Справа № 176/1776/25
Провадження №2/190/541/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2025 року м.Пятихатки

П`ятихатський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Кудрявцевої Ю.В.

за участю:

секретаря - Пронської Т.В.

відповідача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті П`ятихатки Дніпропетровської області за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності та ділоіої репутації фізичної особи, -

встановив:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про захист честі, гідності та ділової репутації фізичної особи, в якому просить визнати інформацію, поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідачкою в соціальній мережі «Facebоок» на своїй власній сторінці недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_3 . Зобов`язати відповідачку не пізніше одного місяця з моменту набрання цим рішенням законної сили розмістити в соціальній мережі «Facebоок» на своїй особистій сторінці повідомлення про ухвалене у даній справі судове рішення та його повний текст, а також інформацію, що спростовує статтю від 24.04.2025 року в такому ж самому об`ємі таким же самим видом та розміром шрифту і не видаляти протягом року з моменту набрання цим рішенням законної сили.

В обґрунтування позову зазначає, що 24.04.2025 ОСОБА_4 в соціальній мережі «Facebоок» на своїй власній сторінці опублікувала такий текст: «Це не окопи. Це - заздалегідь вириті могили на кладовищі в м. Жовті Води Кам`янського району Дніпропетровської області. Для наших. Для тих, хто ще живий зараз боронить Україну. І дякувати за це «покращення» варто ханісу та його гоп-компанії. Не дрони, не авто, не техніка... А ями. «Допомогли», як уміють» До публікації додається моє фото. На офіційній інтернет-сторінці відповідачки з вільним доступом в соціальній мережі «Facebоок», протягом тривалого часу, яка постійно розміщує неправдиву інформацію, що порушує його честь, гідність та ділову репутацію, оскільки на сьогоднішній день він є міським головою м. Жовті Води Кам`янського району Дніпропетровської області. Окрім того, він особисто ніякого відношення до виритих могил не має, так як особисто не приймав участі та не підписував жодного документу, щодо викопування ям для військовослужбовців. Розповсюдження неправдивої інформації впливає на значну кількість мешканців м. Жовті Води, створює негативний суспільний резонанс та напругу. Вважає таку інформацію недостовірною та такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію.

Ухвалою судді від 02.06.2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

25.06.2025 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача адвоката Кузьминської В.С. надійшов відзив на позовну заяву в якому просить відмовити позивачу в задоволенні позову. Зазаначає, що вимоги позивача є необґрунтованими, позивач зазначив що «недостовірна інформація» принижує честь гідність та ділову репутацію ОСОБА_3 , але жодного належного, допустимого та достовірного доказу на підтвердження цієї обставини позивачем не надано. Право на свободу думки і слова на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Під поширенням інформації потрібно розуміти опублікування її у пресі передання з використанням радіо, телебачення чи інших засобів масової інформації поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованим іншим особам, повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також інші форми хоча б однієї особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що в наслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Вважають, що доводами позивача не спростовано, що допис автора де містилися такі окремі висловлювання є цілісними повідомленнями, які розповсюджуються на невизначене коло осіб; такі не є переліком окремих фактів чи суджень (на частину з яких звертає увагу позивач); мають певну мету та форму подання та неможливість оцінювати певні, відокремлені із контексту фрази на предмет їх достовірності, відповідності фактам, тощо. Тому позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт поширення стосовно нього недостовірної такої що порушує право на повагу до честі,гідності та ділової репутації інформацію і що вказана інформація поширювалася саме відповідачкою. Натомість такий допис є виключно оціночним судженням автора, а не фактичним твердженням.

Інших заяв по суті справи від сторін не надходило.

01.08.2025 року ухвалою суду підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до розгляду по суті.

В судове засідання позивач ОСОБА_3 не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, надіслав на електронну адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовільнити.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Кузьминська В.С. в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову та просили в задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у відзиві.

Вислухавши відповідача та її представника, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи, - 24.04.2025 ОСОБА_4 в соціальній мережі «Facebоок» на своїй власній сторінці опублікувала такий текст: «Це не окопи. Це - заздалегідь вириті могили на кладовищі в м. Жовті Води Кам`янського району Дніпропетровської області. Для наших. Для тих, хто ще живий зараз боронить Україну. І дякувати за це «покращення» варто ханісу та його гоп-компанії. Не дрони, не авто, не техніка... А ями. «Допомогли», як уміють» (а.с.6)

Згідно копії акту №9-25 від 24 квітня 2025 року здачі-приймання послуг згідно рахунку №26 від 24 квітня 2025 року укладеного між ФОП ОСОБА_5 та в.о. директора КП «Ритуальні послуги» Жовтоводської міської ради про надання послуг екскаватора-навантажувача, надано послугу - викопка могил для поховання військовослужбовців (14 могил) за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7).

Згідно копії договору про надання послуг екскаватора від 10.02.2025 року (а.с.8-10), - договір укладено між ФОП ОСОБА_5 та в.о. директора КП «Ритуальні послуги» Жовтоводської міської ради.

Відповідно до ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Разом з тим, відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

У зв`язку з цим статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності).

Відповідно до частини 4 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі.

Відповідно до положень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Відповідно до ч. 5 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Пунктом 19 вказаної постанови визначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до частин першої, другої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, наддавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

За своїм характером судження є розумовим актом, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів.

Отже, будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок щодо якості виконуваних публічних функцій, отриманих результатів тощо, не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту.

Крім того, поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, стаття 10 Європейської конвенції з прав людини захищає і погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до частин 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

У п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одної особи у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто, або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Разом з тим, відповідно до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Відповідно до вимог ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.

Ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Суд звертає увагу, що в своїй практиці Європейський Суд з прав людини розрізняє факти та оціночні судження.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і використання практики Європейського суду з прав людини» Європейська Конвенція та рішення Європейського суду є джерелом права в Україні, національні суди мають використовувати практику Європейського суду.

Так, рішенням від 21 лютого 2012 року у справі «Тушалп проти Туреччини» Європейський суд встановив, що навіть припускаючи, що висловлювання заявника могли були визнані провокативними, грубими та агресивними, вони становили оціночні судження. При цьому, Європейський суд підкреслив, що використання, навіть, «вульгарних фраз» само по собі не є визначальним в оцінці агресивного висловлювання, адже це може слугувати просто «стилістичним цілям», оскільки «стиль є частиною комунікації як форми вираження та як такий захищений разом зі змістом вираження».

Відповідну правову позицію наведено в рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Лінгенс проти Австрії» (12/1984/84/131), у пункті 41 якого зазначено, що свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи; за умови додержання пункту 2 статті 10 цієї Конвенції свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій; такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких демократичне суспільство неможливе.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 29 березня 2005 року (заява № 72713/01) у справі «Українська Прес-Група проти України» зазначено: «41. У своїй практиці суд розрізняє факти та оціночні судження. Якщо існування фактів може бути підтверджене, правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу висловлення думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється статтею 10 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. 42. Однак навіть якщо висловлювання є оціночним судженням, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний базис для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшеним за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя».

Для того, щоб розрізняти фактичне твердження і оціночне судження, необхідно брати до уваги обставини справи і загальний тон зауважень, оскільки твердження про питання, що становлять суспільний інтерес, є оціночними судженнями, а не констатацією фактів.

У справі «Дюльдін і Кіслов проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив: «37. Суд знову повторює, що свобода вираження являє собою одну з найважливіших основ демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу. Відповідно до ч.2 ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вона стосується не лише «інформації» або «ідей», які сприймаються схвально або вважаються необразливими, або не викликають інтересу, але й тих, що ображають, шокують або непокоять. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та свободи поглядів, без яких не існує «демократичного суспільства».

Як вбачається зі змісту правових позицій, викладених у постановах Верховного Суду від 11 лютого 2019 року у справі №725/5585/16-ц (провадження №61-34549св18), від 20 травня 2019 року у справі №591/7099/16-ц (провадження №61-34159св18), поширення відповідачем оціночних суджень не може бути підставою для захисту права позивача на повагу до честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту.

Водночас, позивачем не надано належних та допустимих доказів, що висловлювання опубліковані в соціальній мережі «Facebook» ІНФОРМАЦІЯ_1 завдали шкоди його діловій репутації, принизили честь та гідність та, що ці слова є образливими і принизливими з точки зору їх тлумачення та розуміння. Також позивачем не доведено і те, що саме відповідач поширила вказану інформацію.

Враховуючи викладене вище, аналізуючи приведені докази, даючи їм оцінку в їх сукупності, з урахуванням принципів розумності, пропорційності, виваженості, справедливості, вирішуючи справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що позивачем не надано доказів на підтвердження обставин викладених у позові, а тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Розподіл судових витрат суд здійсює відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 3, 32, 34, 68 Конституції України; ст. 277, 297 ЦК України; ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до цієї Конвенції; Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009р. за № 1, ст.ст. 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,

ухвалив:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності та ділової репутації фізичної особи, - відмовити.

Судові витрати по справі, понесені позивачем, віднести на рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення. У випадку, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Сторони по справі:

Позивач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено та підписано суддею 09 вересня 2025 року.

Суддя П`ятихатського районного суду

Дніпропетровської області Ю.В.Кудрявцева