Єдиний унікальний номер: 378/975/25
Провадження № 2/378/404/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2025 року Ставищенський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Марущак Н. М.

за участю секретаря Замші В. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Ставище Київської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Айкон Дебт Коллекшн» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

До суду з вказаним позовом звернулося ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» (01042, м. Київ, вул. Саперне Поле, 12, код ЄДРПОУ 44002941) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), з посиланням на те, що між ОСОБА_1 та ТОВ «Лінеура Україна» було укладено 17 грудня 2020 року кредитний договір № 1357619.

07.09.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» укладено Договір факторингу № 1-07092021, у відповідності до умов якого «Лінеура Україна» передає (відступає) ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» за плату належні йому права вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників.

07.09.2021 між ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» та ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» укладено Договір відступлення прав вимоги № 2-07/09/2021, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» передає (відступає) ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» за плату належні йому права вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників.

Відповідачка зобов`язання за вказаним договором позики не виконує, у зв`язку з чим має заборгованість у сумі 5736 грн., з яких 3000 грн. за основною сумою боргу, 2736,00 грн. за відсотками.

Орієнтовна сума витрат на правничу допомогу складає 10500 грн.

Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за вищевказаним кредитним договором в сумі 5736 грн. та понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн.

Ухвалою Ставищенського районного суду від 07.08.2025 відкрито провадження по справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін (а. с. 40).

Представник позивача ТОВ«ФК Айкон Дебт Коллекшн» в судове засідання не з`явився, про час та розгляд справи товариство повідомлене належним чином (а. с. 45, 47), до суду 25.08.2025 через систему "Електронний суд" представник позивача Пархомчук С. В. подав відповідь на відзив (а. с. 59 - 62) в якій просить розгляд справи проводити за відсутності представника товариства. Щодо заперечення відповідача про неналежне його повідомлення про передачу права вимоги зазначає, що згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15""...боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі". При умові, що Відповідач з будь-яких підстав не отримав вищезазначене повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким Відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунок Первісного кредитора, який вказаний в кредитному договорі, і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст. 516 ЦК України. Однак, Відповідач не надав доказів, що вона сплачувала заборгованість за кредитним договором первісному чи новому кредитору.

Відносно заперечень відповідача щодо нарахування відсотків та пролонгації договору, представник позивача зазначає, що відповідно до п.3.1 кредитного договору нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день, але не більше 90 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод "факт/факт". Позичальник погодився на умови визначені Договором, щодо його пролонгації та нарахування відсотків у випадку прострочення повернення кредиту, тому твердження Відповідача про незаконність нарахування процентів є необґрунтованими (а. с. 59 - 62).

Відповідачка в судове засідання не прибула, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином (а. с. 48), до суду від відповідачки 20.08.2025 через систему "Електронний суд" надійшов відзив на позовну заяву (а. с. 49 - 50), в якому позивачка просить відмовити в задоволенні позовних вимог посилаючись на наступне. Право вимоги за кредитним договором № 1357619 від 17.12.2020 року було відступлено двічі: спочатку від ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» до ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» за договором факторингу №1-07092021 від 07.09.2021, а потім від ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» до ТОВ «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» за договором відступлення права вимоги № 2-07/09/2021 від 07.09.2021. Проте, позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що її, як боржника, було належним чином повідомлено про ці відступлення права вимоги відповідно до вимог цивільного законодавства (протягом 10 днів). Позивач вимагає стягнути 2736 грн простроченої заборгованості за процентами. При цьому, сума кредиту, наданого 17.12.2020 року, становила 3000 грн., а строк кредиту 30 днів. Стандартна процентна ставка 1,9% в день. Розрахунок, наданий позивачем, не містить детального пояснення нарахувань та не дозволяє перевірити обґрунтованість заявленої суми. Вона (відповідачка) заперечує проти нарахування надмірно високих відсотків. Позивач включив до ціни позову витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 500,00 грн. При цьому, загальний розмір позову становить 5736 грн., що свідчить про явну неспівмірність витрат на правову допомогу з ціною позову та обсягом наданих послуг (а. с. 49 - 50).

Суд, розглянувши дану справу, дослідивши подані письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

17.12.2020 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено Договір № 1357619 про надання коштів на умовах фінансового кредиту (а. с. 9 - 12). Відповідно до п. 1.2. сума кредиту складає 3000,00 грн. Згідно із п. 1.3 Договору строк кредиту 30 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів, розмір процентної ставки 1,90 % (п. 1.4.2). На підставі погоджених умов, викладених в п. 2.1. Договору ТОВ «Лінеура Україна» надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок фізичної особи за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № НОМЕР_1 .

Вказаний договір було укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, та підписано шляхом накладення електронного підпису позичальника, відтвореного шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора Н608 (а. с. 12, 17).

Відповідно до довідки ТОВ "Універсальні Платіжні Рішення" на картковий рахунок № НОМЕР_2 , 17.12.2021 року було зараховано грошові кошти в сумі 3000 грн. (а. с. 30).

07.09.2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» було укладено договір факторингу № 1-07092021, згідно з умовами якого ТОВ «Сіті Фінанс Груп» набуває права вимоги за кредитними договорами (а.с. 22 - 25).

Згідно п. 7.1. договору факторингу, в якості ціни за придбання (відступлення) прав вимог.ю фактор сплачує Клієнту плату (ціна продажу) в розмірі, що станом на дату підписання сторонами цього договору складає 1115257,78 грн. без ПДВ.

Відповідно до платіжної інструкції № 42 від 08.09.2021ТОВ «ФК«Сіті Фінанс Груп» на користь ТОВ «Лінеура Україна» здійснило плату за відступлення права вимоги згідно договору факторингу №1-07092021 від 07.09.2021 в сумі 1115257,78 грн. (а. с. 29).

Згідно витягу з реєстру боржників за договором факторингу №1-07092021 від 07.09.2021 року ТОВ «ФК«Сіті Фінанс Груп» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 1357619 в розмірі 5736,00 грн., що складається з заборгованості за відсотками в розмірі 2736,00 грн. та заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 3000,00 грн. (а. с. 16).

07.09.2021 року між ТОВ «ФК«Сіті Фінанс Груп» та ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» було укладено договір відступлення права вимоги №2-07/09/2021, згідно з умовами якого ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» набуло права вимоги за кредитними договорами (а.с.18-19).

Згідно п. 2.1. договору відступлення права вимоги,загальна вартість прав вимоги за договором становить1120257,78 грн.

Відповідно до платіжної інструкції № 379 від 08.09.2021ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» на користь ТОВ «ФК«Сіті Фінанс Груп» здійснило плату за відступлення права вимоги згідно договору відступлення права вимоги№2-07/09/2021 від 07.09.2021 в сумі 1120257,78 грн. (а. с. 33).

Згідно витягу з реєстру боржників за договором факторингу №2-07/09/2021 від 07.09.2021 року ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 1357619 в розмірі 5736,00 грн., що складається з заборгованості за відсотками в розмірі 2736,00 грн. та заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 3000,00 грн. (а. с. 15).

Відповідно до наданого ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» розрахунку заборгованості за кредитом станом на 12.06.2025 заборгованість відповідачки за договором про надання кредиту № 1357619 від 17.12.2020 складає 5736,00 грн., з яких 3000,00 грн. за тілом кредиту, 2736,00 грн. за відсотками (а. с. 14).

При вирішенні справи суд виходить з наступного:

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно зі ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За приписом ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Разом з тим, особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Так, пунктами 5, 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Правилами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).

Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.

Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12 січня 2021 у справі № 524/5556/19, від 10 червня 2021 у справі №234/7159/20, які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.

Отже, виходячи з вищенаведених положень законодавства та встановлених обставин справи, суд приймає до уваги те, що вказаний договір підписаний електронним підписом, використання якого не можливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу ним на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок:1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем);4) виконання обов`язку боржника третьою особою.

Відповідно до положень ст. ст. 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Виходячи із принципу змагальності сторін, у спорі про стягнення кредитної заборгованості на позивача покладається тягар доведення надання позичальнику кредитних коштів та порушення боржником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, а на відповідачі відповідно лежить тягар доведення відсутності у нього заборгованості.

З урахуванням наведених норм чинного законодавства та встановлених у справі обставин, суд вважає, що відповідач, отримавши обумовлену у кредитному договорі суму, належним чином не виконала взяті на себе кредитні зобов`язання, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Щодо стягнення суми заборгованості за вказаним договором,- суд враховує те, що вказаний кредитний договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами договору надання грошових коштів, факт перерахування кредитних коштів в сумі 3000 грн. підтверджено вищевказаною довідкою ТОВ "Універсальні Платіжні Рішення" від 02.07.2025 (а. с. 30), факт отримання вказаних кредитних коштів відповідачка у відзиві на позов не заперечила. Тому позов у частині стягнення з відповідача на користь позивача основної суми заборгованості у розмірі 3000 грн. підлягає задоволенню.

Разом з тим, з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду у Постанові від 05.04.2023 року у справі № 910/4518/16, підлягають частковому задоволенню позовні вимоги у частині стягнення з відповідача на користь позивача процентів, оскільки представником позивача не надано суду доказів, що строк дії договору продовжено (пролонговано) відповідно до умов розділу 4 кредитного договору, згідно якого Клієнт ( ОСОБА_1 ) може ініціювати продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення кредиту шляхом укладення Додаткової угоди до договору. Доказів укладення такої Додаткової угоди позивачем суду не надано.

Враховуючи викладене та ту обставину, що згідно із п. 1.3 кредитного договору строк кредиту 30 днів, суд розраховує їх, виходячи із суми заборгованості по тілу (3000 грн.) та з розрахунку 1,9 % за день користування кредитом (п. 1.4.2.) за період з 17.12.2020 по 15.01.2021, та визначає заборгованість по відсотках в сумі 1710 грн. (3000,00 грн. х 1,9 % х 30 днів).

Отже, позов слід задовольнити частково, стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором № 1357619 від 17.12.2020 в сумі 4710 грн, з яких: 3000 грн. заборгованість з основного боргу, 1710,00 грн. заборгованість за відсотками.

При вирішенні питання про стягнення з відповідачки на користь позивача судових витрат суд виходить з наступного.

Представником позивача Пархомчуком С. В. подано заяву про відшкодування витрат на професійну правову допомогу в сумі 10500 грн. (а. с. 65 67).

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно зі ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

При зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту.

Зазначене відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19 (провадження № К/9901/27657/20).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19), від 23 травня 2022 року у справі № 724/318/21 (провадження № 61-19599св21).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі№ 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22).

Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Щодо співмірності витрат на правову допомогу слід також ураховувати позицію Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 640/6209/19, відповідно до якої розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Стороною позивача надано суду: договір про надання правової допомоги № 09-07/2025 від 09 липня 2025 року, укладеного між ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» та адвокатомПархоменком Сергієм Валерійовичем (а. с. 20 - 21), за яким адвокат взяв на себе зобов`язання надати клієнту юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором. Відповідно до пункту 3.1. Договору вартість послуг розраховується, виходячи з вартості години роботи адвоката, яка встановлюється сторонами у розмірі 2000 грн. за одну годину. Згідно п. 3.3. договору факт надання адвокатом правової допомоги клієнту підтверджується актом.

До матеріалів справи також було долучено акт про отримання правової допомоги з детальним описом виконаних робіт (наданих послуг) - зустріч та консультація (1 год.) 2000 грн., складання та подання до суду позовної заяви (2,5 год.) 5000 грн., інші клопотання, заяви до суду (1,5 год.) 3000 грн., канцелярські витрати 500 грн. (а. с. 69), платіжну інструкцію № 984 від 01.09.2025 відповідно до якої ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» перерахувало на користь ОСОБА_2 10500 грн. за правничу допомогу згідно договору про надання правової допомоги від 09 липня 2025 року (а. с. 73).

Отже матеріалами справи дійсно підтверджується факт отримання ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» послуг адвоката Пархоменка С. В. за надання правової допомоги в суді першої інстанції.

Разом з тим, при визначенні розміру судових витрат, що підлягають відшкодуванню, суд виходить з того, що дана справа для кваліфікованого юриста не є спором значної складності, не потребує зібрання великого обсягу доказів, залучення до участі у справі інших учасників.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Слід зазначити, що звернення до суду з позовами про стягнення боргу за кредитним договором носить масовий характер. З цих підстав суд вважає, що послуги адвокатів за даною категорією справ є стандартними послугами і тому не потребують великих професійних затрат та часу у загальному розмірі 5 годин. Витрати на правничу допомогу в розмірі 10500,00 грн. за даною справою є неспівмірними із складністю справи та виконаних адвокатами робіт.

Отже, враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що справедливим буде стягнення з відповідачки на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн.

Судовий збір слід стягнути з відповідача на користь позивача відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог (82,11%) в сумі 1989,03 грн.

На підставі викладеного, керуючись, ст. ст. 203, 204, 207, 512, 514, 639, 1077, 1078 ЦК України ст. ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст. ст. 4, 12, 13, 81,133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 267-268, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Айкон Дебт Коллекшн» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договоромзадовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Айкон Дебт Коллекшн» заборгованість за кредитним договором № 1357619 від 17.12.2020 у розмірі 4710 (чотири тисячі сімсот десять) гривень, з яких: 3000 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 1710 гривень - заборгованість за відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Айкон Дебт Коллекшн» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1989 (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят дев`ять) гривень 03 копійки та витрати на правничу допомогу в сумі 2000 (дві тисячі) гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повне найменування учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК Айкон Дебт Коллекшн» (01042, м. Київ, вул. Саперне Поле, 12, ).

Відповідачка: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ).

Повне рішення складено 09.09.2025.

Суддя Н. М. Марущак