Справа № 346/4093/25
Провадження № 2/346/2327/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2025 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

у складі: головуючого судді Сольського В. В.

за участю секретаря судового засідання Біди Ю.Б.,

позивачки ОСОБА_1

представника позивачки адвоката Данильчука Н.Б.

представника відповідача адвоката Волошиної О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м. Коломия в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

представник позивачки звернувся до суду з вказаним позовом, в якому зазначив, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 10 лютого 2018 року, в якому у них народилася дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Сімейні відносини між подружжям не склалися і наданий час в суді вирішується питання про розірвання шлюбу.

Представник вказує, що відповідач не виконує свого обов`язку з утримання дитини та не надає належної матеріальної допомоги на утримання доньки. Хоча є фізично здоровий, матеріально забезпечений, оскільки має у власності нерухоме майно, земельні ділянки.

Тому позивачка просить стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 10 000 грн.

Ухвалою суду від 08 серпня 2025 року у справі № 346/1825/25 позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів, роз`єднано та виділено у самостійне провадження позовні вимоги про розірвання шлюбу та про стягнення аліментів на утримання дитини.

Ухвалою від 21 серпня 2025 року було призначено справу до розгляду у спрощеному позовному провадженні.

19 травня 2025 року представник відповідача адвокат Волошина О.В. подала відзив на позовну заяву та 05 вересня 2025 року додаткові пояснення щодо вимоги про стягнення аліментів. Так представник зазначила, що майновий стан відповідач а не дозволяє йому сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі вказаному позивакою. Оскільки ОСОБА_3 на території України не працевлаштований офіційно, у нього відсутні доходи. З 2024 року проживає в Республіці Польща, де зареєстрований, як підприємець, однак дохід на даний час відсутній. Щодо вказаних позивачкою земельних ділянок та нерухомості, яка належить відповідачу зазначила, що за дві із земельних ділянок отримує орендну плату, розмір якої без врахування податків складає 3 105,19 грн на місяць за одну ділянку, а третя не приносить доходів, оскільки перебуває на тимчасово окупованій території України. Інформація щодо квартир не відповідає дійсності, оскільки станом на момент розгляду справи вказані квартири не належать відповідачу. Відповідач на території Польщі розпочав підприємницьку діяльність, однак доходів від діяльності показати не може, оскільки таку діяльність здійснює менше звітного квартального періоду. Тому вважає заявлений позивачкою розмір аліментів який вона просить стягнути на утримання дитини економічно необгрунтованим та безпідставним, та з урахуванням доходів та статків відповідача останній згідний на стягнення з нього аліментів у розмірі 2 000 грн щомісячно. 05 вересня 2025 року у додаткових поясненнях представник зазначила що з урахуванням встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум для дитини віком до шести років складає 2563 грн, і саме в цьому розмірі відповідач згідний на стягнення з нього аліментів на утримання дитини.

08 вересня 2025 року позивачка подала заперечення на відзив та додаткові пояснення в яких вказала, що відповідач подарував належні йому квартири 09 липня 2024 року своїй сестрі ймовірно з метою уникнення поділу майна належного подружжю.

Щодо необґрунтованості визначено у позовній заяві розміру аліментів зазначила, що вона виходить із реальних щоденних потреб дитини на харчування, одяг, навчання та гуртки, транспорт та комунальні послуги, лікування та оздоровлення та інші витрати.

Щодо майнового стану відповідача вказала, що він має можливість орендувати за кордоном квартиру, сплачуючи щомісячно орендну плату у розмірі 27 000 грн без врахування витрат на комунальні послуги. Тому вважає заявлений розмір аліментів на утримання дитини на який погодився відповідач не свідчить про його піклування про інтереси та благополуччя дитини.

В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги з вказаних підстав підтримали.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов визнали частково у вказаному у відзиві розмірі з наведених підстав.

Суд, перевіривши матеріали справи заслухавши пояснення учасників та оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що сторони з 10 лютого 2018 перебувають в зареєстрованому шлюбі, в якому у них народилася дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10).

Дочка проживає разом з матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідними довідками ВПО (а.с. 15-16, 214-215), та перебуває на утриманні матері. Доказів того, що батько надає будь-які кошти на утримання дитини судом не здобуто.

Відповідач проживає окремо в м. Люблін, Республіка Польща та інших утриманців крім дочки ОСОБА_4 не має. Для проживання відповідач орендує житло, що підтверджується договором оренди від 05 жовтня 2024 року, яка складається з кухонного куточка з вітальнею, двох кімнат та ванної кімнати та сплачує за неї орендну плату в розмірі 2050,08 злотих на місця та 349,92 злотих витрат на утримання квартири (витрати на оренду житла за курсом НБУ на дату ухвалення рішення становлять 27 288,96 грн в місяць) (а.с.86 - 89)

Згідно інформації, отриманої судом в порядку, визначеному ч. 2 ст. 13 ЦПК України, офіційних доходів на території України згідно бази даних Державної податкової служби відповідач у 2025 році не отримував (а.с. 228), згідно інформації з Єдиного державного реєстру транспортних засобів відповідач є власником дев`яти одиниць транспортних засобів (а.с. 216-227).

В 2024 році відповідач отримав дохід в розмірі 74 534,16 грн від здачі в оренду землі (довідка а.с. 183).

Відповідач з 07.05.2025 року здійснює здійснює господарську діяльність на території Республіки Польща надаючи послуги з ремонту (а.с. 178-182).

Згідно Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідач є власником двох земельних ділянок площею 4,6202 та 4,6631 га, які передані в оренду та від яких відповідач отримує пасивний дохід у вигляді орендної плати в загальному розмірі 74 534,16 грн за рік.

09 липня 2024 року відповідач відчужив за договорами дарування близькому родичу (рідній сестрі) будучи у шлюбі три житлові квартири у АДРЕСА_2 , площею 33,3 кв.м, по АДРЕСА_3 , площею 31,5 кв.м та по АДРЕСА_4 площею 47,3 кв.м, вартість яких оцінена по 500 000 грн кожна (а.с. 17-22), що не заперечується відповідачем.

В силу ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Тлумачення положень статті 180 СК України свідчить, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, чи їх шлюб розірвано.

При цьому, аналіз глави 15 СК України дозволяє зробити висновок, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ч. 3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і/або у твердій грошовій формі.

Частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

У п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року зазначається, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка та дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідач є працездатним та на утриманні інших осіб немає (іншого суду не подано), має пасивні доходи на території України від здачі в оренду майна, має у власності транспортні засоби, здійснює підприємницьку діяльність на території іноземної держави, орендує за кордоном житло, а дитина сторін проживає окремо від батька і потребує матеріального утримання від нього, та забезпечення її належним харчуванням, одягом, організацію дозвілля, відпочинку та виховання, що є необхідним для забезпечення нормального рівня життя та її розвитку.

Суд критично оцінює доводи відповідача про його незадовільне матеріальне становище на сьогодні і спроможність сплачувати на утримання дочки аліменти в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі, не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини.

Однак, таке забезпечення є мінімальною гарантією утримання дитини, застосування якої можливе за певних об`єктивних обставин, підтверджених відповідними доказами.

Інтереси дитини і її право на достатній рівень матеріального забезпечення не можуть бути обмежені рівнем цієї мінімальної гарантії, а аліменти можуть бути стягнені з одного із батьків і в більшому розмірі.

Судом також враховано, що стягнення аліментів має ціль найбільш повно захищати інтереси дитини, забезпечити їй не тільки необхідні кошти для існування, але і зберегти по можливості той рівень життя, який дитина мала при сумісному проживанні з обома батьками.

Не зважаючи на відстність даних про джерело доходів відповідача чи наявність у нього заощаджень, рівень життя останнього вказує на його стабільне матеріальне становище з огляду на вартість орендованого ним житла, здійснення ним дороговартісних подарунків своєму близькому родичу в 2024 році, наявність у нього численних транспортних засобів, що дає йому можливість сплачувати аліменти на утримання дити в розмірі, вищому за прожитковий мінімум.

Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, враховуючи необхідність забезпечення прав неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, виходячи зі встановленого законом обов`язку обох батьків щодо утримання їх неповнолітньої дитини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та за доцільне стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі по 10 000 грн щомісячно, що буде об`єктивним і справедливим та не вплине на погіршення матеріального становища відповідача.

Менший розмір аліментів, не буде достатнім для належного виховання та утримання доньки та забезпечення її рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

При цьому, слід зазначити, що у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я сторін та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів.

Також, суд враховує і обов`язок матері утримувати доньку.

Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Положеннями ст. 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви.

Згідно ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

За таких обставин суд вважає, що рішення в частині стягнення аліментів за один місяць, слід допустити до негайного виконання.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнена від сплати судових витрат при звернені з даним позовом до суду, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

На підставі наведеного та ст. 15 ЦК України, ст.ст. 180-182, 184, 191 СК України, керуючись ст.ст. 141, 264, 265, 268, 280-289, 354, п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_5 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_6 , внутрішньо переміщена особа із фактичною адресою проживання АДРЕСА_7 , аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 10 000 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

Стягнення аліментів розпочати з 11 квітня 2025 року і проводити до повноліття дитини.

Стягнення аліментів в розмірі платежу за один місяць звернути до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 1211,20 грн на користь держави (на рахунок: Отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, Код отримувача ( код за ЄДРПОУ) 37993783, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), Рахунок отримувача: UA0026001, Код класифікації доходів бюджету 22030106).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_6 , внутрішньо переміщена особа із фактичною адресою проживання АДРЕСА_7 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , житель зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_5 .

Суддя: Сольський В. В.