Справа № 578/99/25
Провадження № 2/591/1799/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2025 року м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми в складі: головуючого судді Косар А. І.

справа № 591/99/25 про стягнення заборгованості за Договором про споживчий кредит

сторони:

позивач - ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» /далі - ТОВ «ФК«АРТЕМІДА-Ф»/

представник позивача: Бачинський Остан Михайлович

відповідач ОСОБА_1 /далі - ОСОБА_1 /

вимоги позивача: стягнення заборгованості за Договором про споживчий кредит № 105194 від 25.01.2023 у розмірі 22 474.35 грн; судові витрати, що складаються з 2 422.40 грн судового збору та 7 000.00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Заявлені позовні вимоги мотивовано тим, що на підставі договору факторинку позивач набув право вимоги до відповідача за Договором про споживчий кредит № 105194 від 25.01.2023, укладеного між ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та ОСОБА_1 , на загальну суму 22 474.35 грн.

Заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив у визначений судом строк відповідач не подав.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі

У січні 2025 року в системі Електронний суд позивач через представника подав до Краснопільського районного суду вказаний позов.

24 березня 2025 року Ухвалою суд відкрив провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

22 травня 2025 року рішенням №1105/0/15-23 Вища рада правосуддя передала територіальну підсудність судових справ Краснопільського районного суду Сумської області Зарічному районному суду м. Суми.

Крім того, рішенням від 1 липня 2025 року №1384/0/15-23 Вища рада правосуддя відрядила суддю Краснопільського районного суду Сумської області Косар Алевтину Іванівну до Зарічного районного суду м. Суми для здійснення правосуддя строком на один рік з 14 липня 2025 року.

На підставі протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 16.07.2025 судову справу єдиний унікальний номер № 578/99/25 передано для розгляду головуючому судді Алевтині Іванівні Косар.

У порядку частини другої статті 191 Цивільного процесуального кодексу України /далі ЦПК/ суд вирішує спір за наявними матеріалами справи.

Інші процесуальні дії передбачені пунктом 3 частини третьої статті 265 ЦПК, судом не здійснювались.

Фактичні обставини, встановлені судом

Судом встановлено, що 25.01.2023 ОСОБА_1 звернувся до первісного кредитора ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» з метою грошової позики, у зв`язку з чим підписав договір про споживчий кредит №105194 від 25.01.2023 та ознайомився з паспортом споживчого кредиту, повністю погодився на умови договору позики.

Сума кредиту становить 13 334.00 грн. Загальний строк кредитування складає 126 днів з 25.01.2023 по 31.05.2023 зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 286.00% річних, одноразова комісія за ставкою 25% від загальної суми кредиту складає 3 333.50 грн та сплачується в день укладення цього договору, а відповідач зобов`язаний повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом у відповідності до умов договору.

ОСОБА_1 отримав позику у розмірі 13 334.00 грн, яку надано в наступному порядку: в розмірі 10 000.00 грн на платіжну картку № НОМЕР_1 ; в розмірі 3 333.50 грн шляхом погашення заборгованості позичальника комісією, нарахованою згідно п. 2.5 індивідуальної частини.

Відповідач припинив здійснення платежів на виконання кредитного договору такого, тому утворилась заборгованість за кредитним договором.

28.06.2023 між ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф», відповідно до чинного законодавства було укладено договір факторингу №28/06/2023-01, відповідно до якого ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» відступило на користь ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» право вимоги за укладеними між ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та боржниками договорами.

Згідно платіжної інструкції №265 від 03.07.2023 ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» здійснило оплату за відступлення прав вимог згідно договору факторингу №28/06/2023-01 від 28.06.2023 на користь ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС».

Згідно витягу з реєстру боржників, до позивача відійшло право вимоги за договором № 105194 від 25.01.2023 до ОСОБА_1 .

Відповідно до Детального розрахунку заборгованості за Договором про споживчий кредит № 105194 від 25.01.2023 станом на 09.01.2025 заборгованість відповідача складає 22 474.35 грн, з яких 13 334.00 грн -заборгованість за тілом кредиту, 8 339.35 грн - заборгованість за відсотками, 801 грн - заборгованість за комісією.

Згідно повідомлення №629/201050541 від 11.09.2023 про відступлення прав вимоги за договором про споживчий кредит №105194 первісний кредитор повідомив відповідача про відступлення прав вимоги за кредитним договором до позивача.

Відповідно до досудової вимоги №632/56 від 12.09.2023 первісним кредитором направлено відповідачу досудову вимогу про усунення порушень виконання умов кредитного договору та сплати заборгованості новому кредитору ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф».

Мотиви, з яких виходить Суд, та застосовані норми права

Відповідно до чч. 1,2 статті 207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статтею 514 ЦК встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із частиною першою статті 516 ЦК заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 526 ЦК, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 527 ЦК передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або за Законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Як вбачається з положень статті 530 ЦК, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк виконання боржником обов`язку не встановлений, або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Положенням статті 610 ЦК передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, а також розмір процентів встановлений договором.

Згідно статті 629 ЦК, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. (частина перша статті 1049 ЦК).

Відповідно до статті 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 1050 ЦК, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Відповідач відзив не подав. Обставин, викладених у позові, не спростував.

З досліджених в судовому засіданні письмових доказів судом встановлено:

Щодо доведеності укладення кредитного договору та надання кредитних коштів

Оскільки кредитний договір № 105194 від 25.01.2023, підписаний ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та ОСОБА_1 у встановленому законом порядку недійсним не визнавався, суд доходить висновку про те, що між первісним кредитором та ОСОБА_1 як позичальником, виникли договірні відносини щодо користування кредитними коштами.

Доказів того, що ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором таким не виконало, матеріали справи не містять.

Щодо відступлення права вимоги

Кредитний договір діє до повного виконання клієнтом всіх грошових зобов`язань за кредитним договором. Перебіг строку кредитування починається з дати надання банком кредиту клієнту. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Кредитний договір діє до повного виконання клієнтом всіх грошових зобов`язань за кредитним договором. Перебіг строку кредитування починається з дати надання банком кредиту клієнту. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК); (в) факторингу (глава 73 ЦК) (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2018 року в справі № 243/11704/15-ц (провадження № 61-43067св18).

Положеннями статей 1077, 1078 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Суд уважає, позивачем надано докази, які підтверджують ту обставину, що ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» набуло статус нового кредитора за кредитним договором № 105194 від 25.01.2023, укладеного між ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та відповідачем ОСОБА_1 .

Щодо доведеності розміру заборгованості

Судом встановлено, що згідно з укладеним договором ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 13 334.00 грн на умовах, передбачених цим договором, зокрема, в розмірі 10 000.00 грн ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» здійснило переказ на платіжну картку № НОМЕР_1 ; в розмірі 3 333.50 грн шляхом погашення заборгованості позичальника комісією, нарахованою згідно п. 2.5 індивідуальної частини.

З розрахунку заборгованості за Договором про споживчий кредит № 105194 від 25.01.2023 станом на 09.01.2025 слідує, що заборгованість відповідача складає 22 474.35 грн, з яких 13 334.00 грн -заборгованість за тілом кредиту, 8 339.35 грн - заборгованість за відсотками, 801 грн - заборгованість за комісією.

У суду відсутні будь-які правові підстави ставити під сумнів наданий позивачем розрахунок заборгованості за договором щодо основного боргу та процентів, стороною відповідача в ході розгляду справи такий розрахунок у жодній мірі не спростований.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо (частина друга статті 8 Закону України «Про споживче кредитування»).

Таким чином, Закон України «Про споживче кредитування» передбачив право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування. Але законодавство визначає і низку пов`язаних із цим обмежень для банку.

На виконання вимог, зокрема пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» правління Національного банку України постановою від 08.06.2017 №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі Правила про споживчий кредит).

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Отже, банк має надати споживачу за визначеною формою детальний опис усіх складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів, включно з передбаченою комісією за обслуговування за кожним платіжним періодом.

На виконання вимог, зокрема п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» правління Національного банку України постановою від 08.06.2017 №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі Правила про споживчий кредит).

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Отже, банк має надати споживачу за визначеною формою детальний опис усіх складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів, включно з передбаченою комісією за обслуговування за кожним платіжним періодом.

Пунктом 2.4 Договором про споживчий кредит № 105194 від 25.01.2023 передбачено знижений тариф комісії за управління та обслуговування кредиту і складає 1.00 грн. Стандартний /базовий/ тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 100.00 грн. Розмір комісії за управління та обслуговування кредиту не може бути змінено.

Пунктом 2.5 Договором про споживчий кредит № 105194 від 25.01.2023 передбачено сплату комісії за надання кредиту і складає 3 333.50 грн, що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення цього договору за ставкою 25.00% від загальної суми кредиту за рахунок власних коштів позичальника або за рахунок кредиту, якщо це передбачено п.2.2.1. індивідуальної частини. Розмір комісії за надання кредиту не може бути змінено.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таким чином, за змістом загальних норм права об`єктом зобов`язання не можуть бути дії, які одна із сторін вчиняє на власну користь (аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №496/3134/19 (пункти 28, 29), у справі №363/1834/17 (пункт 27).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (частина перша статті 1054 ЦК). Отже, суть зобов`язання за кредитним договором полягає в обов`язку банку надати гроші (кредит) позичальникові та в обов`язку останнього їх повернути і сплатити за користування ними проценти (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №363/1834/17 (пункт 28)). Тому у кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів (аналогічний висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №496/3134/19 (пункт 31.25)).

Розрахунок для позичальника суми його чергового платежу, суми дострокового повернення заборгованості, а також інформування позичальника у вигляді SMS-повідомлень, довідок за телефоном, електронною поштою, через інтернет-сервіс банку або в іншій формі щодо суми платежу, щодо стану кредитної заборгованості, щодо надходження та зарахування коштів на рахунок для повернення заборгованості, щодо зарахування коштів платежу на рахунок для погашення заборгованості тощо, є діями, які банк вчиняє, насамперед, на власну користь. Надання за ціною встановленої у кредитному договорі комісії інших послуг за обслуговування, не пов`язаних із інформуванням позичальника, не передбачено.

Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина третя статті 55 Закону «Про банки і банківську діяльність»), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (пункт 3 частини третьої статті 47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за обслуговування, встановленому у договорі, який підписали сторони, оскільки такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку.

Принципи справедливості, добросовісності та розумності є фундаментальними засадами цивільного законодавства та основами зобов`язання (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК), спрямованими, зокрема, на реалізацію правовладдя та встановлення меж поведінки у цивільних відносинах. Добросовісність у діях їхнього учасника означає прагнення сумлінно використовувати цивільні права і сумлінно виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями, бездіяльністю шкоди правам та інтересам інших осіб.

З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Нікчемність і, відповідно, недійсність з моменту укладення кредитного договору його умов щодо сплати позичальником комісії (за надання фінансового інструменту, за надання кредитних ресурсів, за обслуговування кредитної заборгованості), має наслідком здійснення перерахунку усіх складових заборгованості, які стягує банк.

Враховуючи зазначене, умови кредитного договору № 105194 від 25.01.2023 щодо сплати комісії, пов`язаної з наданням кредиту, в розмірі 3 333.50 та комісії за управління та обслуговування кредиту у розмірі 100.00 грн є нікчемними. Отже, вимога щодо стягнення заборгованості за комісією у розмірі 801.00 грн задоволенню не підлягають.

Суд відхиляє здійснений позивачем у довідці-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 105194 від 25.01.2023, розрахунок заборгованості в частині заборгованості за комісією в розмірі 801.00 грн.

Крім цього, враховуючи що грошові кошти у розмірі 3 333.50 грн були сплачені згідно п. 2.5 індивідуальної частини Договору на погашення заборгованості позичальника комісією.

Оскільки положення п. 2.2.1. та 2.5. Договору про споживчий кредит є нікчемними, сплачені відповідачем одноразово в день укладення цього договору кошти у сумі 3 333.50 грн підлягають зарахуванню на погашення заборгованості.

Таким чином, заборгованість ОСОБА_1 за Договором про споживчий кредит № 105194 від 25.01.2023 становить 18 339.85 грн, а тому позов ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» до ОСОБА_1 підлягає до задоволення часткового.

Щодо розподілу судових витрат між сторонами

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Понесення позивачем судових витрат у виді судового збору в розмірі 2 422.40 грн із застосуванням понижуючого коефіцієнта 0,8, що передбачено частиною третьою статті 4 Закону України «Про судовий збір» підтверджено випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України /ас 35/.

Відповідно до статті141 ЦПК, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищенаведене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 976.76 грн пропорційно розміру задоволених позовних вимог, виходячи з розрахунку: 18 339.85 грн (розмір задоволених позовних вимог) * 2 422.40 грн (сума сплаченого судового збору) / 22 474.35 грн (розмір заявлених позовних вимог) = 1 976.76 грн.

Щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу суд приходить до наступного висновку.

Позовна заява підписана та подана від імені позивача його представником адвокатом Бачинським О. М.

Представник позивача заявив вимогу про стягнення з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 7 000.00 грн, надавши: договір про надання правової допомоги №20250107-7К від 07.01.2025 між позивачем та адвокатом Бачинським О. М., розрахунок суми судових витрат у дані справі, відповідно до якого сума витрат на правничу допомогу складає 7 000 грн, в дану суму включається оплата послуг адвоката за аналіз документів, судової практики, підготовку позовної заяви, збирання доказів, підготовку та подання заяв, скарг, клопотань, чи інших процесуальних документів у ході розгляду справи.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, суд виходить з диспозиції частини першої статті 137 ЦПК, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Так, згідно із частиною другою статті 137 ЦПК, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із : 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначала про те, що «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява №31107/96) Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ вказав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

З урахуванням наведеного не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність».

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 3 грудня 2021 у справі № 927/237/20).

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/WestAllianceLimited" проти України", заява №19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи вищевикладене та зважаючи на предмет позову, його ціну, зміст позовної заяви, докази долучені до неї, виходячи з обсягу реальних та фактично наданих послуг, з урахуванням переліку послуг, що був визначений сторонами у договорі та розрахунку суми судових витрат, суд вважає, що заявлені витрати представником позивача не відповідають критерію розумності, не співмірні із виконаною роботою, а їх відшкодування матиме надмірний характер.

За таких обставин, суд визнає доведеним факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000.00 грн як такий, що є співмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для позивача.

Керуючись стст. 7, 141, 191, 258, 259, 263-265, 268, 272, 352, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

Ухвалив:

Позов ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» (код за , МФО:300528, IVAN НОМЕР_3 в АТ «ОПТ Банк») заборгованість за Договором про споживчий кредит № 105194 від 25.01.2023 у розмірі 18 339 (вісімнадцять тисяч триста тридцять дев`ять) грн 85 коп.

У задоволенні позовних вимог в іншій частині - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» (код за , МФО:300528, IVAN НОМЕР_3 в АТ «ОПТ Банк») в рахунок відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання позову 1 976 (одну тисячу дев`ятсот сімдесят шість) грн 76 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» (код за , МФО:300528, IVAN НОМЕР_3 в АТ «ОПТ Банк») в рахунок відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 4 000 (чотири тисячі) грн 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частина п`ята статті 268 ЦПК).

Інформація про сторони та інших учасників справи:

позивач: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» код за , адреса місцезнаходження: вул. Степана Бандери, буд. 87, оф. 54, м. Львів, Львівська область, 79013, Україна;

представник позивача:Бачинський Остан Михайлович РНОКПП: НОМЕР_4 ; ОРДЕР СЕРІЯ ВС № 1335962 від 08.01.2025;

відповідач: ОСОБА_1 РНОКПП: НОМЕР_2 ; встановлене місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя А. І. Косар