Справа № 476/196/25
Провадження № 2/476/142/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.08.2025 року с.м.т. Єланець

Єланецький районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Чернякової Н.В.

за участю секретаря Слободніченко В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "СОЛВЕНТІС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

В С Т А Н О В И В :

19.03.2025 року ТОВ "Фінансова компанія "ПІНГ-ПОНГ" звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивує тим, 10.02.2020 року між ТОВ "МІЛОАН" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №1213893, загальний розмір кредиту становить 10100,00 грн., строком на 30 днів до 11.03.2020 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,50% від суми кредиту за кожен день користування.

ТОВ "МІЛОАН" свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачці суму кредиту у розмірі 10100,00 грн.

09.10.2020 року між ТОВ "МІЛОАН" та ТОВ "Діджи Фінанс" укладено договір факторингу № 03/10, відповідно до якого ТОВ "МІЛОАН» відступило на користь ТОВ «Діджи Фінанс» права грошової вимоги за кредитним договором №1213893, що укладений між ТОВ "МІЛОАН" та відповідачкою.

24.01.2022 між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ "Фінансова компанія "ПІНГ-ПОНГ" укладено договір факторингу № 1/15, відповідно до умов якого, а також згідно Додатку №1 до договору факторингу позивач набув право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором №1213893.

ОСОБА_1 свої зобов`язання належним чином не виконувала, у зв`язку з чим станом на 02.11.2024 року виникла заборгованість, яка становить 21792,81 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 8376,43 грн.; заборгованість за відсотками - 12204,38 грн., заборгованість за комісією - 1212 грн.

Посилаючись вищевикладене, представник позивача просив суд стягнути з відповідачки заборгованість у розмірі 21792,81 грн., а також понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2422,40 грн. та на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн.

В судове засідання представник позивача не з`явився, у відповіді на відзив просив суд проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі.

Відповідачка та її представник в судове засідання не з`явилися, до суду надала відзив на позовну заяву та заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначила, що позовні вимоги відповідачка визнає частково, а саме в частині стягнення заборгованості за кредитним договором № 1213893 від 10.02.2020 року у розмірі 7905,72 грн. (10100 грн. за договором - 303 грн. сплачені 12.03.2020 року - 489,85 грн. сплачені 15.03.2020 року - 930,72 грн. сплачені 19.03.2020 року =8376,43 грн. - 470,71 грн. сплачені як комісія за пролонгацію 19.03.2020 року); 0 грн. процентів ( 4545 грн. встановлених п. 1.5.2 Договору - 590,85 грн. сплачені 15.03.2020 року - 1151,71 грн. сплачені 12.03.2020 року - 1549,58 грн. сплачені 19.03.2020 року = 1252,86 грн. - 303 грн. сплачені як комісія за пролонгацію 460,01 грн. сплачені як комісія за пролонгацію 19.03.2020 року); 0 грн. комісії (1212 грн. комісія є нікчемною та не підлягає стягненню, а сплачена комісія за пролонгацію перерахована на користь тіла та процентів по кредиту у зв`язку з недоведеністю факту пролонгації строку кредитування та нікчемності такої комісії). Також зазначає, що нараховані проценти поза межами узгодженого між сторонами 30-денного строку кредитування задоволенню не підлягають. Нарахування банком комісії за обслуговування кредитної заборгованості є неправомірними, а відтак банк не має права й вимагати її сплати від відповідачки. Сума заявлених витрат на правову допомогу є непропорційною щодо ціни позову, тому сума витрат на правову допомогу підлягає зменшенню до 3000 грн. Крім того, просила суд стягнути з позивача на користь ОСОБА_1 6000 грн. в рахунок витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з викладеного, суд вбачає за можливе розглянути справу по суті за відсутності належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи учасників справи.

Дослідивши письмові матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до слідуючого висновку.

Як слідує з матеріалів справи та встановлено судом, 10.02.2020 року між ТОВ "МІЛОАН" та відповідачкою ОСОБА_1 укладено кредитний договір №1213893, за умовами якого кредитодавець зобов`язався на умовах визначених цим договором, на строк визначений п. 1.3 договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п. 1.2 договору, а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п. 1.4 Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором (а.с. 23-23).

Вказаний договір укладений сторонами в електронній формі в Особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток (п. 6.1 Договору).

Процес оформлення кредитного договору між ТОВ "МІЛОАН" і відповідачкою відображено у Анкеті-заяві на кредит № 1213893 від 10.02.2020 року (а.с. 12).

Згідно з п. 1.2.-1.4., 2.1. Кредитного договору, сума (загальний розмір) наданого ОСОБА_1 кредиту становить 10100 грн., який надається строком на 30 днів з 10.02.2020 року по 11.03.2020 року шляхом переказу на картковий рахунок позичальника.

10.02.2020 року ТОВ «МІЛОАН» на рахунок відповідачки перераховано грошові кошти в сумі 10100,00 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 15053387 від 10.02.2020 року (а.с. 36).

В пунктах 1.5.-1.7. Кредитного договору передбачено, що сукупна вартість кредиту, що включає загальну суму зборів, платежів та інших витрат, які повинен сплатити позичальник за цим договором (без врахування суми (тіла) кредиту) складає 5757,00 грн. в грошовому виразі та 694,00 відсотків річних у процентному значенні, і включає в себе складові, визначені п.п. 1.5.1-1.5.2 договору. Комісія за надання кредиту - 1212,00 грн., яка нараховується за ставкою 12,00 % від суми кредиту одноразово; проценти за користування кредитом - 4545,00 грн., які нараховуються за ставкою 1,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 1,50% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом; тип процентної ставки - фіксована.

Пунктом 7.1. Кредитного договору передбачено, що строк дії цього договору складає період, що обчислюється з моменту його укладення і до моменту повного фактичного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Судом встановлено, що ТОВ "МІЛОАН" свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачці суму кредиту у розмірі 10100,00 грн.

09.10.2020 року між ТОВ "МІЛОАН" та ТОВ "Діджи Фінанс" укладено договір факторингу № 03/10, відповідно до якого ТОВ "МІЛОАН» відступило на користь ТОВ «Діджи Фінанс» права грошової вимоги за кредитним договором №1213893, що укладений між ТОВ "МІЛОАН" та відповідачкою.

24.01.2022 між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ "Фінансова компанія "ПІНГ-ПОНГ" укладено договір факторингу № 1/15, відповідно до умов якого, а також згідно Додатку №1 до договору факторингу позивач набув право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором №1213893.

18.07.2025 року на адресу суду надійшла заява ТОВ "ФК "СОЛВЕНТІС" про зміну назви позивача. Із матеріалів справи слідує, що відповідно до наказу № 70-к від 01.07.2025 року на виконання рішення єдиного учасника ТОВ "ФК "ПІНГ ПОНГ" № 1778 від 01.07.2025 року перейменовано з 01.07.2025 року товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ПІНГ ПОНГ" на товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "СОЛВЕНТІС".

Відповідачка свої зобов`язання жодному з кредиторів належним чином не виконувала, у зв`язку з чим станом на 02.11.2024 року виникла заборгованість, яка становить 21792,81 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 8376,43 грн.; заборгованість за відсотками - 12204,38 грн., заборгованість за комісією - 1212 грн.

Разом з тим, суд не може погодитись з доводами позивача у частині нарахування заборгованості за відсотками за користування кредитом за період з 12.03.2020 року по 05.06.2020 року у розмірі 7679,38 грн. (12204,38 грн. - 4545,00 грн.) з огляду на наступне.

Відповідно до правових висновків, висвітлених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18), від 04.07.2018 (провадження № 14-154цс18) та від 31.10.2018 року (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 року (справа № 910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

Відповідно до укладеного кредитного договору № 1213893 від 10.02.2020 року відповідачка отримала кредит у розмірі 10100 грн., строком на 30 днів з 10.02.2020 року. За умовами договору сторони встановили термін (дату) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом - 11.03.2020 року, однак позивач просить стягнути з відповідачки проценти, як за період строку кредитування, так і після закінчення цього строку, а саме по 05.06.2020 року, що не відповідає умовам договору, а відомостей про застосування процедури пролонгації, матеріали справи не містять.

Таким чином, оскільки кредитним договором № 1213893 від 10.02.2020 року визначений строк його дії, який становить 30 днів, саме протягом даного строку позивач мав право нараховувати відповідачці передбачені цим договором відсотки.

Пунктом 1.5.2. Договору визначено, що проценти за користування кредитом становлять 4545,0000 грн., які нараховуються за ставкою 1,50% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Таким чином, виходячи із суми позики у розмірі 10100,00 грн., узгодженої процентної ставки у розмірі 1,50% відсоток від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (строку договору) тривалістю 30 днів, заборгованість відповідачки за відсотками за кредитним договором № 1213893 від 10.02.2020 року становить: 10100, 00 грн. 00 коп. *1.50 % *30 днів = 4545,00 грн.

Вимоги позивача про стягнення із ОСОБА_1 відсотків за кредитом, нарахованих за період після закінчення строку кредитування, а саме з 12.03.2020 року по 05.06.2020 року у розмірі 7659,38 грн. внаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань, є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Крім того, незважаючи на посилання позивача на положення п. 1.6 кредитного договору, фактично цим положенням визначено лише розмір стандартної (базової) процентної ставки за користування кредитом, а не можливість нарахування процентів після закінчення терміну повернення кредиту.

Судом встановлено, що умовами кредитного договору № 1213893 від 10.02.2020 року встановлена комісія за надання кредиту: 1212 грн., яка нараховується за ставкою 12.00 відсотків від суми кредиту одноразово.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частин першої та другої статті 11 ЗаконуУкраїни «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Враховуючи те, що відповідачці встановлено плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд дійшов висновку про те, що положення пункту кредитного договору, укладеного між відповідачкою та ТОВ "МІЛОАН", щодо обов`язку позичальника сплачувати плату (комісію) за надання кредиту, є нікчемними.

Вказана позиція узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

Тому вимоги позивача про стягнення з відповідачки заборгованості за комісією в розмірі 1212 грн. задоволенню не підлягають.

Із відомості ТОВ "МІЛОАН" про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором № 1213893 від 10.02.2020 року слідує, що відповідачка 12.03.2020 року сплатила: 303,00 грн. в рахунок тіла кредиту, 303,00 грн. в рахунок комісії за пролонгацію, 590,85 грн. в рахунок процентів по кредиту; 15.03.2020 року - 489,85 грн. в рахунок тіла кредиту, 489,85 грн. в рахунок комісії за пролонгацію, 1151,71 грн. в рахунок процентів по кредиту; 19.03.2020 року - 930,72 грн. - в рахунок тіла кредиту, 930,72 грн. в рахунок комісії за пролонгацію, 1549,58 грн. в рахунок процентів по кредиту (а.с. 14-15).

Відповідно до умов кредитного договору відповідачка мала сплатити 10100 грн. тіла кредиту. Із матеріалів справи слідує, що відповідачкою сплачено в рахунок тіла кредиту - 1723,57 грн. (303 грн. + 489,85 грн. + 930,72 грн.). Таким чином до сплати підлягає 8376,43 грн.

Відповідно до умов кредитного договору відповідачка мала сплатити 4545 грн. відсотків. Із матеріалів справи слідує, що відповідачкою сплачено в рахунок відсотків 3292,14 грн. (590,85 грн. +1151,71 грн. + 1549,58 грн.). Таким чином до сплати підлягає 1252,86 грн.

Також, із наданої позивачем відомості ТОВ "МІЛОАН" про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором № 1213893 від 10.02.2020 року, що частина коштів, які вносились відповідачкою 12.03.2020 року, 15.03.2020 року, 19.03.2020 року в сумі 303 грн., 489,85 грн. та 930,72 грн. на погашення боргу за кредитом зараховувались ТОВ "МІЛОАН" в рахунок погашення комісії за пролонгацію і сукупний розмір таких платежів за вказаний період становить 1723,57 грн.

За таких обставин, оскільки умови кредитного договору щодо стягнення з відповідачки плати за надання кредиту є нікчемними, сплачені ОСОБА_1 на погашення заборгованості за кредитом кошти у сумі 1723,57 грн., зараховані ТОВ "МІЛОАН" в рахунок погашення комісії за пролонгацію підлягають зарахуванню у рахунок боргу за тілом кредиту та відсотками.

З урахуванням викладеного вище та приймаючи до уваги, що відповідачка ОСОБА_1 належним чином не виконала зобов`язання щодо погашення заборгованості за кредитним договором № 1213893 від 10.02.2020 року, укладеного між нею та ТОВ "МІЛОАН", в обумовлені договором строки, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК "СОЛВЕНТІС" підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача слід стягнути заборгованість за вказаним договором у розмірі 7905,72 грн. (8376,43 грн. + 1252,86 грн. - 1723,57 грн.)

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 Цивільного Кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Також представником позивача заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача сплаченого судового збору в сумі 2422 грн. 40 коп. та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6000 грн. Представник відповідачки просила суд стягнути з позивача на користь відповідачки 6000 грн. витрат на правничу допомогу.

Так, відповідно до ч.ч.1,3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, по в`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, і витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з: 1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи(частина 4 статті 137 ЦПК України).

У разі задоволення позову судові витрати, в тому числі і витрати на правничу допомогу, покладаються на відповідача (пункт 2 частини 2 статті 141 ЦПК України).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, в тому числі і витрат на правничу допомогу, суд, зокрема, враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову (частина 3 статті 141 ЦПК України).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд, покладає судові витрати на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Із матеріалів справи слідує, що позивач поніс наступні витрати: 2422,40 грн. судового збору за подання позовної заяви (а.с. 116), 6000 грн. витрат на правову допомогу (а.с. 11, 16-19), відповідачка понесла 6000 грн. витрат на правничу допомогу (а.с. 70, 90-94).

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги тривалість розгляду справи, складність справи, час, витрачений адвокатами на виконання адвокатських робіт (наданих послуг), часткове задоволення позову, суд вважає, що вимоги представників сторін про стягнення витрат на оплату професійної правничої допомоги у даній справі підлягають частковому задоволенню відповідно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення 21792,81 грн., до задоволення підлягає сума в розмірі 7905,72 грн., що становить 36,3%. Таким чином, з відповідачки на користь позивача слід стягнути 878,77 грн. + 2196 грн. (2422,40 грн. х 36,3%, 6000 грн. х 36,3%) понесених судових витрат, а з позивача на користь відповідачки слід стягнути 3822 грн. (6000 грн. х 63,7%) понесених останньою судових витрат.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 263, 264, 265, 280, 281, 282, 283 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "СОЛВЕНТІС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія "СОЛВЕНТІС" (, місцезнаходження: 07406, Київська область, місто Бровари, вул. Симона Петлюри, будинок 21/1) заборгованість за кредитним договором № 1213893 від 10.02.2020 року у розмірі 7905 (сім тисяч дев`ятсот п`ять) грн. 72 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія "СОЛВЕНТІС" (, місцезнаходження: 07406, Київська область, місто Бровари, вул. Симона Петлюри, будинок 21/1) понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 878 (вісімсот сімдесят вісім) грн. 77 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2196 (дві тисячі сто дев`яносто шість) грн.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія "СОЛВЕНТІС" (, місцезнаходження: 07406, Київська область, місто Бровари, вул. Симона Петлюри, будинок 21/1) на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3822 (три тисячі вісімсот двадцять дві) грн.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду через Єланецький районний суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення буде виготовлено 05.09.2025 року.

Суддя Н.В. Чернякова