Житомирський апеляційний суд
Справа №283/292/25 Головуючий у 1-й інст. Саланда О. М.
Категорія 70 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Коломієць О.С., Павицької Т.М.,

розглянувши у письмовому провадженні у місті Житомирі цивільну справу № 283/292/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Малинський відділ ДВС у Коростенському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ), про звільнення від сплати заборгованості за аліментами,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 адвоката Реуса Дениса Сергійовича на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 19 травня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Саланди О.М. у місті Малині,

в с т а н о в и в :

У лютому 2025 року адвокат Дмитрієв А.І., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив звільнити позивача від сплати заборгованості за аліментами.

Позов мотивувався тим, що 25 липня 2017 року Малинським районним судом Житомирської області у справі № 283/1249/17 було видано судовий наказ про стягнення із ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частки від доходу боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 липня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Станом на 01 лютого 2025 року у позивача перед відповідачкою утворилася заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 224 353,96 грн.

Вказував, що ОСОБА_1 був мобілізований 28 квітня 2022 року для проходження військової служби відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». З цієї дати він проходив підготовку у навчальному центрі військової частини НОМЕР_1 .

12 травня 2022 року був направлений до військової частини НОМЕР_2 , де виконував бойові завдання із захисту територіальної цілісності та суверенітету України.

ІНФОРМАЦІЯ_2 поблизу населеного пункту Лисичанськ Луганської області під час виконання бойового завдання позивач отримав поранення і проходив стаціонарне лікування.

12 серпня 2022 року він був виписаний із лікарні та направлений до військової частини для продовження служби.

23 вересня 2022 року під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Карлівка Донецької області позивач отримав друге тяжке поранення. Згідно з медичною документацією (виписка з картки хворого № 11348) діагностовано: множинні вогнепальні поранення обох нижніх кінцівок; вогнепальне проникаюче поранення лівого колінного суглоба з переломом зовнішнього виростка великогомілкової кістки зі зміщенням; поранення нижньої третини лівого стегна; сліпе осколкове поранення правої стопи з уламковим переломом п`яткової та таранної кісток; сліпе осколкове поранення нижньої третини правого стегна; дотичне осколкове поранення носа з переломом кісток носа. Після поранення був евакуйований до м. Ізюм, де отримав першу медичну допомогу.

24 вересня 2022 року був переведений до Зміївської центральної районної лікарні у м. Зміїв Харківської області, а наступного дня - до Військово-медичного клінічного центру Північного регіону в м. Харкові.

Починаючи із 28 вересня 2022 року проходив лікування у Київській міській клінічній лікарні № 8, де переніс 12 оперативних втручань на нижніх кінцівках. Перебував на лікуванні до 22 грудня 2022 року, після чого був тимчасово виписаний додому.

У період з 30 січня до 27 березня 2023 року проходив курс лікування в Українському державному медико-соціальному центрі ветеранів війни. Надалі продовжив лікування у місті Малин Житомирської області з 28 березня по 19 квітня 2023 року та з 20 квітня по 11 травня 2023 року. Після восьми місяців лікування він повернувся до військової частини НОМЕР_2 , де за направленням командира пройшов військово-лікарську комісію. На підставі її висновку, наказом командира частини від 12 липня 2023 року № 137-РС його звільнено з військової служби за станом здоров`я та виключено з військового обліку.

Вказував, що після звільнення він пройшов додаткове медичне обстеження. Відповідно до висновку медико-соціальної експертної комісії йому встановлено інвалідність ІІ групи. Наразі перебуває на пенсійному забезпеченні.

З огляду на викладене, фінансові можливості позивача є обмеженими: він не має інших джерел доходу, окрім пенсії. Враховуючи стан його здоров`я, він обмежений у можливості працевлаштування або отримання додаткових доходів, що підтверджується медичними висновками.

Крім того зазначав, що він придбав автомобіль для забезпечення мобільності та базових потреб у зв`язку з травмами, отриманими під час служби. Також під час дії воєнного стану він придбав житловий будинок з метою забезпечення безпеки та стабільних умов для своєї родини. Однак значні витрати, пов`язані з придбанням і утриманням житла, а також підтримкою родини в умовах воєнного стану, призвели до тимчасових фінансових труднощів і, як наслідок, - утворення заборгованості зі сплати аліментів. Водночас ОСОБА_1 , незважаючи на свій стан здоров`я, виявляє готовність виконувати свої зобов`язання в межах наявних можливостей.

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 19 травня 2025 року позов задоволено та вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_2 адвокат Реус Д.С. подав апеляційну скаргу, де просить його скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, а також стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права та таким, що суперечить інтересам неповнолітнього сина сторін.

Зазначає, що місцевим судом не всі обставини справи були об`єктивно, повно і всебічно з`ясовані. Суд зазначив, що підставою для звільнення від заборгованості за аліментами є перебування ОСОБА_1 на лікуванні та подальше проходження реабілітації.

Представник вважає, що таке твердження не обґрунтоване повною мірою, оскільки дана підстава вже була врахована Малинським районним судом Житомирської області у справі № 283/2337/23, в якій було зменшено неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів з 84 078,89 до 40 000, 00 грн. Також звертає увагу на ту обставину, що після ухвалення вище зазначеного рішення позивачем було придбано автомобіль марки «MERSEDES-BENZ ML 350», середня ринкова вартість якого складає 510 000, 00 грн.

Крім того, протягом часу перебування на лікуванні ОСОБА_1 набув на праві власності житловий будинок з господарськими будівлями та земельну ділянку, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стверджує, що ОСОБА_1 мав можливість сплачувати аліменти, оскільки сукупна вартість набутого майна значно перевищує розмір наявної заборгованості зі сплати аліментів.

Ухвалами Житомирського апеляційного суду від 25 червня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та справу призначено до розгляду.

06 серпня 2025 року до суду надійшло клопотання від представника ОСОБА_2 адвоката Реуса Д.С., в якому просить рішення суду першої інстанції скасувати і закрити провадження у справі, оскільки ОСОБА_1 повністю погасив заборгованість по аліментах.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Дмитрієв А.І. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України ( частина 1 статті 368 ЦПК України).

Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною 5 статті 268, статті 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав відповідачу строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, наявні правові підстави для розгляду справи у порядку письмового провадження без участі сторін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга та клопотання представника відповідачки про закриття провадження у справі не підлягають до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що встановлені обставини тяжкої хвороби позивача, яка пов`язана із його бойовим пораненням, надані ОСОБА_1 підтверджуючі медичні документи, стали правовою підставою для ухвалення рішення про звільнення останнього від сплати заборгованості за аліментами.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду враховуючи наступне.

Із матеріалів справи убачається, що відповідно до копії виписки з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 8906, ОСОБА_1 встановлено клінічний діагноз: мінно-вибухова травма від 15.07.2022, закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, осколкове непроникаюче поранення грудної клітки. Він перебував на лікуванні в КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І.І. Мечникова» «ДОР» з 22 липня 2022 року по 29 липня 2022 року (а.с. 15).

Згідно із копією виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 4885 КНП «Київська міська клінічна лікарня № 4», ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 01 серпня 2022 року по 12 серпня 2022 року (а.с. 16).

Відповідно до змісту копії виписки з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 11348 убачається, що ОСОБА_1 встановлено повний діагноз: множинне вогнепальне поранення обох нижніх кінцівок (23.09.2022); вогнепальне наскрізне проникаюче поранення лівого колінного суглоба з вогнепальним переломом зовнішнього виростка лівої великогомілкової кістки зі зміщенням; вогнепальне наскрізне поранення нижньої третини лівого стегна; вогнепальне осколкове сліпе поранення правої стопи з вогнепальним уламковим переломом правої п`яткової та таранної кісток із наявністю стороннього тіла; вогнепальне сліпе осколкове поранення нижньої третини правого стегна; вогнепальне дотичне осколкове поранення зовнішньої частини носа з переломом кісток носа. Лікування проводилося з 24 вересня 2022 року по 28 вересня 2022 року (а.с. 19).

Згідно копії виписки з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 14974, ОСОБА_1 з 28 вересня 2022 року по 22 грудня 2022 року перебував у Київській міській клінічній лікарні № 8 (а.с. 20).

Відповідно до даних копії епікризу із медичної картки стаціонарного хворого № 400, у період з 30 січня 2023 року по 27 березня 2023 року ОСОБА_1 проходив курс лікування в Українському державному медико-соціальному центрі ветеранів війни (а.с. 22).

У період з 28 березня 2023 року по 19 квітня 2023 року та з 20 квітня 2023 року по 11 травня 2023 року ОСОБА_1 перебував на лікуванні в КНП «Малинська міська лікарня» Малинської міської ради, що підтверджується копіями виписок із медичної картки стаціонарного хворого № 1135, № 1416 (а.с. 23, 24).

Встановлено і не заперечується сторонами, що станом на 01 лютого 2025 року у позивача перед відповідачкою утворилася заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 224 353, 96 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості, виданим Малинським відділом ДВС у Коростенському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) від 04 лютого 2025 року № 3620/23.6.(а.с. 33-34).

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 26 лютого 2024 року з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 40 000, 00 грн (а.с. 43-45).

За змістом часини 2 статті 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Відповідно до пункту 22 постанови пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15 травня 2006 року суд, у випадках передбачених статтею 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам.

З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.

При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості.

При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя.

Як убачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 перебуваючи на службі у Збройних Силах України, у зв`язку із неодноразовим отриманням важких поранень під час виконання бойових завдань із захисту територіальної цілісності та суверенітету України, став інвалідом 2 групи і знаходиться на пенсійному забезпеченні, що підтверджено належними доказами. Відомостей про інші доходи позивача матеріали справи не містять.

Таким чином, наявні підстави стверджувати, що заборгованість за аліментами у ОСОБА_1 виникла у період його поранення та лікування, що є обставиною, яка має істотне значення, що було враховано судом першої інстанції при ухваленні рішення.

Також колегія суддів зазначає, що відсутні підстави для задоволення клопотання представника ОСОБА_2 адвоката Реуса Д.С. щодо скасування рішення місцевого суду і закриття провадження у справі у зв`язку із погашенням ОСОБА_1 заборгованості по аліментам, оскільки оскаржуване рішення ухвалене судом першої інстанції при наявності такої заборгованості, а його перегляд щодо відповідності вимогам матеріального та процесуального права апеляційною інстанцією здійснюється на момент його ухвалення.

Також колегія суддів вважає, що факт погашення позивачем заборгованості по аліментам під час апеляційного провадження не має правового значення, не впливає на інтереси сторін та не порушує охоронювані законом інтереси дитини.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги щодо незаконності рішення місцевого суду, наведені у скарзі, не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які ґрунтовно, повно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди апелянта з висновками щодо їх оцінки.

Відповідно до статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими, а рішення суду є законним та ґрунтується на встановлених обставинах справи.

За приписами пункту 1 частини 1 стаття 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відтак, у відповідності до положень статті 375 ЦПК України, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду без змін.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, немає.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374,375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу та клопотання про закриття провадження у справі представника ОСОБА_2 адвоката Реуса Дениса Сергійовича залишити без задоволення, а рішення Малинського районного суду Житомирської області від 19 травня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Судді