у справі було заявлено про те, що остаточний розрахунок витрат на правничу допомогу буде наданий після ухвалення рішення.

Згідно наданого до суду розрахунку витрат на правничу допомогу, розмір таких витрат становить 15 000 гривень (а.с.20, т.3) та витрати пов`язані з поданням позову, відповіддю на відзив, клопотань про витребування доказів та про призначення експертизи, відзиву на зустрічний позо, тощо. Суд вважає, що такі витрати пов`язані з розглядом справи, а їх розмір є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно позиції ВП ВС, яка викладена в постанові суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Суд вважає, що оскільки до заяви про ухвалення додаткового рішення було надано детальний опис наданих робіт (послуг) від 22 серпня 2025 року (а.с.21, т.3), довідка про витрати на правничу допомогу адвоката № 41 від 22 серпня 2025 року (а.с.21, т. 3 зворот), договір-доручення про надання правничої допомоги від 30 жовтня 2023 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Коломойцем С. В. (а.с. 24, т.3), розрахунок судових витрат на професійну правничу допомогу (а.с.20. т.3), а повноваження адвоката підтверджуються ордером серії АЕ № 124595 від 27 листопада 2023 року (а.с.21, т.1) та свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.20, т.1), тому розмір судових витрат на правничу допомогу, яка була надана ОСОБА_1 на суму 15 000 гривень 00 копійок є співмірним ціні позову по даній справі. Тому витрати в розмірі 15 000 гривень підлягають стягненню з відповідача у зв`язку з частковим задоволенням первісного позову.

Вирішуючи питання про стягнення 14 000 гривень витрат, які пов`язані з участю адвоката Коломойця С. В. в судових засіданнях, судом було досліджено матеріли справи, протоколи судових засідань та було встановлено, що представник позивача приймав участь у 10 судових засіданнях, а не у 14, як він зазначив.

З урахуванням того, що вартість участі представника позивача в одному судовому засіданні становить 1 000 гривень, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню 10 000 гривень в якості витрат на правничу допомогу за участь адвоката в судових засіданнях, а всього 25 000 гривень (15 000+10 000).

Суд також звертає увагу на те, що представником відповідача не було подано клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, а відповідно до позиції ВС, яка викладена в постанові від 13 березня 2025 року по справі № 275/150/22, Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх не співмірності. Тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала лише щодо кількості судових засідань, в яких приймав участь представник позивача, що було детально перевірено судом. Суд вважає, що такі витрати підлягають стягненню з відповідача навіть з урахуванням того, що не було надано доказів їх сплати, про що зазначала адвокат Березовська Л. В., оскільки відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, а розмір таких витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

У зв`язку з викладеним, заява представника позивача за первісним позовом адвоката Коломойця С. В. про ухвалення додаткового рішення про судові витрати підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 133, 141, 247, 265, 270 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Коломойця Сергія Володимировича про вирішення питання про розподіл судових витрат, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 ) вартість проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи №2349-24 в розмірі 15 145 (п`ятнадцять тисяч сто сорок п`ять) гривень 60 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 ) витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 25 000 (двадцять п`ять тисяч) гривень 00 копійок, відмовивши в задоволенні іншої частини заяви.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Додаткове рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складене 17 вересня 2025 року.

Суддя Н. О. Щербина