Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

Єдиний унікальний номер №943/892/25

Провадження №2/943/1023/2025

16 вересня 2025 року м.Буськ

Буський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Коса І.Б.,

за участю секретаря судового засідання Дутки С.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Буську цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, -

в с т а н о в и в :

позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» через представника Москаленко М.С. звернулося до суду із указаним позовом до ОСОБА_1 , у якому просить стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість за кредитними договорами на загальну суму в розмірі 104 014,00 грн. та судовий збір у розмірі 3028 грн. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 12 червня 2024 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем ОСОБА_1 укладено Договір позики №2634729, в силу якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти на умовах встановлених цим договором, які відповідач зобов`язався повернути та сплатити проценти за користування цією позикою. Непогашена заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором становить загальну суму в розмірі 16264 грн. При цьому, 14 червня 2021 року права вимоги за цим Договором позики були відступлені первісним кредитором ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» на користь позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» згідно Договору факторингу №14/06/21, за яким відповідно до Реєстру боржників №35 від 28.10.2024 року до цього Договору позивач набув права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 в сумі 16264 грн. (основна сума боргу 8289 грн.; заборгованість за відсотками 2475 грн.; заборгованість за відсотками з понадстрокового користування позикою 5500 грн.). Крім того, 06 червня 2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та відповідачем ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №07959-06/2024, в силу якого кредитодавець надав відповідачу кредит на умовах встановлених цим договором, які відповідач зобов`язався повернути та сплатити проценти за користування цим кредитом. Непогашена заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором становить загальну суму в розмірі 45000 грн. Згодом, 19 листопада 2024 року права вимоги за цим кредитним договором були відступлені первісним кредитором ТОВ «Аванс Кредит» на користь позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» згідно Договору факторингу №191124/2, за яким відповідно до Реєстру боржників позивач набув права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 в сумі 45000 грн. (основна сума боргу 15000 грн.; заборгованість за відсотками 22500 грн.; сума заборгованості за штрафними санкціями в сумі 7500 грн.). Крім того, 18 травня 2024 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та відповідачем ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №22146-05/2024, в силу якого кредитодавець надав відповідачу кредит на умовах встановлених цим договором, які відповідач зобов`язався повернути та сплатити проценти за користування цим кредитом. Непогашена заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором становить загальну суму в розмірі 42750 грн. Згодом, 27 листопада 2024 року права вимоги за цим кредитним договором були відступлені первісним кредитором ТОВ «Стар Файненс Груп» на користь позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» згідно Договору факторингу №27112024/2, за яким відповідно до Реєстру боржників позивач набув права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 в сумі 42750 грн. (основна сума боргу 15000 грн.; заборгованість за відсотками 20250 грн.; сума заборгованості за штрафом у сумі 7500 грн.). Оскільки відповідач добровільно не погасив спірну заборгованість за вищевказаними договорами кредиту та позики, що стало приводом для звернення позивача до суду із указаним позовом, який представник позивача просить задовольнити.

Ухвалою судді від 11.06.2025, після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача, який не є підприємцем, вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.

Позивач явку свого повноважного представника в судове засідання не забезпечив, незважаючи на повідомлення судом про дату, час і місце судового засідання, а представник позивача за довіреністю Москаленко М.С. у позовній заяві просила провести розгляд справи у відсутності представника позивача. У випадку неявки в судове засідання відповідача також просить ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання повторно не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, про причини неявки не повідомив, а відзиву на позовну заяву не подавав, клопотань про відкладення розгляду справи не заявляв, що в силу вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті.

Ураховуючи згоду представника позивача, яка у поданій до суду позовній заяві просила розгляд справи проводити за відсутності представника позивача, а проти ухвалення судом заочного рішення не заперечила, враховуючи неявку в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, а також не подав відзиву, отже суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням частини першої статті 280 ЦПК України.

Згідно частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали та з`ясувавши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи із таких мотивів.

Згідно статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно до приписів ст. 12, ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно частини першої та другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Нормою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статей 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1046 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 1 ст. 1050 ЦК України).

Крім того, в силу приписів статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом статей 629, 525, 612, 611 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 512 ЦК кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 514 ЦК України).

Згідно частини першої статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (ч. 1 ст. 517 ЦК України).

Судом встановлено, що 06 червня 2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та відповідачем ОСОБА_1 укладено Договір про надання фінансового кредиту №07959-06/2024, в силу якого товариство надало відповідачу кредит на умовах встановлених цим договором у розмірі 15000 грн. строком на 120 днів до 03 жовтня 2024 року, який відповідач зобов`язався повернути у вказаний строк зі сплатою 1,5% на день.

Вказаний кредитний договір укладено між сторонами у формі електронного документа з використанням відповідачем електронного підпису з одноразовим ідентифікатором «W2529» о 12:53:43 год. від 06.06.2024, що відповідає приписам ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», а перерахування кредитних коштів проведено на картковий рахунок відповідача № НОМЕР_1 .

Як убачається із наявного у матеріалах справи Розрахунку заборгованості станом на 19.11.2024, що заборгованість за Кредитним договором №07959-06/2024 від 06.06.2024 року відповідачем не погашена та становить загальну суму в розмірі 45000 грн. (основна сума боргу 15000 грн.; заборгованість за відсотками 22500 грн.; сума заборгованості за штрафними санкціями в сумі 7500 грн.).

Також, як убачається із матеріалів справи, що 19 листопада 2024 року права вимоги за цим кредитним договором були відступлені первісним кредитором ТОВ «Аванс Кредит» на користь позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» згідно Договору факторингу №191124/2, за яким відповідно до Реєстру боржників позивач набув права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 на загальну суму в розмірі 45000 грн.

При цьому, відповідачем не надано до суду доказів, які би спростовували наданий розрахунок заборгованості перед позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ», як новим кредитором у грошовому зобов`язанні відповідача, а також стороною відповідача не доведено належними доказами про відсутність такої заборгованості перед позивачем чи попереднім кредитором ТОВ «Аванс Кредит».

Відтак, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» (нового кредитора у зобов`язаннях) є обґрунтованими та підлягають до задоволення, зокрема, в частині стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за Кредитним договором №07959-06/2024 від 06.06.2024 року в розмірі 37 500 грн.

Крім того, судом встановлено, що 18 травня 2024 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та відповідачем ОСОБА_1 укладено Договір про надання фінансового кредиту №22146-05/2024, в силу якого товариство надало відповідачу кредит на умовах встановлених цим договором у розмірі 15000 грн. строком на 120 днів до 14 вересня 2024 року, який відповідач зобов`язався повернути у вказаний строк зі сплатою 1,5% на день.

Вказаний кредитний договір укладено між сторонами у формі електронного документа із використанням відповідачем електронного підпису з одноразовим ідентифікатором «W3215» о 15:35:09 год. від 18.05.2024, що відповідає приписам ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», а перерахування кредитних коштів проведено на картковий рахунок відповідача № НОМЕР_1 .

Також, як убачається із матеріалів справи, що 27 листопада 2024 року права вимоги за цим кредитним договором були відступлені первісним кредитором ТОВ «Стар Файненс Груп» на користь позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» згідно Договору факторингу №27112024/2, за яким відповідно до Реєстру боржників позивач набув права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 в сумі 42750 грн. (основна сума боргу 15000 грн.; заборгованість за відсотками 20250 грн.; сума заборгованості за штрафом у сумі 7500 грн.).

При цьому, відповідачем не надано до суду доказів, які би спростовували наданий розрахунок заборгованості перед позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ», як новим кредитором у грошовому зобов`язанні відповідача, а також стороною відповідача не доведено належними доказами про відсутність такої заборгованості перед позивачем чи попереднім кредитором ТОВ «Стар Файненс Груп».

Відтак, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» (нового кредитора у зобов`язаннях) є обґрунтованими та підлягають до задоволення, зокрема, в частині стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за Кредитним договором №22146-05/2024 від 18.05.2024 року в розмірі 35 250 грн.

Отже, суд приходить до переконання про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ» у розмірі 72 750 грн. (тіло кредиту та несплачені відсотки за двома кредитними договорами), оскільки саме на цю суму непогашена заборгованість відповідачем є належним чином підтвердженою представником позивача, яка в подальшому в порядку переуступки боргу перейшла до позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» від первісного кредитора ТОВ «Аванс Кредит» за Кредитним договором №07959-06/2024 від 06.06.2024 року на підставі Договору факторингу №191124/2 від 14.11.2024 року, а також від первісного кредитора ТОВ «Стар Файненс Груп» за Кредитним договором №22146-05/2024 від 18.05.2024 року на підставі Договору факторингу №27112024/2 від 27.11.2024 року.

Разом із тим, суд вважає, що не підлягають до задоволення позовні вимоги в частині стягнення із відповідача на користь позивача штрафних санкцій, а саме: штрафу за Кредитним договором №07959-06/2024 від 06.06.2024 року в розмірі 7500 грн. та штрафу за Кредитним договором №22146-05/2024 від 18.05.2024 року в розмірі 7500 грн., виходячи із таких мотивів.

Відповідно до положень статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Як убачається із матеріалів справи, що згідно долучених до позовної заяви розрахунків заборгованості за Кредитним договором №07959-06/2024 від 06.06.2024 року представником позивача при нарахування загальної суми заборгованості позичальника ОСОБА_1 по вищевказаному кредитному договору, серед іншого, нараховано штраф у розмірі 7500 грн., а також нараховано штраф за Кредитним договором №22146-05/2024 від 18.05.2024 року в розмірі 7500 грн. (разом 15000 грн.)., що суперечить п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, в силу якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Так, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 21 січня 2025 року справа №751/3052/23 виснував, що тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Відтак, зважаючи на запровадження 24 лютого 2022 року в Україні воєнного стану, що на сьогодні не припинений та не скасований, а кредитний договір укладено під час дії воєнного стану (18.05.2024), а тому заявлена вимога про стягнення із відповідача на користь позивача штрафу за Кредитним договором №22146-05/2024 від 18.05.2024 року в розмірі 7500 грн., нарахованого під час дії воєнного стану, є незаконною та не може бути стягнута.

Також, за тотожних обставин, зважаючи на те, що інший кредитний договір також укладено під час дії воєнного стану (06.06.2024), а тому заявлена вимога про стягнення із відповідача на користь позивача штрафу за Кредитним договором №07959-06/2024 від 06.06.2024 року в розмірі 7500 грн., нарахованого під час дії воєнного стану, є також незаконною та не може бути стягнута.

Крім того, на думку суду, не можуть бути задоволені позовні вимоги в частині стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за Договором позики №2634729 від 12.06.2024 року в розмірі 16 264,00 грн., виходячи із таких мотивів.

Відповідно до положень статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Як убачається із матеріалів справи, що 12 червня 2024 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем ОСОБА_1 укладено Договір позики №2634729, в силу якого кредитодавець надав відповідачу кредит у розмірі 11000 грн., строком на 30 днів, які відповідач зобов`язався повернути (12.07.2024) та сплатити проценти за користування цим кредитом у розмірі 0,75%% за кожен день користування кредитом (процентна ставка за понадстрокове користування кредитом в сумі 2,7% за день).

Вказаний кредит відповідач не повернув своєчасно, а тому спірний кредит було відступлено первісним кредитором на користь позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ».

При цьому, як на підставу відступлення боргових зобов`язань відповідача від первісного кредитора до позивача, представник позивача покликається на Договір факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, відповідно до умов якого право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за Договором позики №2634729 від 12.06.2024 року перейшло до позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ».

Пунктом 1.1 Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року передбачено відступлення за плату грошових коштів, права грошових вимог до третіх осіб, строк виконання зобов`язань за якими настав.

Відповідно до витягу із Реєстру боржників №35 від 28.10.2024 року до цього Договору позивач набув права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 в сумі 16264 грн. (основна сума боргу 8289 грн.; заборгованість за відсотками 2475 грн.; заборгованість за відсотками з понадстрокового користування позикою 5500 грн.).

Згідно статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

При цьому, позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» зводяться до того, що право вимоги від первісного кредитора ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» перейшло до позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ», як нового кредитора у грошовому зобов`язанні відповідача ОСОБА_1 , на підставі Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року, незважаючи на те, що предметом його був Договір позики №2634729 від 12.06.2024 року. Тобто основний договір (позики), було фактично укладено після укладення Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року.

Однак, в силу приписів норми статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Згідно статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Системний аналіз вищенаведених норм свідчить, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор. Тобто відступлення права вимоги може здійснюватися виключно відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору (висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі № 752/8842/14-ц, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.01.2019 у справі № 909/1411/13, від 13.10.2021 у справі № 910/11177/20).

Законодавцем передбачено можливість відступлення первісним кредитором новому кредитору як повного обсягу прав та обов`язків, належних йому на момент відступлення (універсальне правонаступництво), так і можливість відступлення прав лише у певній частині, що обумовлюється сторонами в договорі відступлення права вимоги (сингулярне правонаступництво). Оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права "nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet", який означає, що "ніхто не може передати більше прав, ніж має сам".

Зазначені висновки узгоджуються із правовими позиціями, які викладені Верховним Судом у постановах від 16.10.2018 у справі №914/2567/17, від 04.06.2020 у справі №910/1755/19.

При цьому відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі №910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Виходячи із загальних правил та положень ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять всі права первісного кредитора. Обсяг цих прав та умови їх переходу визначаються на момент переходу цих прав до нового кредитора. Тобто новий кредитор отримує право вимагати виконання зобов`язання в обсязі, що існував на момент підписання договору цесії (відступлення права вимоги).

При цьому, чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі №914/868/17, від 18 жовтня 2018 року у справі №910/11965/16.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2023 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012).

Натомість, пунктом 1.1 Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року передбачено відступлення за плату грошових коштів, права грошових вимог до третіх осіб, строк виконання зобов`язань за якими настав.

Проте, основний договір Договір позики №2634729 від 12.06.2024 року було укладено між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем ОСОБА_1 вже після укладення між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» - Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року.

Відтак, суд вважає, що вимога на момент укладення договору (Договір позики №2634729 від 12.06.2024) має бути визначеною, тоді як жодної визначеної вимоги у позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» щодо ОСОБА_1 на момент укладення Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року ще не було, а тому сторони не могли передбачити, що 12.06.2024 року ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» буде укладено кредитний договір із відповідачем ОСОБА_1 .

Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. В справах про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу. Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, сформованій у справі №752/8842/14-ц від 05 липня 2017 року.

За таких обставин, суд приходить до переконання, що позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» не довело порушення його прав зі сторони відповідача ОСОБА_1 та наявність у нього права звернення до суду із цим позовом до нього про стягнення заборгованості за Договором позики №2634729 від 12.06.2024, що був укладений після відступлення ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги за кредитами на користь позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ», а тому підстави для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості зі ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» відсутні, оскільки ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» не мало права на подальше відступлення права вимоги, якою воно ще не володіло.

Тотожні правові висновки за подібних фактичних обставин містяться у постанові Львівського апеляційного суду від 10.04.2025 року в справі №451/1657/24, постанові Київського апеляційного суду від 23.04.2025 року в справі №759/17163/23, постанові Вінницького апеляційного суду від 14.04.2025 року в справі №127/25069/24.

Отже, суд вважає, що не підлягають до задоволення заявлені позивачем вимоги в частині стягнення із відповідача заборгованості за Договором позики №2634729 від 12 червня 2024 року в розмірі 16264 грн., укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем ОСОБА_1 .

Відтак, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог шляхом стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості на загальну суму в розмірі 72 750 грн. (тіло кредиту та несплачені відсотки за двома кредитними договорами), оскільки саме на цю суму непогашена заборгованість відповідачем є належним чином підтвердженою представником позивача, яка в подальшому в порядку переуступки боргу перейшла до позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» від первісного кредитора ТОВ «Аванс Кредит» за Кредитним договором №07959-06/2024 від 06.06.2024 року на підставі Договору факторингу №191124/2 від 14.11.2024 року, а також від первісного кредитора ТОВ «Стар Файненс Груп» за Кредитним договором №22146-05/2024 від 18.05.2024 року на підставі Договору факторингу №27112024/2 від 27.11.2024 року.

Окрім того, у відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 3028 грн., що підтверджено платіжним дорученням, яке міститься у матеріалах справи. Таким чином, із відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становитиме 2117,86 грн. (72 750/104 014х3028).

Ураховуючи викладене, керуючись статтями ст.ст. 2, 4, 10, 12, 13, 76-80, 81, 82, 89, 141, 223, 247, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 274, 279, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

позов задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» заборгованість в сумі 72750,00 грн (сімдесят дві тисячі сімсот п`ятдесят гривень 00 копійок) та судовий збір у розмірі 2117,86 грн (дві тисячі сто сімнадцять гривні 86 копійок).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи:

Позивач: ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, ).

Представник позивача: Москаленко Маргарита Станіславівна (07400, м. Бровари, вул. Лісова, буд. 2, поверх .4).

Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Повний текст рішення складено: 22.09.2025 року.

Суддя: І. Б. Кос