Справа № 503/235/24
Провадження № 2/503/119/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2025 року Кодимський районний суд Одеської області в складі:

головуючого-судді Вороненка Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Новіцькій Г.І.,

представника позивача адвоката Осокіна С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань у м. Кодима, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кодимської міської ради Подільського району Одеської області про визнання незаконним і скасування рішення про відмову в затвердженні землеустрою та про визнання права на безоплатне одержання земельної ділянки із земель комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації,

встановив:

Позивач подала до суду вище вказаний позов посилаючись на ті обставини, що на підставі договору купівлі-продажу від 05.06.2009 року є власницею житлового будинку АДРЕСА_1 , право власності на який було зареєстроване 30.06.2009 року. При цьому, у пункті 1.2 згаданого договору зазначено, що сам зазначений житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 2000,0 м2, яка перейшла в її користування. З метою реалізації свого права на приватизацію цієї земельної ділянки вона отримала дозвіл та замовила виконання робіт з оформлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 , а 10.10.2023 року звернулась із заявою до Кодимської міської ради Подільського району Одеської області щодо передачі їй безоплатно у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд земельної ділянки площею 0,1426 га, кадастровий номер 512258336:02:001:0238, за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, рішенням Кодимської міської ради Подільського району Одеської області № 4285-VIII від 09.11.2023 року відповідно її заява була залишена без задоволення та їй було відмовлено в затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 , яке мотивоване невідповідністю положень вказаної технічної документації із землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації. В свою чергу позивач вважає зазначене рішення відповідача необґрунтованим та таким, яке не відповідає вимогам діючого законодавства та фактичним обставинам справи, а також порушує її право на приватизацію земельної ділянки. Окремо відзначено, що згідно акту обстеження земельної ділянки від 27.10.2023 року межа земельної ділянки з протилежної сторони АДРЕСА_1 проходить на відстані близько 0,5 м від артезіанської свердловини, яка забезпечує населення с. Лисогірка питною водою. Проте позивач зазначає, що згадана артезіанська свердловина юридично не існує, на неї не має ніяких документів. У зв`язку з чим позивач для захисту своїх порушених прав пред`явила до відповідача через свого представника адвоката Осокіна С.Ю. відповідний позов шляхом подачі до суду позовної заяви, в якій останній просить визнання незаконним та скасування рішення Кодимської міської ради Подільського району Одеської області № 4285-VIII від 09.11.2023 року про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 та відмову в затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки площею 0,1426 га кадастровий номер 512258336:02:001:0238 в натурі для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 право на безоплатне одержання із земель комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації земельної ділянки площею 0,1426 га, кадастровий номер 512258336:02:001:0238, за адресою: АДРЕСА_1 , у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 ; а також стягнути з відповідача на користь позивача всі судові витрати.

09.02.2024 року ухвалою суду (а.с.31-33) позовну заяву було залишено без руху із визначенням способу і строку для усунення недоліків, серед яких було зазначено відсутність належним чином завіреної копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , зокрема із сторінками щодо земельної ділянки, оскільки копія технічного паспорту додана до позовної заяви (а.с.8-9) не містила сторінок з відомостями про схему і технічний опис самої земельної ділянки на якій розташований будинок, господарські будівлі та споруди.

16.02.2024 року ухвалою суду (а.с.76-77) було продовжено процесуальний строк для усунення недоліків позовної заяви до 01.03.2024 року, а у її мотивувальній частині судом звернуто увагу позивача та його представника на те, що в ухвалі суду від 09.02.2024 року про залишення позовної заяви без руху також відзначалось про необхідність надання суду відповідної кількості примірників повної і належним чином завіреної копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , зокрема із сторінками щодо земельної ділянки, а також відзначено про те, що копій вище згаданого технічного паспорту не було додано.

29.02.2024 року ухвалою суду (а.с.84-85) було продовжено процесуальний строк для усунення недоліків позовної заяви до 15.03.2024 року, а у її мотивувальній частині судом в чергове звернуто увагу позивача та його представника на те, що в ухвалі суду від 09.02.2024 року про залишення позовної заяви без руху також відзначалось про необхідність надання суду відповідної кількості примірників повної і належним чином завіреної копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , зокрема із сторінками щодо земельної ділянки, на що також судом звералась увага в ухвалі від 16.02.2024 року, а також відзначено про те, що копій вище згаданого технічного паспорту не було додано.

22.04.2024 року ухвалою суду (а.с.91-92) було відкрито провадження у даній справі із визначенням її розгляду в порядку загального позовного провадження, а у її мотивувальній частині судом зазначено те, що недоліки позовної заяви не були усунуті в повному обсязі, але при цьому відзначено, що недолік пов`язаний з так і ненаданням позивачем або її представником суду належним чином завіреної копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , зокрема із сторінками щодо земельної ділянки, можливо усунути в ході проведення у даній справі підготовчого провадження.

09.05.2024 року відповідач подав відзив на позовну заяву (відзив) через систему «Електронний суд» (а.с.105-108), в якому просив суд у задоволенні позовних вимог позивача відмовити у повному обсязі посилаючись на ті обставини, що робочою групою, яка за результатом проведення обстеження земельної ділянки, зокрема при проведенні контрольних обмірів меж земельної ділянки, було встановлено, що з протилежної сторони АДРЕСА_1 вона проходить на відстані близько 0,5 м від артезіанської свердловини, яка забезпечує населення с. Лисогірка питною водою. Таким чином, у відповідності до дубліката паспорта артезіанської свердловини №4434 виданого Міністерством екології та природних ресурсів України, зона санітарного режиму (перший пояс санітарної охорони) останньої становить розміри 30х30 м, з яких майже половина знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером 512258336:02:001:0238. Тому комісія запропонувала позивачу звернутися в землевпорядну організацію, що виготовила технічну документацію із землеустрою по встановленню (відновленню) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) щодо внесення змін у конфігурацію та площу земельної ділянки кадастровий номер 512258336:02:001:0238 з врахуванням зони санітарної охорони артезіанської свердловини, що не було враховано в технічній документації, а після того подати технічну документацію на затвердження Кодимської міської ради Подільського району Одеської області. Ураховуючи зазначене було прийнято оскаржуване позивачем рішення, оскільки передача відповідної земельної ділянки у власність позивача є неможливим.

28.01.2025 року ухвалами суду (а.с.159-162) відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів і закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

01.04.2025 року і 23.04.2025 року ухвалами суду (а.с.191, 194-196, 228, 230-233) витребувано додаткові докази від, відповідно, Комунального підприємства «Кодимське бюро технічної інвентаризації» Кодимської міської ради Подільського району Одеської області та Кодимської міської ради Подільського району Одеської області, як правонаступника Лисогірської сільської ради Кодимського району Одеської області.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про дату, час і місце судового засідання була своєчасно повідомлена належним чином у порядку встановленому ч.2, 4-6, 8 п.2 і 3 ст. 128 та ч.5 ст. 130 ЦПК України, шляхом надіслання їй судової повістки поштою на адресу місця її проживання зазначеного у змісті позовної заяви (а.с.2) на виконання вимог пункту 2 ч.3 ст. 175 ЦПК України, а також через повідомлення її представника адвоката Осокіна С.Ю., якому судова повістка була доставлена 10.07.2025 року до його електронного кабінету, що підтверджує рекомендоване поштове відправлення № 546, яке 25.07.2025 року було повернуто поштою до суду неврученим із відміткою в довідці про причини повернення (Ф.20), що адресат відсутній за вказаною адресою, та довідка про доставку електронного документа (а.с.244).

Представник позивача адвокат Осокін С.Ю., який в судовому засіданні приймав участь у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі та просив суд їх задовольнити посилаючись на обставини викладені у змісті поданої позовної заяви. При цьому, під час судового засідання, до закінчення судових дебатів у справі, також зробив заяву про подання доказів розміру витрат на професійну правничу допомогу, які понесла позивач, протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Представник відповідача Кодимської міської ради Подільського району Одеської області в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового засідання відповідач та його представник Марковська І.В. були своєчасно повідомлені належним чином у відповідності до вимог ч.2, 4-5, 8 п.2 ст. 128 та ч.5 ст. 130 ЦПК України, шляхом доставлення 10.07.2025 року судових повісток до їх електронних кабінетів, про що свідчать довідки про доставку електронного документу (а.с.245-246).

Згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. В свою чергу, згідно п.1 ч.3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи суд встановив наступні фактичні обставини.

У документах Сербівської сільської ради за 1986-1990 рр. (оскільки до вересня 1991 року с. Лисогірка відносилась до Сербівської сільської ради), Лисогірської сільської ради (у протоколах сесій та засідань виконкому зазначеного органу місцевого самоврядування) за 1991-2008 рр., у протоколах засідань правління та загальних зборів членів колгоспу «Прапор Леніна» Кодимського району Одеської області за 1982-1986 рр. рішень про виділення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 не виявлено, але при цьому 16.02.1984 року загальними зборами членів колгоспу «Прапор Леніна» Кодимського району Одеської області було прийнято рішення про виділ земельної ділянки в районі с. Лисогірка площею в 2 га під будівництво жилих будинків, про що свідчить зміст архівних витягів з протоколу загальних зборів членів колгоспу «Прапор Леніна» Кодимського району Одеської області від 16.02.1984 року № 1 складений архівним відділом (м. Кодима) подільської районної державної/військової адміністрації 27.02.2024 року за № 08.03-06-06/8-Т (а.с.83) та від 05.05.2025 року № 08.3-06-06/18-Т (а.с.236).

На сторінці 125 книги №1 «Земельнокадастрової книги к-з «Знамя Ленина» с. Лисогірка, с. Федорівка наявний запис про об`єкт під номером 514 ОСОБА_2 на земельній ділянці площею 0,8 га. а на сторінці 82 книги №2 «Земельнокадастрової книги Лисогірської сільської ради Кодимського району Одеської області» наявний запис про об`єкт під номером 320 ОСОБА_3 (по батькові зазначено « ОСОБА_4 », що суд сприймає як описку дійсного по батькові « ОСОБА_5 ») площею 0.23 га, що підтверджують копії відповідних сторінок цих книг (а.с.238-239), які були отриманні Кодимською міською радою Подільського району Одеської області від старости Лабушнянського старостинського округу та в подальшому надані суду за № 13-17/7-64 від 05.05.2025 року (а.с.237).

Тобто єдиним рішенням про виділення землі під будівництво на території с. Лисогірка було прийняте 16.02.1984 року (рішення від 30.07.1984 року № 3 суд не приймає, оскільки воно стосувалося конкретно визначеної будівлі двоквартирного будинку для вчителів, якій за своїм описом не стосується житлового будинку належного наразі позивачу,

В 1984 році (конкретного періоду не зазначено) за відповідними координатами в с. Лисогірка Подільського (на той час Кодимського) району Одеської області було здійснено буріння артезіанської свердловини №4434 з призначення вода питна (водозабезпечення питною водою населення), про що свідчить зміст дубліката паспорта артезіанської свердловини №4434 виданого Міністерством екології та природних ресурсів України (а.с.22-23).

У виписці з погосподарської книги № 4 за 1996-2000 роки наданої старостою Лабушненського старостинського округу та зареєстрована виконавчим комітетом Кодимської міської ради Подільського району Одеської області від 30.04.2024 року № 226 (а.с.112) житловий будинок / домогосподарство, який був побудований на ній у 1987 році за адресою: АДРЕСА_1 , знаходиться на земельній ділянці загальною площею 0,20 га, з яких 0,18 га для ведення особистого селянського господарства, а 0,02 га площа земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель.

Таким чином житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 був побудований у 1987 році на земельній ділянці відведеній для цієї мети 16.02.1984 року.

Згідно рішення виконавчого комітету Лисогірської сільської ради від 20.11.2008 року № 38, наявного в матеріалах інвентаризаційної справи № 370, останнім було надано згоду для оформлення права приватної власності на домоволодіння, яке розташоване в АДРЕСА_1 на земельній ділянці 0,20 га.

При цьому, у витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 17.06.2009 року № 23047210 наданого Кодимським районним бюро технічної інвентаризації, наявному в матеріалах інвентаризаційної справи № 370, зазначено, що площа земельної ділянки на якій знаходиться житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 становить 2000,0 кв.м.

25.06.2009 року ОСОБА_6 уклала з ОСОБА_7 договір купівлі-продажу, який був посвідчений приватний нотаріусом Кодимського нотаріального округу Одеської області Бабушкіною О.В., згідно якого ОСОБА_6 придбала житловий будинок АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці площею 2000,0 м2, про що свідчить копія відповідного договору (а.с.6).

30.06.2009 року Кодимським районним бюро технічної інвентаризації було здійснено державну реєстрацію ОСОБА_6 за права власності на зазначений вище об`єкт нерухомого майна, що підтверджує копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 30.06.2009 року за № 23151469 (а.с.7).

02.12.2008 року було здійснено реєстрацію права приватної власності ОСОБА_6 на зазначений вище об`єкт нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про що свідчить копія інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно сформована 28.03.2024 року за № 371935877 (а.с.122), в якому зазначено, що площа 2000,0 м2.

12.08.2016 року ОСОБА_6 зареєструвала шлюб, внаслідок чого змінила своє дошлюбне прізвище « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 », що підтверджується копією перекладу свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 , виданого Службою цивільного стану Відділу запису актів цивільного стану Резіна Республіки Молдова (а.с.11).

На виконання договору від 18.09.2023 року № 14/ТД укладеного із замовником ОСОБА_1 ФОП ОСОБА_10 , як сертифікованим інженером-землевпорядником, було складено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), площею 0,1426 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.12-13, 39-74).

Окремо суд відзначає ту обставину, що при складенні технічної документації ФОП ОСОБА_10 щодо згаданої вище земельної ділянки було складено «Перелік обмежень у використанні земельної ділянки» (а.с.67-71), в якому в пункті «05 Водоохоронне обмеження» підпункт «05.01 Водоохоронна зона» зазначено про відсутність обмежень у використанні земельної ділянки та взагалі щодо цієї земельної ділянки відсутні будь-які інші обмеження використанні.

При цьому, протягом судового розгляду відповідачем не заперечувалась та обставина, що Кодимською міською радою Подільського району Одеської області землекористувачу ОСОБА_1 перед тим надавався дозвіл на здійснення розробки технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

04.10.2023 року відділом № 3 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області було здійснено державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 512258336:02:001:0238, площею 0,1426 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджує копія витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку сформованого 04.10.2023 року за № НВ-023 (а.с.18-19).

При цьому, суд відзначає ту обставину, що в розділі «Відомості про обмеження у використанні земельної ділянки» зазначено, що відомості про обмеження у використанні земельної ділянки, встановленні Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року № 1051, не зареєстровані.

10.10.2023 року ОСОБА_1 звернулась із заявою до Кодимської міської ради Подільського району Одеської області щодо передачі їй безоплатно у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд земельної ділянки площею 0,1426 га, кадастровий номер 512258336:02:001:0238, за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджує копія відповідної заяви (а.с.15), яка була зареєстрована 10.10.2023 року за Вхід.№ М-1687/03-09.

25.10.2023 року розпорядженням першого заступника Кодимської міської ради Подільського району Одеської області № 145/05-01 (а.с.115) з додатком до нього (а.с.114) було створено робочу групу з обстеження земельної ділянки ОСОБА_1

27.10.2023 року робочою групою, за результатом проведення обстеження земельної ділянки, було складено відповідний акт (а.с.20), згідно якого при проведенні контрольних обмірів меж земельної ділянки кадастровий номер 512258336:02:001:0238 площею 0,1426 га, було встановлено, що з протилежної сторони АДРЕСА_1 вона проходить на відстані близько 0,5 м від артезіанської свердловини, яка забезпечує населення с. Лисогірка питною водою. Згідно дубліката паспорта артезіанської свердловини №4434 виданого Міністерством екології та природних ресурсів України, зона санітарного режиму (перший пояс санітарної охорони) останньої становить розміри 30х30 м, з яких майже половина знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером 512258336:02:001:0238. Тому комісія запропонувала позивачу звернутися в землевпорядну організацію, що виготовила технічну документацію із землеустрою по встановленню (відновленню) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) щодо внесення змін у конфігурацію та площу земельної ділянки кадастровий номер 512258336:02:001:0238 з врахуванням зони санітарної охорони артезіанської свердловини, що не було враховано в технічній документації,

09.11.2023 року Кодимська міська рада Подільського району Одеської області прийняла рішення № 4285-VIII «Про відмову в затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення(відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачі у власність громадянці ОСОБА_1 » (а.с.17), яке мотивоване невідповідністю положень технічної документації із землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації. Також додано сам витяг з протоколу засідання міської ради від 09.11.2023 року (а.с.21) щодо голосування згаданого рішення.

Згідно копії листа-відповіді Комунального підприємства «Кодимакомунсервіс» Кодимської міської ради від 02.05.2024 року № 54 (а.с.111) артезіанська свердловина №4434 в с. Лисогірка знаходиться на балансі КП «Кодимакомунсервіс» Кодимської міської ради та внесена в реєстр, а саме дане підприємство є ліцензованим постачальником питної води населенню.

Суд відзначає, що у згаданому вище листі не конкретизовано коли саме відповідна артезіанська свердловина була занесена в реєстр.

Нормативно-правове обґрунтування:

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 цього Кодексу передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом положень указаних норм права суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Установивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та (або) необґрунтованість заявлених вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Відповідно до ч.2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно пунктів «а» і «г» ч.3 ст. 152 ЗК України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (постанов Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, пункт 57 та від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц, пункт 72).

В свою чергу застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. подібні висновки у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17(пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40),від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).

Під способами захисту суб`єктивних земельних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (пункт 5.5), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 90)).

Такий висновок міститься в пунктах 67-68 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17 (провадження № 14-317цс19).

Статтею 21 ЦК України визначено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до ч.1 ст. 393 цього Кодексу правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Тобто обраний позивачем спосіб захисту свого права шляхом скасування рішення Кодимської міської ради № № 4285-VIII від 09.11.2023 року не забезпечує реального захисту порушеного права власника майна, тобто в будь-якому випадку не призведе до поновлення прав позивача, які він вважає порушеними внаслідок прийняття спірного рішення. Наведений висновок узгоджується з правовою позицією в постанові Верховного Суду України від 9.11.2016 у справі № 916/654/15-г.

В пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 зазначено, що захист повинен бути повним та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту).

Висновки суду

- щодо обґрунтованості позову:

Суд відзначає ту обставину, що матеріали інвентарної справи не містять в собі відомостей про те, що житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 є об`єктом самочинного будівництва у відповідності до ст. 376 ЦК України, тобто без виділення земельної ділянки для цієї мети та/або без дозволу на проведення будівництва чи з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Таким чином суд вважає, що набуття попереднім власником ОСОБА_7 права власності на житловий будинок та права користування земельною ділянкою на якій той розташований відбулось у відповідності до чинного на той час законодавства.

Охоронних обмежень у використанні земельної ділянки, якій в подальшому був присвоєний кадастровий номер 512258336:02:001:0238, не було зареєстровано, зокрема як на час виготовлення землевпорядником ФОП ОСОБА_10 технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) так і на час здійснення відділом № 3 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області її державної реєстрації в Державному земельному кадастрі.

При цьому, сам розмір земельної ділянки площею 0,1426 га відповідає розміру (не більше 0,25 гектара), передбаченому в пункті «г» ч.1 ст. 121 ЗК України для населеного пункту, яке є селом.

Таким чином землекористувачем ОСОБА_1 були надані до Кодимської міської ради Подільського району Одеської області для затвердження технічну документацію, яка відповідала чинному законодавству.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23)).

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України).

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, й ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних прав, і такі правовідносини мають майновий характер або пов`язані з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів (див., зокрема: постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 квітня 2018 року в справі № 361/2965/15-а (провадження № 11-190апп18), від 09 листопада 2021 у справі № 542/1403/17 (провадження № 14-106цс21).

Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (стаття 14 Конституції України).

Згідно зі статтею 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду цільового призначення.

Громадянин, заінтересований у приватизації земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації, що перебуває у його користуванні, у тому числі земельної ділянки, на якій розташовані жилий будинок, господарські будівлі, споруди, що перебувають у його власності, подає клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. До клопотання додається розроблена відповідно до Закону України «Про землеустрій» технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що замовляється громадянином без надання дозволу на її розроблення (частина перша статті 118 ЗК України).

Відповідно до частин восьмої десятої статті 186 ЗК України підставою для відмови у погодженні та затвердженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади, органам місцевого самоврядування, іншим суб`єктам, визначеним цією статтею, при погодженні та затвердженні документації із землеустрою забороняється вимагати, зокрема, додаткові матеріали та документи, не включені до складу документації із землеустрою, визначеного Законом України «Про землеустрій». Висновок (рішення) органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, іншого суб`єкта, визначеного цією статтею, щодо відмови у погодженні або затвердженні документації із землеустрою має містити вичерпний перелік недоліків документації із землеустрою з описом змісту недоліку та посиланням на відповідні норми законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, затверджену документацію із землеустрою або містобудівну документацію.

Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) є одним з видів документації із землеустрою (частина друга статті 25 Закону України «Про землеустрій»).

Замовниками документації із землеустрою можуть бути органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі, а також інші юридичні та фізичні особи (частина перша статті 26 Закону України «Про землеустрій»).

Згідно із частиною другою статті 55 Закону України «Про землеустрій» технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розробляється за рішенням власника (розпорядника) земельної ділянки, землекористувача.

Формування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру (стаття 79-1 ЗК України). Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера (частина четверта статті 78-1 ЗК України).

Результат аналізу наведених норм закону свідчить, що призначення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) полягає у формуванні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав з визначенням її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру (присвоєння їй кадастрового номера). Тобто, така документація дозволяє лише ідентифікувати на землі власника земельну ділянку. При цьому закон безпосередньо наділяє повноваженням замовити таку документацію (без надання дозволу власника на її розроблення) громадян - землекористувачів, заінтересованих у приватизації земельної ділянки. Звернення заінтересованої особи до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування за затвердженням технічної документації є пропозицією цієї особи щодо визначення конкретного предмета приватизації - земельної ділянки, а її затвердження засвідчує згоду власника земельної ділянки (в особі відповідного органу) із вибором земельної ділянки. Відмовити у затвердженні такої документації із землеустрою відповідний орган виконавчої влади або органу місцевого самоврядування може виключно у зв`язку з її невідповідністю законодавству, затвердженій документації із землеустрою або містобудівній документації.

У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Земельна ділянка, щодо якої замовлено відповідну технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та позивачем подано заяву про безоплатне її отримання у власність (приватизацію), є сформованою (кадастровий номер 512258336:02:001:0238), при цьому на момент прийняття оспорюваного рішення вказана земельна ділянка перебуває у користуванні ОСОБА_1 як власника житлового будинку з господарськими будівлями на підставі договору купівлі-продажу від 05 червня 2009 року, укладеному з ОСОБА_7 .

Призначення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) полягає у формуванні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав для її власника; рішення власника земельної ділянки (в особі відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування) про затвердження технічної документації засвідчує згоду власника із вибором земельної ділянки, зокрема, і як предмета приватизації; відмовити у її затвердженні відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування може виключно у зв`язку з невідповідністю саме такої документації законодавству, іншій затвердженій документації із землеустрою або містобудівній документації.

Затвердження технічної документації на земельну ділянку не має обов`язковим наслідком передання цієї ділянки особі, коштом якої таку документацію виготовлено, крім випадків, якщо ця особа має юридичні підстави та право претендувати на отримання відповідної ділянки.

Оскільки вказана технічна документація із землеустрою виготовлена за замовленням ОСОБА_1 - землекористувача на момент її розроблення, відсутні підстави вважати, що така документація не відповідає частині першій статті 118 ЗК України або Закону України «Про землеустрій». Законодавство не містить положень щодо втрати чинності або обмежень використання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) у зв`язку з переходом прав власності на нерухоме майно, яке розташоване на такій земельній ділянці, до іншої особи (зміни землекористувача).

Тому є незаконним рішення відповідача щодо відмови у її затвердженні із зазначеної підстави, оскільки єдиною підставою прийняття оспорюваного рішення в частині відмови в передачі у власність ОСОБА_1 спірної земельної ділянки є незаконна відмова у затвердженні технічної документації, є незаконним рішення відповідача і в цій частині.

За таких обставин позов в частині позовної вимоги про визнання незаконним рішення відповідача підлягає задоволенню.

Аналогічні висновки викладенні в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 січня 2024 року у справі № 736/1435/21 (провадження № 61-7231св22).

В свою чергу інша частина позовних вимог про скасування рішення та визнання за позивачем права на земельну ділянку задоволенню не підлягають, оскільки зазначені вимоги не є належним і ефективним способом захисту порушеного права, з огляду на пункт «г» ч.3 ст. 152 ЗК України та висновки щодо застосування відповідних норм права до спірних правовідносин, викладені в постановах Верховного Суду, тому в цій частині позову слід відмовити.

- щодо заперечень відповідача проти позову:

Суд не погоджується з твердженнями відповідача Кодимської міської ради Подільського району Одеської області, які наведенні у відзиві на позовну заяву (відзиві) та акті обстеження земельної ділянки від 27.10.2023 року робочою групою (а.с.20), про те, що позивачу ОСОБА_1 слід звернутися до землевпорядника, що виготовив технічну документацію із землеустрою по встановленню (відновленню) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), для внесення змін у конфігурацію та площу земельної ділянки, оскільки остання вже є сформованою з присвоєнням їй кадастрового номеру 512258336:02:001:0238.

Також суд не вважає обґрунтованими заперечення викладенні акті обстеження земельної ділянки від 27.10.2023 року робочою групою (а.с.20) та представником відповідача ОСОБА_11 в судовому засіданні, яке відбулось 23.04.2025 року про те, що прийняття оскаржуваного рішення від 09.11.2023 р. № 4285-VIII має метою захистити охоронну зону, де знаходиться артезіанська свердловина для забезпечення питною водою населення с. Лисогірка, оскільки використання цієї землі позивачем ОСОБА_1 , зокрема мінеральних добрив, може призвести до негативних наслідків щодо забезпечення населення питною водою належної якості.

Суд відзначає, що використовувати відповідну земельну ділянку позивач ОСОБА_1 мала можливість і раніше, як її землекористувач, який має право власності на збудований на ній житловий будинок, але відповідач Кодимська міська рада Подільського району Одеської області тоді не вживала відповідних заходів щодо попередження цієї можливості.

Відповідно до пункту 6 ч.1 ст. 346 ЦК України передбачено припинення право власності у разі примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону.

В свою чергу згідно ч.1 ст. 350 ЦК України, викуп земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, приватної власності для суспільних потреб чи їх примусове відчуження з мотивів суспільної необхідності здійснюються в порядку, встановленому законом.

При цьому, ч.1-2 ст. 351 ЦК України передбачено, що право власності на житловий будинок, інші будівлі, споруди, багаторічні насадження може бути припинене за згодою власника у разі викупу земельної ділянки, на якій вони розміщені, для суспільних потреб чи за рішенням суду в разі її примусового відчуження з мотивів суспільної необхідності з обов`язковим попереднім і повним відшкодуванням їх вартості. Особа, право власності якої підлягає припиненню, має право вимагати надання їй в межах території, на яку поширюються повноваження відповідного органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, іншої земельної ділянки, вартість якої враховується при визначенні викупної ціни.

Водночас ч.10 ст. 122 ЗК України передбачає, що земельні ділянки, що вилучаються, викуповуються або примусово відчужуються для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, надаються у користування для таких потреб органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, які прийняли рішення про їх вилучення, викуп або примусове відчуження для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності.

Таким чином чинним законодавством передбачена процедура викупу/примусового відчуження нерухомого майна з мотивів суспільної необхідності, зокрема для забезпечення питною водою населення, і відповідач має відповідну можливість нею скористатися, у разі наявності відповідної підстави. Однак, відповідач не вживає заходів ні щодо викупу/примусового відчуження у позивача ОСОБА_1 житлового будинку, а ні не надає позивачу ОСОБА_1 самої земельної ділянки у власність, що на думку суду однозначно порушує право останньої, оскільки не надає їй можливості набути на неї право власності на земельну ділянку та після цього претендувати на її викуп /примусове відчуження у неї разом із житловим будинком з обов`язковим попереднім і повним відшкодуванням їх вартості.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент (пункт 23 рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» («Рrоnіnа V. Ukrаіnе») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00). Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

- щодо оригіналу письмового доказу:

Для розгляду справи з Комунального підприємства «Кодимське бюро технічної інвентаризації» Кодимської міської ради Подільського району Одеської області було витребувано оригінал матеріалів інвентарної справи № 370 на садибний (індивідуальний) житловий будинок (домоволодіння) розташований за адресою: АДРЕСА_1 , яка була надана суду 10.04.2025 року за вих.№ 16 (а.с.205).

Згідно ч.1 ст. 96 ЦПК України, оригінали письмових доказів до набрання судовим рішенням законної сили повертаються судом за клопотанням осіб, які їх подали, якщо це можливо без шкоди для розгляду справи. У справі залишається засвідчена суддею копія письмового доказу.

Тому, після набрання рішенням суду у даній справі законної сили, зазначену інвентарну справу слід повернути до Комунального підприємства «Кодимське бюро технічної інвентаризації» Кодимської міської ради Подільського району Одеської області, звідки її було витребувано ухвалою суду від 01.04.2025 року (а.с.194-196).

- щодо розподілу судових витрат

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

В свою чергу пунктом 1 ч.3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1-2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем ОСОБА_1 було сплачено судовий збір за подання до суду позовної заяви в загальній сумі 2422,40 грн, згідно квитанцій до платіжних інструкцій кредитового переказу коштів відділення №1 АТ «ПУМБ» в м. Подільськ від 29.01.2024 року № 43895228 (а.с.1) та від 12.02.2024 року № 44063160 (а.с.37).

Оскільки позовні вимоги задоволені частково, а саме половину однієї з двох позовних вимог (щодо визнання незаконним рішення), то з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі половину судового збору сплаченого за одну позовну вимогу немайнового характеру, що дорівнює 605,60 грн.

Стосовно витрат, пов`язаних з розглядом справи, - на професійну правничу допомогу, судом встановлені наступні обставини.

Згідно абзаців 1 і 2 ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч.1 ст. 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

При цьому, пункт 5 ч.7 ст. 265 ЦПК України передбачає, що у разі необхідності в резолютивній частині також вказується про, серед іншого, строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру понесених нею судових витрат.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Осокін С.Ю. в судовому засіданні, яке відбулось 16.09.2025 року, зробив заяву про подання доказів розміру витрат на професійну правничу допомогу, які понесла позивач, протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Тому у даному рішенні суд визначає позивачу строк тривалістю п`ять днів для подання доказів розміру витрат на професійну правничу допомогу, які вона понесла.

Керуючись ст. 95-96, 223, 246, 258, 259, 264, 265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 ; зареєстроване та фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 , до Кодимської міської ради Подільського району Одеської області; місцезнаходження: Одеська область, Подільський район, м. Кодима, пл. Перемоги, 1-1; ідентифікаційний код юридичної особи в , про визнання незаконним і скасування рішення про відмову в затвердженні землеустрою та про визнання права на безоплатне одержання земельної ділянки із земель комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації задовольнити частково.

Визнати незаконним рішення Кодимської міської ради Подільського району Одеської області від 09.11.2023 р. № 4285-VIII «Про відмову в затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення(відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачі у власність громадянці ОСОБА_1 ».

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Кодимської міської ради Подільського району Одеської області на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору, сплаченого за подання до суду позовної заяви, пропорційно до задоволеної частини вимог в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Визначити позивачу строк тривалістю п`ять днів після ухвалення даного рішення суду для подання доказів розміру витрат на професійну правничу допомогу, які вона понесла.

Матеріали інвентарної справи № 370 на садибний (індивідуальний) житловий будинок (домоволодіння) розташований за адресою: АДРЕСА_1 , після набрання судовим рішенням у даній справі законної сили, повернути до Комунального підприємства «Кодимське бюро технічної інвентаризації» Кодимської міської ради Подільського району Одеської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 17.09.2025 року.

Суддя Д.В. Вороненко