Справа № 683/2276/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2025 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Бондарчук Л.А.

за участі секретаря судового засідання Поважнюк Т.В.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Старокостянтинові цивільну справу №683/2276/25, 2/683/1334/2025 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів

установив:

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 з позовом та просить стягнути з нього 12273,78 грн неустойки за прострочення сплати аліментів та 12000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

На обґрунтування позовних вимог вказує, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю з 2019 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 . Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади №2025/008647816 від30.06.2025 та витягу з реєстру територіальної громади №2025/008647709 від 30.06.2025мама та дитина зареєстровані за однією адресою - АДРЕСА_1 .

Судовим наказом Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області №2- н/683/357/2021 у справі №683/2106/21 було стягнуто з ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 : реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (місце проживання: АДРЕСА_3 : реєстраційний номер облікової картки латника податків НОМЕР_2 ). аліменти на дитину ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/4 частини із всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але ні менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 27 липня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

4 липня 2025 року старшим державним виконавцем Старокостянтинівського відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бондарук Іриною Олександрівною, було винесено постанову про арешт коштів боржника.

Аліменти на утримання дитини відповідач сплачує нерегулярно, а рішення суду добровільно не виконує, внаслідок чого у зв`язку з несплатою аліментів утворилася заборгованість, яка станом на 1 липня 2025 року складає 12273,78 грн, що підтверджується довідкою розрахунку заборгованості по аліментах наданої державним виконавцем Старокостянтинівського відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

У визначений законом строк представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Грицаєм Л.М. подано відзив, у якому він просив в позові відмовити, застосувавши ч.4 ст.267 ЦК України у зв`язку із спливом позовної давності, а також зазначив, що на час розгляду справи заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів на користь ОСОБА_1 відсутня.

Представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Кузина М.-О.С. подала до суду заяву, де позов підтримала, просила задоволити та провести розгляд справи у її відсутності та відсутності позивачки.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Грицай Л.М. подав заяву про розгляд справи у його та відповідача відсутності, просив у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом об`єктивно встановлено, що на підставі судового наказу Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області №2- н/683/357/2021 у справі №683/2106/21 стягуються з ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/4 частини із всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але ні менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 27 липня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Старокостянтинівським відділом державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження № 66997124, за яким державним виконавцем проводилося примусове стягнення з відповідача аліментів на користь позивачки на утримання дитини.

Однак, ОСОБА_2 ухилявся від участі в утриманні дитини та належного виконання рішення суду, не сплачував аліменти, а тому, станом на 1 липня 2025 року допустив заборгованість зі сплати аліментів, яка становить 12273,78 грн, що підтверджується виданим Відділом державної виконавчої служби розрахунком заборгованості із сплати аліментів.

За таких умов, з наведених вище обставин випливає, що відповідач з 27 липня 2021 року і на час розгляду справи судом періодично ухилявся від виконання свого обов`язку по сплаті аліментів на утримання сина, в зв`язку з чим позивачка змушена була особисто нести всі необхідні витрати для забезпечення виховання, утримання та догляду за неповнолітньою дитиною.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

У відповідності до ч.1 ст. 196 СК України, у разі виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Крім того, п. 22 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року за № 3 роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням

аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

При таких обставинах, з положення наведеної вище норми Сімейного кодексу України, а також практики Верховного суду України випливає, що оскільки відповідач протягом трьох років не сплачував у повному розмірі аліменти, внаслідок чого виникла у значній сумі заборгованість виключно з вини відповідача, позивач, як стягувач аліментів на утримання неповнолітніх дітей, має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Відповідно до положення ст. 20 СК України, якою передбачено, що до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу. У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, позовна давність застосовується судом відповідно до Цивільного кодексу України, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Виходячи з цієї норми законодавства, вимога про стягнення з особи неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення сплати заборгованості по аліментам на підставі ст. 196 СК України, не входить до переліку вимог, що передбачені ч.1 ст. 20 СК України на яких поширюються строки позовної давності встановлені Цивільним кодексом України, зокрема і строки, що передбачені ч.2 ст. 258 ЦК України, а саме спеціальна позовна давність (скорочена) в один рік, яка застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За таких умов, неустойка (пеня) у розмірі одного відсотка від суми не сплачених аліментів за кожен день прострочення в період часу починаючи з 27 липня 2021 року по 1 липня 2025 року становить 24603,07 грн (розрахунок неустойки (пені) наведено в додатку до позовної заяви), яку необхідно було б стягнути з відповідача на користь відповідача.

Разом з тим, судом враховується положення ст.551 ЦК України, згідно якої предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Водночас, у відповідності до ст. 196 Сімейного кодексу України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості, тому суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня в розмірі 12273,78 грн.

Позивачка просить суд стягнути з відповідача, понесені нею витрати в сумі 12000 грн на професійну правничу допомогу.

Пунктом 1 ч.3 ст.133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої - шостої ст. 137 ЦК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку

компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Клопотань про зменшення витрат на оплату правничої допомоги від відповідача не надійшло.

Отже враховуючи, що позивачкою надано докази витрат на правову допомогу, суд вважає, що з відповідача на її користь необхідно стягнути зазначені витрати в сумі 12000 грн.

Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 3ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому згідно із ст.141 ЦПК України судовий збір у розмірі 968,96 грн слід стягнути з відповідача в дохід держави.

Керуючись ст.12, 76, 81,82, 245, 265,274-279 ЦПК, ст.180,196 СК України,суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 12273,78 грн неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів та 12000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 968,96 грн судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Повний текст рішення виготовлено 15 вересня 2025 року.

Суддя