ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Постанова

іменем України

справа №650/1703/25

провадження №22ц/819/421/25

03 вересня 2025 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: Бездрабко В.О. (суддя-доповідач),

судді: Базіль Л.В.,

Радченко С.В.,

секретар: Олійник К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТСАГРОПРОДУКТ» на рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 11 квітня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Сікори О.О., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТС АГРОПРОДУКТ» про розірвання договорів оренди землі,

в с т а н о в и в :

Зміст позовних вимог

В березні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТСАГРОПРОДУКТ» (далі ТОВ «ЮТСАГРОПРОДУКТ») про розірвання договорів оренди землі.

Позов мотивований тим, що на підставі Державних актів на право власності на земельну ділянку серія ХС №061538 від 29 грудня 2003 року та серія ХС№061584 від 04 лютого 2004 року ОСОБА_1 є власником земельних ділянок з кадастровим номером :03:006:0009, площею 9,03га, та з кадастровим номером :03:009:0020, площею 9,19га, розташованих на території Степнянської сільської ради Бериславського району Херсонської області.

25 квітня 2006року між ОСОБА_1 та ТОВ "Югтранзитсервіс-Агропродукт», укладено договір оренди землі, за умовами якого позивач передав в оренду товариства належні йому земельні ділянки за кадастровими номерами :03:006:0009; :03:009:0020.

30 вересня 2015року, на підставі договору про зміну сторони у договорі, ТОВ «Югтранзитсервіс-Агропродукт» передало право оренди вищевказаних земельних ділянок новому орендарю ПП «ЮТС-АГРОПРОДУКТ ПЛЮС».

28 грудня 2021 року між ОСОБА_1 , ПП «ЮТС АГРОПРОДУКТ ПЛЮС» та новим орендарем ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» укладено додаткову угоду №1100241 до договору оренди від 25 квітня 2006року, за умовами якої сторонами погоджений розмір орендної плати за кожну з ділянок по 5,91% від нормативної грошової оцінки ділянки в розмірі 308 539,65 грн., що в грошовому виразі склало по 36 469,38 грн. за кожен рік. Пунктом 4.4 цієї угоди встановлено, що орендна плата вноситься орендарем з 01 серпня до 31 грудня поточного року. Строк дії договору оренди погоджений до 31 грудня 2027 року.

Відповідач протягом періоду з 2022 по 2024 роки виплату орендної плати за користування землею не здійснював, з приводу чого утворилась заборгованість у розмірі 109 408,14 грн.

Посилаючись на систематичну несплату товариством орендної плати, невикористання земельних ділянок за цільовим призначенням та відсутність будь-яких дій з боку відповідача щодо виконання умов договору оренди, що свідчить про істотне порушення умов оренди, позивач просив розірвати договір оренди землі №4АА71500003 від 25 квітня 2006 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ "Югтранзитсервіс-Агропродукт" (новий орендар ТОВ «ЮТС АГРОПРОДУКТ» ), зі змінами згідно додаткової угоди від 28 грудня 2017 року щодо земельних ділянок з кадастровими номерами :03:006:0009, площею 9,03га та :03:009:0020, площею 9,19 га; вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції

Рішенням Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 11 квітня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволений.

Постановлено розірвати договір оренди землі №4АА71500003 від 25 квітня 2006 року, який укладений між ОСОБА_1 та ТОВ "Югтранзитсервіс-Агропродукт" (новий орендар ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ», зі змінами згідно додаткової угоди від 28 грудня 2017 року щодо земельних ділянок з кадастровими номерами :03:006:0009 площею 9,03га та :03:009:0020 площею 9,19 га.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду мотивовано, тим що відповідач належним чином не виконував взяті на себе обов`язки за договором, що проявилося у систематичній несплаті орендної плати протягом періоду з 2022 по 2024 роки включно, що є підставами для розірвання договору оренди.

Суд зазначив, що відповідачем не надано доказів, які б підтверджували, що земельні ділянки належні позивачу не могли бути використано товариством за їх цільовим призначенням. Товариство не повідомило позивача про наявність обставин, які унеможливлювали виконання ним договірних зобов`язань, не надало доказів наявності причинно-наслідкового зв`язку між запровадженим в країні воєнним станом та неможливістю обробітку землі.

Загальне посилання товариства на запроваджений в Україні воєнний стан та лист Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року не є достатніми підставами для безумовного звільнення відповідача від виконання договірних зобов`язань, оскільки такий лист носить загальний характер і не містить ідентифікації конкретного зобов`язання відповідача.

Доводи апеляційної скарги

Не погодившись з рішенням суду від 11 квітня 2025 року, ТОВ «ЮТС АГРОПРОДУКТ» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом фактичних обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалите нове судове рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

Скаржник зазначив, що між ТОВ «ЮТС АГРОПРОДУКТ» та орендодавцем існують правовідносини з оренди землі. З 24 лютого 2022 року у зв`язку зі збройною агресією військами рф частина території України, включаючи Херсонську область та земельні ділянки Бериславського району були тимчасово окуповані, у зв`язку з чим ТОВ «ЮТС АГРОПРОДУКТ» здійснювати господарську діяльність на орендованих земельних ділянках не мав можливості. Після звільнення території Бериславського району Херсонської області підприємство не припустило до оброблення земель сільського призначення, оскільки земельні угіддя забрудненні вибуховонебезпечними предметами. Крім того, майно товариства під час окупації території Бериславського району було розграбовано.

28 лютого 2022 року Торгово промислова Палата опублікувала на своєму офіційному сайті лист, яким визнала військову агресію рф проти України форс-мажорною обставиною ( обставиною непереборної сили). За таких обставин, враховуючи вимоги пункту 6 статті 762 ЦК України, наймач звільняється від плати за весь час протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає оскільки має місце випадок непереборної сили.

Оскільки системне невиконання обов`язку з оплати оренди зумовлене настанням форс-мажорних обставин, які не залежать від товариства, скаржник вважає, що є підстави для звільнення відповідача від орендної плати за період, коли користування землею було неможливим.

З огляду на ці обставини, розпорядженням Новорайської сільської військової адміністрації Бериславського району Херсонської області ТОВ «ЮТС АГРОПРОДУКТ» надавались пільги зі сплати місцевих податків та зборів.

Товариство зазначило, що не мало можливості підготувати відзив на позов та надати до суду першої інстанції докази на підтвердження наявності непереборних обставин, які унеможливили сплату позивачу орендної плати, у зв`язку з відсутністю у штаті підприємства юриста, а тому просило суд апеляційної інстанції поновити строк на подання доказів у виді розпоряджень Новорайської сільської військової адміністрації Бериславського району Херсонської області від 18 квітня 2024року №154; від 31 жовтня 2023року №163; від 06 лютого 2024року №29 про надання пільг зі сплати місцевих податків та зборів.

Правова позиція інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Бєліков А.А., який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , просив скаргу залишити без задоволення, вказавши про законність та обґрунтованість рішення суду від 11 квітня 2025 року.

Адвокат зазначив, що посилання на лист ТПП України від 28 лютого 2022 року № 2924/02.0-7.1. є безпідставним, оскільки вказаний лист не можна вважати сертифікатом у розумінні статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», оскільки вказаний лист не є документом, який був виданий за зверненням відповідача, для якого могли настати певні форс-мажорні обставини.

Відповідач обмежився лише посиланням на військові дії на території України та Херсонської області, проте не навів доказів того, які саме обставини вплинули на господарську діяльність підприємства та не надав доказів того, що підприємство припинило чи призупинило свою діяльність в період з 24 лютого 2022 року по травень 2025 року.

Посилання відповідача на розпорядження Новорайської сільської військової адміністрації Бериславського району Херсонської про надання пільг зі сплати місцевих податків та зборів на території Новорайської селищної територіальної громади не звільняють орендаря від виконання договірних зобов`язань зі сплати орендної плати за користування земельними ділянками. Докази отримання відповідачем відповідного сертифікату ТПП України із засвідченням настання форс-мажорних обставин саме для товариства відсутні.

Розгляд справи апеляційним судом

В судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, що підтверджується довідками про доставку судових повісток до електронних кабінетів представників сторін.

В заяві від 21 серпня 2025 року адвокат Бєліков А.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 , просив розгляд справи провести у відсутність позивача та його представника.

Згідно з частиною другою статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зі змісту вказаної норми права вбачається, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Ураховуючи наведене, баланс інтересів учасників справи у як найшвидшому розгляді справи, обізнаність учасників справи про дату, час та місце розгляду справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи.

Відповідно до частини другої, третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Частиною восьмою статті 83 ЦПК України передбачено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

В апеляційній скарзі ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» заявило клопотання про поновлення строку на подання нових доказів у справі, а саме розпоряджень Новорайської сільської військової адміністрації Бериславського району Херсонської області про встановлення відносно товариства пільг зі сплати податків та зборів, в обґрунтування якого послалося на неможливість подачі цих розпоряджень до суду першої інстанції у зв`язку з відсутністю у штаті підприємства юриста.

Дослідивши аргументи скаржника, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні зазначеного клопотання про поновлення строку на подання нових доказів у справі, оскільки скаржник не навів поважних причин неможливості подання цих доказів до суду першої інстанції, а відсутність у штаті підприємства юриста не впливає на обов`язки сторін щодо необхідності дотримання вимог процесуального закону й стосується лише внутрішньої організації роботи товариства.

14 липня 2025 року ТОВ «ЮТС АГРОПРОДУКТ» подало клопотання про зупинення провадження у справі з підстав визначених пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України до розгляду Верховним Судом справи № 650/3776/24, яка ухвалена у подібних правовідносинах.

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 252 ЦПК України суду надана можливість за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі лише у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Перегляд судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку колегією суддів не є підставою для зупинення провадження у справі.

Оскільки, перегляд судового рішення у справі № 650/3776/24 на розгляд палати, об`єднаної палати, Великої Палати Верховного Суду не передавався підстави для зупинення провадження у даній справі відсутні. З огляду на викладене клопотання ТОВ «ЮТСАГРОПРОДУКТ» про зупинення провадження у справі задоволенню не підлягає.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Згідно Державного акту на право власності земельної ділянки серія ХС №061583 від 29 травня 2003 року ОСОБА_1 є власником земельної ділянки за кадастровим номером :03:009:0020 площею 9,19 га, розташованої в Степнянської сільської ради Бериславського району Херсонській області (а.с.21-22).

Відповідно до Державного акту на право власності земельної ділянки серія ХС № 061584 від 04 лютого 2004 року ОСОБА_1 є власником земельної ділянки за кадастровим номером :03:006:0009 площею 9,03га, розташованої в Степнянської сільської ради Бериславського району Херсонській області (а.с.23-24).

25 квітня 2006року між ОСОБА_1 та ТОВ «Югтранзитсервіс-Агропродукт», укладено договір оренди землі, за умовами якого позивач передав в оренду товариства належні йому земельні ділянки за кадастровими номерами :03:006:0009; :03:009:0020.

30 вересня 2015року, на підставі договору про зміну сторони у договорі, ТОВ «Югтранзитсервіс-Агропродукт» передало право оренди вищевказаних земельних ділянок новому орендарю ПП «ЮТС-АГРОПРОДУКТ ПЛЮС».

28 грудня 2021 року між ОСОБА_1 , ПП «ЮТС АГРОПРОДУКТ ПЛЮС» та новим орендарем ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» укладено додаткову угоду №1100241 до договору оренди від 25 квітня 2006 року, за умовами якої сторонами погоджений розмір орендної плати за кожну з ділянок по 5,91% від нормативної грошової оцінки ділянки в розмірі 308 539,65 грн., що в грошовому виразі склало по 36 469,38 грн. за кожен рік. Пунктом 4.4 цієї угоди встановлено, що орендна плата вноситься орендарем з 01 серпня до 31 грудня поточного року. Строк дії договору оренди погоджений до 31 грудня 2027 року.

Відповідач протягом періоду з 2022 по 2024 роки виплату орендної плати за користування землею не здійснював, з приводу чого утворилась заборгованість у розмірі 109 408,14 грн., що відповідачем в ході розгляду не заперечувалося.

Належні позивачу земельні ділянки знаходиться на території Степнянської сільської ради Бериславського району Херсонської області, що відноситься до Новорайської селищної територіальної громади Бериславського району Херсонської області, яка у період з 09квітня 2022 року по 11 листопада 2022року перебувала під тимчасово окупацією рф, а з 11 листопада 2022 року віднесена до території можливих бойових дій, що підтверджується наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309, яким було затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, а також Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, який затверджено наказом Міністерства розвитку громад та територій України 28 лютого 2025 року№ 376, який є чинним.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції і застосовані норми права

Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Правилами частини першої статті 2 Закону України «Про оренду землі» визначено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Отже, оренда землі є окремим випадком найму майна, загальні правила якого визначені приписами цивільного (приватного) права. Відповідно й законодавче регулювання підстав припинення права оренди землі складається з норм цивільного та земельного законодавства.

Договір оренди землі, відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі», це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди, зокрема, є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату, а приписи статей 24, 25цього Закону визначають права та обов`язки орендодавця та орендаря, зокрема право орендодавця вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди і своєчасного внесення орендної плати, а також право орендаря самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі.

Орендодавець, відповідно до абзацу п`ятого частини першої статті 24 Закону України «Про оренду землі», має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати за земельну ділянку, а в разі оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом - також орендної плати за водний об`єкт.

Орендар земельної ділянки зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку, а в разі оренди земельної ділянки в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом - також і орендну плату за водний об`єкт (частина друга статті 25 Закону України «Про оренду землі»).

Відповідно до частини другої статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до спеціальної норми частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Згідно з пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Отже, для того щоб констатувати наявність підстав для припинення права користування земельною ділянкою згідно з пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України, суд має встановити такі обставини, як «систематичність» та «несплату» орендної плати.

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що під систематичністю під час вирішення приватноправових спорів розуміються два та більше випадки несплати орендної плати, визначеної умовами укладеного між сторонами договору. Натомість разове порушення такої умови договору не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання. Судова практика у розумінні поняття «систематичність» у подібних правовідносинах є усталеною (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17, від 01 квітня 2020 року у справі № 277/1186/18-ц, від 29 липня 2020 року у справі № 277/526/18, від 20 серпня 2020 року у справі № 616/292/17, від 08 травня2024 року у справі № 629/2698/23; постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду: від 24 листопада 2021 року у справі № 922/367/21, від 04 липня 2023 року у справі № 906/649/22, від 20 лютого 2024 року у справі № 917/586/23, від 02 квітня 2024 року у справі № 922/1165/23 та інші).

У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив, що ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» систематично не виплачувало орендодавцю орендну плату у строки, визначені умовами укладених між сторонами договорів та додатковими угодами про оренду землі, що відповідно до наведених норм права є підставою для розірвання договорів оренди відповідно до пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України.

Відповідно висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2024 року у справі № 918/391/23 (провадження № 12-19гс24), підставою розірвання договору оренди землі згідно з пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України є саме систематична, тобто неодноразова (два та більше випадків), повна несплата орендної плати. Ця спеціальна правова норма у такому випадку є самостійною та достатньою, і звертатися до більш загальної норми частини другої статті 651 ЦК України немає потреби, оскільки вона передбачає саме додаткову (до основної) підставу для розірвання договору оренди землі.

Оскільки позивач мотивував позовні вимоги тим, що ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» вчасно не сплачувало орендну плату за 2022 - 2024 роки, тому саме відповідач повинен був спростувати належними та допустимими доказами твердження позивача про несплату орендної плати в обумовлений в договорі термін до 31 грудня поточного року, чого ним зроблено не було.

Відповідач не надав суду на підтвердження факту виконання ним своїх зобов`язань щодо виплати орендної плати відповідно до умов договорів оренди землі за 2022, 2023 та 2024 роки. Крім того, заперечуючи проти задоволення позову вказував на неможливість виконання цих зобов`язань через наявність обставин, які на його думку, унеможливлювали виконання зобов`язань.

В апеляційній скарзі товариство послалося на те, що відсутність сплати орендної плати відповідачем у період окупації та до моменту підтвердження безпечного стану земельної ділянки є наслідком обставин непереборної сили, за які він не відповідає, що унеможливлює розірвання договору оренди землі на підставі систематичної несплати орендної плати за цей період.

Статтею 617 Цивільного кодексу України передбачено можливість звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо сторона договору доведе, що таке порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили (форс-мажору).

Частиною другою статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору, зокрема, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, тощо.

В зв`язку із запровадження на території України Указом Президента України № 64 від 24 лютого 2022 року воєнного стану, Торгово-промисловою палатою України (далі - ТПП) було оприлюднено лист № 2024/02.0-7.1 від 28 лютого 2022 року, яким повідомлено, що військова агресія Російської Федерації проти України є форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили). Це означає, що введення воєнного стану на території України є форс-мажором та є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договору, але тільки в тому випадку, якщо саме ця обставина стала підставою для невиконання договірних зобов`язань.

У постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14 червня 2022 року в справі № 922/2394/21 зазначено, що: «статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Так, форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Таких висновків дотримується Верховний Суд у постанові від 16 липня 2019 року у справі №917/1053/18 та у постанові від 09 листопада 2021 у справі №913/20/21».

Отже, орендар повинен довести факт, що він опинився в ситуації неможливості виконання договірних зобов`язань, або ж виконання договірних зобов`язань внаслідок військової агресії було практично неможливим (через активні воєнні дії, тимчасову окупацію засміченням вибухонебезпечними предметами земельної ділянки, що є предметом договору), це допоможе уникнути відповідальності за порушення договірних зобов`язань.

Відповідно до частини першої статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відповідно до системного аналізу глави 58 ЦК України оренда земельної ділянки є різновидом найму майна, а тому загальні положення про найм (оренду) застосовуються до регулювання відносин з найму (оренди) земельної ділянки, якщо інші правила не передбачено спеціальним Законом.

Положення Закону України «Про оренду землі» не забороняють застосування до відносин з оренди землі наведених загальних положень, викладених в статті 762 ЦК України (постанова Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі № 399/935/16-ц (провадження № 61-304св17)).

Згідно з положеннями частини шостої статті 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

У пунктах 6.8-6.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 травня 2018 року у справі № 910/7495/16 (провадження № 12-37гс18) зазначено, що норма частини шостої статті 762 ЦК України визначає в якості підстави звільнення від зобов`язання сплатити орендну плату об`єктивну безпосередню неможливість використовувати передане у найм майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає.

Обставини, зазначені у нормі частини шостої статті 762 ЦК України, повністю не охоплюються поняттям форс-мажорних обставин, адже на відміну від останніх, ознаками яких є їх об`єктивна та абсолютна дія, а також непередбачуваність, перші можуть бути спричинені, зокрема, й безпосередньо вольовою дією орендодавця, тобто обставини згідно з частиною шостою статті 762 ЦК України можуть включати обставини непереборної сили та випадку, втім не обмежуються ними.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що відсутність у частині шостій статті 762 ЦК України вичерпного переліку обставин, які унеможливлюють використання орендарем майна, підстав виникнення таких обставин, засобів їх підтвердження свідчить про те, що підставою для застосування цієї норми є встановлення факту неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин на загальних підставах, визначених процесуальним законодавством.

Згідно правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21), у кожному конкретному випадку істотність порушення договору треба оцінювати з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Поняття такої істотності закон розкриває за допомогою іншого оціночного поняття «значної міри позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору». Тобто, критерієм істотного порушення договору закон визначив розмір завданої цим порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати те, на що вона очікувала, укладаючи договір.

З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку, що відповідачем доведено факт неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин, а саме існування форс-мажорних обставин, які перешкоджали йому виконати передбачений договором сторін обов`язок з виплати позивачу орендної плати за 2022 рік, оскільки земельні ділянки, що розташовано на території Степнянської сільської ради та відносяться до Новорайської сільської територіальної громади Бериславського району, в період з 09 квітня 2022 року по 11 листопада 2022 року перебували під тимчасовою окупацією, тому в 2022 році орендар значною мірою був позбавлений можливості використовувати спірну земельну ділянку для отримання доходів, в 2022 році.

Обґрунтовуючи свої заперечення щодо неможливості виплати орендної плати за 2023, 2024 роки відповідач також посилається на наявність обставин непереборної сили, за які він не відповідає, що унеможливлює розірвання договорів оренди землі на підставі систематичної несплати орендної плати за цей період та на не можливість використання орендованих земельних ділянок через їх потенційне замінування та існування загрози для життя і здоров`я працівників при обробітку земельної ділянки.

Вимогами частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України установлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (стаття 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Разом з цим, жодних належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про відсутність протягом 2023, 2024 років, за які відповідачем не вносилася орендна плата, можливості використання земельних ділянок через наведені скаржником обставини, як підстави для застосування положень статті 762 ЦК України, ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» в установленому процесуальним законом порядку, не надано.

Як зазначалося вище, земельні ділянки розташовані на території Новорайської сільської територіальної громади Бериславського району Херсонської області, яка з 11 листопада 2022 року віднесена до території можливих бойових дій. Отже бойові дії у 2023 та 2024 роках на вказаній території не велися.

Відповідачем на час розгляду справи судом першої інстанції не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про відсутність протягом 2023-2024 років, за який відповідачем не вносилася орендна плата, можливості використання земельних ділянок за цільовим призначенням через військову агресію рф проти України, потенційну загрозу забруднення спірних ділянок вибухонебезпечними предметами, а також через знищення та розкрадання належного товариству майна.

Будучи належним чином повідомленим про ініційоване відносно відповідача судове провадження, ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» не подало заперечень щодо пред`явленого відносно товариства позову, не надало належних та допустимих доказів на спростування тверджень позивача.

Згідно частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадків, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Долучені до апеляційної скарги розпорядження Новорайської сільської військової адміністрації Бериславського району Херсонської області від 18 квітня 2024 року; 31 жовтня 2023 року №163; від 06 лютого 2024 року №29; від 06 грудня 2024року №2444 та Бериславської міської військової адміністрації Херсонської області від 06 листопада 2023року №344 про надання ТОВ «ЮТС АГРОПРОДУКТ» пільг зі сплати місцевих податків та зборів щодо орендованих земельних ділянок, не можна прийняти до уваги, оскільки ці розпорядження подані поза межами встановленого процесуальним законом строку.

В апеляційній скарзі товариство зазначило, що наявність форс-мажорних обставин в даному випадку підтверджується листом ТПП України №2024/02.0-7.1 від 28 лютого 2022 року.

Проте, частиною другою статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», передбачено, що торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Отже, для засвідчення форс-мажорних обставин ТПП України видається сертифікат. Водночас, лист Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28 лютого 2022, на який посилається скаржник як на аналогію сертифікату про посвідчення форс-мажорних обставин, не можна вважати сертифікатом у розумінні статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», а також такий лист не є документом, який був виданий за зверненням відповідного суб`єкта (Відповідача), для якого могли настати певні форс-мажорні обставини.

Верховний Суд у постановах від 01 червня 2021 у справі №910/9258/20, від 14 червня 2022 у справі №922/2394/21 зазначав, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.

Таким чином, в разі наявності певних обставин (форс-мажорних), які засвідчені для конкретної особи відповідним сертифікатом ТПП України, суд має оцінити зазначений доказ у сукупності з іншими доказами.

Водночас, настання форс-мажорних обставин не є підставою для невиконання стороною зобов`язання, строк виконання якого настав до дати настання таких обставин, а також для звільнення сторони від відповідальності в такому випадку. Такий висновок висловлений у постанові Верховного Суду від 07 червня 2023 року у справі №912/750/22.

З огляду на викладене, лист ТПП України №2024/02.0-7.1 від 28 лютого 2022 не можна вважати сертифікатом у розумінні статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні».

Доводи апеляційної скарги щодо неможливості здійснення товариством господарської діяльності через знищення та розкрадання майна підприємства, зокрема сільськогосподарської техніки, колегія суддів також відхиляє, оскільки відповідачем не доведено втрату всієї техніки та обладнання, необхідного для обробки землі та неможливості залучення такої техніки на правах оренди.

За таких обставин колегія суддів визнає недоведеними доводи апеляційної скарги щодо відсутності вини відповідача у невиконанні обов`язку з виплати орендної плати за 2023-2024 роки за договором оренди землі.

Наведене свідчить, що суд першої інстанції дійшов в цілому правильного висновку, що спірний договір оренди землі за вимогою позивача може бути достроково розірваний з підстав неналежного виконання орендарем умов договору, а саме: систематичного невиконання обов`язків зі сплати орендної плати, що є істотним порушенням умов договору.

Встановивши дійсні обставини справи та дослідивши надані сторонами докази, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги про розірвання договору оренди землі.

Разом з цим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо неможливості через тимчасову окупацію, використання орендарем за призначенням земельних угідь у період 2022 року, і як наслідок виконання зобов`язань зі сплати у 2022 році орендної плати, відповідно до умов договору, але вважає, що ця обставина не вплинула на результат вирішення спору по суті, оскільки встановлене судом першої інстанції систематичне невиконання відповідачем обов`язку зі сплати орендної плати мало місце не лише у 2022 році, а й в 2023, 2024роках, що свідчать про істотне порушення умов договору та є самостійною підставою для його розірвання.

Згідно частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Ураховуючи, що позивачем пред`явлено вимогу лише про розірвання договору оренди землі, а відповідачем в цілому не надано належних та допустимих доказів на спростування доводів позивача щодо наявності правових підстав про дострокове розірвання договору оренди, колегія суддів вважає, що рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 11 квітня 2025року слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розподіл судових витрат в порядку частини тринадцятої статті 141 ЦПК України не здійснюється у зв`язку із залишенням апеляційної скарги ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» без задоволення .

Рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 11 квітня 2025 року без змін.

Виключити з мотивувальної частини рішення посилання на можливість використання відповідачем об`єкту оренди у період з березня по листопад 2022року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: В.О. Бездрабко

Судді: Л.В. Базіль

С.В. Радченко