Номер провадження: 22-ц/813/5482/25
Головуючий у першій інстанції Мурзенко М. В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Драгомерецького М.М.,

Комлевої О.С.,

за участю секретаря Козлової В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, без учасників справи, апеляційну скаргу ОБ`ЄДНАННЯ СПІВВЛАСНИКІВ БАГАТОКВАРТИРНОГО БУДИНКУ «ОДЕСЬКИЙ ДВІР» на ухвалу Малиновського районного суду від 23 квітня 2025 року, повний текст якої складено 23 квітня 2025 року та постановленої під головуванням судді Мурзенка М.В., у цивільній справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Одеський двір» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

27.09.2024 року Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі ОСББ) «ОДЕСЬКИЙ ДВІР» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 23.04.2025 року провадження у справі було закрито.

Також було зобов`язано Управління Державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області (місцезнаходження: м. Одеса, вул. Черняховського 6, код ЄДРПОУ: 38016923) повернути ОСББ «Одеський двір» (, 65005, м. Одеса, вул. Ген. Цветаєва, 11) судовий збір у розмірі 2 725 (дві тисячі сімсот двадцять п`ять) грн. 20 коп., який було сплачено на р/р НОМЕР_1 , згідно платіжної інструкції № 988 від 23.09.2024 року.

Крім того, в задоволенні заяви представника ОСББ «ОДЕСЬКИЙ ДВІР» про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу та копіювання документів було відмовлено (а.с.111).

В апеляційній скарзі ОСББ «ОДЕСЬКИЙ ДВІР» ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали суду в частині відмови відшкодування судових витрат на правничу допомогу та ухвалення в цій частині нового судового рішення про задоволення заяви (а.с.13-122).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви представника ОСББ «ОДЕСЬКИЙ ДВІР» про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу та копіювання документів, суд першої інстанції виходив із того, що матеріали справи не мають достатньо правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу та копіювання документів.

При цьому суд зазначив, що питання розподілу судових витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду регулюється спеціальною нормою закону, а саме ст. 142 ЦПК України, якою не передбачено стягнення з відповідача понесених судових витрат у разі закриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 142 ЦПК України, у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що у разі закриття провадження у справі позивач не наділений правом вимагати компенсації понесених ним судових витрат, на відміну від випадку відмови від позову у зв`язку із задоволенням відповідачем вимог позивача після пред`явлення позову.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів і крім того зазначає наступне:

Як було вказано вище, ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2025 року було закрито провадження, у зв`язку з відсутністю предмету спору, у справі за позовом ОСББ «Одеській двір» до ОСОБА_1 по стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги в зв`язку з подачею представником позивача відповідного клопотання.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, апелянт посилається на те, що Малиновським районним судом м. Одеси було неправомірно відмовлено в задоволенні заяви представника позивача про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу та копіювання документів.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, до позовної заяви в якості доказу позивачем було надано Виписку з Протоколу № 3 загальних зборів ОСББ «Одеській двір» від 14 квітня 2019 року (а.с.11).

В пункті 9 означеної виписки зазначено, що «для оплати послуг з правового супроводження діяльності ОСББ «Одеський двір» затвердити одноразовий цільовий внесок у розмірі 65 грн. з одного приміщення (квартири та/або офісу). Оплату правового супроводження за рахунок вказаного одноразового цільового внеску здійснювати до затвердження розміру щомісячного внеску на УБПТ (управління будинком), в якій закласти відповідну складову з правового супроводження. Після затвердження щомісячного внеску на УБПТ (управління будинком), оплату за послуги з правового супроводження здійснювати за рахунок відповідної складової закладеної в щомісячному внеску на УБПТ (управління будинком).

Тобто, оплата з правового супроводження діяльності ОСББ «Одеський двір» вже закладена в щомісячному внеску на УБПТ (управління будинком), у зв`язку з чим витрати на правову допомогу в сумі 30 000 грн. не підлягають стягненню, оскільки ці витрати сплачуються відповідачем щомісячно.

Крім викладеного, колегія суддів зазначає, що в пунктах 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19 зазначено, що нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову з урахуванням складності та значення справи для сторін.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 було зазначено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, а тому, вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Додатковою ухвалою Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20, Постановою Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додатковою Постановою Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц було зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Колегія суддів також зазначає, що Акт приймання-передачі виконаної роботи до Договору про надання правничої допомоги від 02.09.2024 року не містить детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, який є необхідним для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат (а.с. 40).

Тобто, відсутність детального опису робіт (послуг), виконаних (наданих) адвокатом, зокрема із зазначенням витраченого часу на відповідні види робіт, ставить під сумнів, чи розмір таких витрат є обґрунтованим і пропорційним до предмета спору.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Крім того, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, доводи апеляційної скарги її не спростовують, ухвалу прийнято у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 384, 389 - 391 ЦПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОБ`ЄДНАННЯ СПІВВЛАСНИКІВ БАГАТОКВАРТИРНОГО БУДИНКУ «ОДЕСЬКИЙ ДВІР» залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду від 23 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15.09.2025 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

М.М. Драгомерецький

О.С. Комлева