Провадження номер 2/741/438/25
Єдиний унікальний номер 741/679/25
РІШЕННЯ

іменем України

08 вересня 2025 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Крупини А.О.,

з участю секретаря судового засідання Кузьменка І.С.,

представника відповідача Середи Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференцзв`язку в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

УСТАНОВИВ:

У квітні 2025 року представник Дараган Ю.О. в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі за текстом - ТОВ «ФК «ЄАПБ», позивач) звернулася до Носівського районного суду Чернігівської області з цим позовом.

Вимоги позову мотивовані тим, що 23 березня 2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та відповідачем укладено кредитний договір № 39962-03/2024, який підписано електронним підписом позичальника ( ОСОБА_1 ), що відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. У відповідності до умов Договору позичальникові надані грошові кошти в розмірі 13500 грн. строком на 120 днів (пункт 1,2 Договору), дата надання кредиту 23 березня 2024 року, дата погашення кредиту 20 липня 2024 року. Відповідно до п.1.4.1. Договору за користування кредитом клієнт взяв на себе зобов`язання зі сплати товариству 1,50 % за денною процентною ставкою, яка застосовується у межах строку кредитування, вказаного у пункті 1,21 Договору.

У подальшому, на підставі договору факторингу №19092024 від 19 вересня 2024 року, укладеного між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «ФК «ЄАПБ», за умовами якого ТОВ «Аванс Кредит» за плату відступило позивачу своє право грошової вимоги до боржників за цілим рядом договорів, у тому числі право вимоги до ОСОБА_1 за договором кредиту № 39962-03/2024 від 23 березня 2024 року. Згідно з Витягом з реєстру боржників до вказаного Договору факторингу заборгованість ОСОБА_1 склала 54 000 грн. 00 коп., із яких 6000,00 грн. основний борг, 40500 грн. 00 коп. сума заборгованості за процентами, та 0 грн. сума заборгованості по штрафних санкціях.

Просила суд стягнути із ОСОБА_1 (далі відповідач) на користь товариства заборгованість за кредитним договором № 39962-03/2024 від 23 березня 2024 року в загальному розмірі 54 000 грн. 00 коп. та понесені судові витрати.

Ухвалою судді Носівського районного суду Чернігівської області від 22 квітня 2024 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви (заяву із запереченням щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, відзив на позовну заяву, відповідь на відзив) по суті справи та встановлено відповідні строки (а. с. 37).

21 травня 2025 року представник відповідача адвокат Середа Д.А. подав до суду відзив на позовну заяву, яким просив у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ» до ОСОБА_1 відмовити повністю. Не заперечуючи факту наявності кредитного договору № 39962-03/2024, підписаного в електронній формі шляхом накладення електронного підпису шляхом накладення електронного підпису W9383, право вимоги за яким відповідно до укладеного договору перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ», зазначав, що на підтвердження переходу права вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 39962-03/2024 від 23 березня 2024 року від первісного кредитора ТОВ «Аванс Кредит» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» позивачем надано лише копію договору факторингу № 19092024 від 19 вересня 2024 року, укладеного між ними; суду не надано Реєстру боржників за договором (додаток № 1 до договору), натомість до матеріалів позовної заяви долучені лише витяг з такого реєстру із зазначенням ПІБ боржника ОСОБА_2 , його РНОКПП, суми заборгованості. Таким чином, у справі відсутні належні докази на підтвердження факту переходу права вимоги до ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту № 39962-03/2024 від 23 березня 2024 року, а тому відсутні підстави уважати, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» є новим кредитором у зобов`язаннях з відповідачем. Відсутність доказів надання суми кредиту (позики) у власність позичальника, зокрема, шляхом перерахування визначеної суми грошових коштів на його картковий рахунок чи в інший погоджений спосіб, за відсутності інших обставин (наприклад, поведінки позичальника, що підтверджує факт визнання ним отримання кредитних коштів, сплати заборгованості тощо), не дає можливість зробити висновок, що кредитор належним чином виконав своє зобов`язання за кредитним договором, а, відповідно, не дає можливість зробити висновок про отримання позичальником погодженої суми кредиту (позики), що у свою чергу не дає можливості зробити висновок про наявність правових підстав для виникнення заборгованості. У матеріалах справи відсутні квитанції про безготівковий переказ та успішність його статусу, відсутня виписка по особовому рахунку ОСОБА_1 або будь-які інші документи, які могли б підтвердити рух коштів між первісними кредитодавцями та ОСОБА_1 . Відсутність доказів отримання ОСОБА_1 на свій платіжний електронний засіб погодженої суми фінансового кредиту, а також доказів того, що відповідач своєю поведінкою, зокрема, шляхом перерахування коштів на користь позивача чи попередніх кредиторів в якості погашення боргу, не підтверджує існування кредитних зобов`язань. Отже, відсутність доказів надання у розпорядження відповідача обумовлених сум кредиту свідчить про відсутність правових підстав для виникнення заборгованості за договором та її стягнення з відповідача. Одночасно зазначено, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і очікує понести у зв`язку із розглядом даної справи складає 8000 грн. 00 коп. (а.с.50-56).

У відповіді на відзив від 26 травня 2025 року представник позивача стверджував, що позивачем доведено факт укладання указаних договорів відповідачем в електронній формі, а тому позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а відповідач намагається уникнути виконання взятих на себе зобов`язань. ТОВ «ФК «ЄАПБ» не володіє та не може володіти оригіналами первинних документів (касовими та меморіальними) на отримання та повернення відповідачем кредитних коштів за укладеними з ТОВ «Аванс Кредит» договором, щодо яких вник спір з тих причин, що не є первісним кредитором, а дані документи формуються, складаються та зберігаються в установі банку, який видавав кредит. При цьому, ТОВ «ФК «ЄАПБ» не здійснював жодних додаткових нарахувань і не застосовував жодних штрафних санкцій до відповідача, а відсотки нараховувались виключно первісним кредитором відповідно до умов укладеного договору. Також у відповідності до умов укладеного договору кошти надаються позичальнику в безготівковій формі на банківську картку, вказану позичальником при укладенні договорів, а саме позичальником при укладенні вищезазначеного договору було вказано картку банку (маска картки № НОМЕР_1 , а перерахування коштів було здійснено оператором онлайн-послуг платіжної інфраструктури, яким переказ коштів здійснюється виключно у безготівковій формі. Для повного, об`єктивного та законного вирішення даної цивільної справи, ураховуючи те, що відповідно до законодавства ТОВ «ФК «ЄАПБ» не має можливості отримати інформацію про рахунок відповідача у АТ «Державний експортно-імпортний банк України», представник позивача просив витребувати додаткові пояснення та докази. У частині стягнення витрат на правничу допомогу представник позивача заперечував у зв`язку з неспіврозмірністю заявлених до відшкодування витрат. Судові засідання просив проводити без участі представника ТОВ «ФК «ЄАПБ» (а.с.66-77).

У запереченнях на відзив від 27 травня 2025 року представник відповідача указав, що на підставі договору факторингу № 19092024 від 19 вересня 2024 року відповідач не отримував від ТОВ «Аванс Кредит» документацію, передбачену п. 9.8 цього договору, зокрема, належним чином оформлений розрахунок заборгованості, докази перерахування коштів на рахунок, відкритий на ім`я відповідача (фінансові документи). Щодо задоволення клопотання представника позивача про витребування доказів від АТ «Державний експортно-імпортний банк України» заперечував, спираючись на порушення процедури подання такого клопотання. Просив відповідь на відзив ТОВ «ФК ЄАПБ» залишити без врахування (а. с. 95-97).

Ухвалою Носівського районного суду Чернігівської області від 30 червня 2025 року клопотання представника позивача Макарової Людмили Володимирівни про витребування доказів задоволено частково, витребувано від акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» (, місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Антоновича, буд. 127) докази, а саме:

- інформацію щодо наявності в ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , картки банку (рахунку), відкритого в банку станом на 23 березня 2024 року;

- інформацію щодо належності в ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , картки банку (рахунку) № НОМЕР_3 хх-хххх-1336;

- інформацію щодо надходження на картковий рахунок № НОМЕР_3 хх-хххх-1336 грошових коштів у розмірі 13500,00 грн. у період з 23 березня 2024 року по 26 березня 2024 року;

- виписку по картці банку (рахунку) № НОМЕР_3 хх-хххх-1336 за період з 23 березня 2024 року по 26 березня 2024 року.

У задоволенні інших вимог клопотання представника позивача ОСОБА_3 відмовлено.

У судовому засіданні оголошено перерву до 11 год 30 хв 08 вересня 2025 року для отримання вищевказаних доказів судом (а.с. 107-108).

10 липня 2025 року за результатами розгляду ухвали суду від 30 червня 2025 року на адресу суду від акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» надійшла відповідь, за змістом якої фізична особа, яка зазначена в Ухвалі, не є клієнтом АТ «Укрексімбанк» (а.с.112).

У судовому засіданні 08 вересня 2025 року представник відповідача адвокат Середа Д.А. щодо задоволення позову заперечував з аналогічних підстав, що зазначені у відзив на позовну заяву від 21 травня 2025 року. Стверджував, що відповідач ОСОБА_1 ніколи жодних договорів з ТОВ «Аванс Кредит» не укладав, не підписував, грошових коштів не отримував, карткового рахунку в АТ «Укрексімбанк» не мав. Припускав, що невстановлена особа недобросовісно використала документи від імені ОСОБА_1 , однак до правоохоронних органів з приводу шахрайства вони не звертались. Привертав увагу суду, що електронний підпис позичальника формується безпосередньо на сайті такого позичальника, що свідчить про можливе отримання такого підпису невстановленою особою. Зробив заяву про подання протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду доказів понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу (а.с. 95-97).

У судове засідання 08 вересня 2025 року представник позивача та відповідач ОСОБА_1 повторно не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином у порядку ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України, не просили про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Отже, сторони у справі на власний розсуд розпорядились своїми правами щодо предмета спору, а тому несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням ними відповідних процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України).

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Так, за ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

Судом установлено, що 23 березня 2024 року між фінансовою установою Товариством з обмеженою відповідальністю «Аванс Кредит» (товариством) та відповідачем (клієнтом) укладено договір про надання фінансового кредиту № 39962-03/2024 у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію» шляхом підписання електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання останнім одноразового ідентифікатора W9383. Сторонами погоджено надання позикодавцем позики у розмірі 13500 грн. шляхом перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів платіжного засобу позичальника платіжної картки № 5352-93хх-хххх-1336 (а.с.4-6).

Графіком платежів, зазначеному у додатку № 1 до Договору про надання фінансового кредиту № 39962-03/2024 від 23 березня 2024 року, підписаним ОСОБА_1 електронним підписом W9383 визначено: дата видачі кредиту/дата платежу: 23.03.2024 13500,00; 21.04.2024, 30 днів у розрахунковому періоді, 10125,00; 21.05.2024 30 днів у розрахунковому періоді, 10125,00; 20.06.2024 30 днів у розрахунковому періоді, 10125,00; 20.07.2024 30 днів у розрахунковому періоді, 23625,00; усього 54000,00. (а.с.7).

До матеріалів позовної заяви позивачем додано паспорт споживчого кредиту, підписаного 23 березня 2024 року ОСОБА_1 електронним підписом НОМЕР_4 . (а.с.9-10).

19 вересня 2024 року ТОВ «Аванс Кредит» повідомило ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , про відступлення права вимоги по кредитному договору № 39962-03/2024 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (а.с.11).

19 вересня 2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №19092024, у відповідності до умов якого ТОВ «Аванс Кредит» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Аванс Кредит» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників (а.с.12-14, 81-85).

Одночасно, 19 вересня 2024 року між фактором ТОВ «ФК «ЄАПБ» та клієнтом ТОВ «Аванс Кредит» було укладено Акт прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу №19092024 від 19 вересня 2024 року (а.с.15, 89).

Реєстром боржників до договору факторингу №19092024 від 19 вересня 2024 року та Витягом з нього підтверджується факт набуття ТОВ «ФК «ЄАПБ» права грошової вимоги до відповідача в сумі 54000 грн, із яких 13500 грн основний борг, 40500 грн сума заборгованості за процентами, 0 грн. сума заборгованості по штрафних санкціях (а.с.16, 90-91).

Позивачем долучено розрахунок заборгованості за кредитним договором 39962-03/2024 від 2024-03-23, ОСОБА_1 , код ІПН НОМЕР_2 , згідно з яким станом на 19 вересня 2024 року заборгованість останнього становить: 13500 тіло, 40500 прострочені відсотки (а.с.17-18, 78-79).

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зважає на таке.

Порядок здійснення цивільного судочинства встановлений ЦПК України, за яким суд розглядає справи у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих учасниками справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися нам припущеннях (ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України).

За позицією Верховного Суду у справі № 607/16163/19 (постанова від 27 січня 2021 року), за якою обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них, як на підставу своїх вимог.

Вирішуючи заявлені вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договорам, суд виходить із положень п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, за яким підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як регламентовано ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

У ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За приписами ст. 13 Закону «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію").

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження (ст. ст. 1077, 1080 ЦК України).

За сформованою позицією Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 643/4902/14-ц тлумачення ч.1 ст.512 ЦК України дає підстави для висновку, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору факторингу (глава 73 ЦК України).

Фінансова компанія це фінансова установа, яка на підставі відповідної ліцензії має право здійснювати діяльність з надання одного або декількох видів фінансових послуг, що викладено у ст. 29 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії».

В оцінці поведінки та способу ведення справ фінансовою компанією суд ураховує те, що така є професійним учасником ринку надання фінансових послуг, у зв`язку з чим висуваються певні вимоги щодо дотримання правил та процедур, які є традиційними в цій сфері, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ фінансовою компанією є вищими, ніж до споживача фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною в цивільних відносинах з такою установою. З врахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах.

Схожий висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 01 лютого 2023 року у справі № 199/7014/20.

У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 334/3056/15 зроблено висновок, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

Як регламентовано ст. 13 Закону України «Про електронну комерцію», розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України "Про платіжні послуги", "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг.

Позивачем у підтвердження заявлених вимог про стягнення заборгованості не долучено жодних документів, які б підтверджували виконання позикодавцем/кредитодавцем взятих на себе зобов`язань та перерахування відповідачу як позичальнику кредитних коштів. Об`єктивні докази, які б слугували висновком виконання кредитодавцем взятих на себе зобов`язань, відсутні.

Досліджуючи надані розрахунки заборгованості позивача як правонаступника, суд переконаний, що такі самі по собі не є належним та допустимим доказом наявності заборгованості та її розміру за договором, оскільки будь-яких доказів перерахування кредитних коштів на картку чи на рахунок відповідача, підтвердження отримання останнім кредитних коштів відповідно до укладеного договору позивачем не надано (постанова Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 765/№ 755/18920/18).

Суд уважає, що договори факторингу з витягами з реєстру боржників, які є похідними від договору позики та кредитних договорів, не є безумовними доказами підтвердження достовірності розміру заборгованості.

Отже, виходячи з умов кредитного договору, доданого до позову, передумовою надання кредитних коштів шляхом перерахування на банківський рахунок клієнта, є його заява із зазначенням банківського карткового рахунку, на який товариство має перерахувати позичальнику кошти, передбачені договором.

У свою чергу, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11.09.2019 року по справі № 755/2284/16-ц.

При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит.

З урахуванням вищевикладених висновків, суд звертає увагу, що для підтвердження виникнення у ОСОБА_1 обов`язку з повернення кредитних та/або позичених коштів, сплати процентів за їх використання та виконання інших обов`язків, передбачених договором, матеріали позовної заяви повинні містити достатню сукупність належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження надання у розпорядження ОСОБА_1 погодженої суми грошових коштів в якості кредиту (позики) у погодженому порядку, тобто шляхом безготівкового переказу на електронний платіжний засіб.

Разом з тим, до позовної заяви не додано жодного доказу на підтвердження того, що кредитодавцем ТОВ «Аванс Кредит» на виконання умов кредитного договору № 39962-03/2024 від 23.03.2024 було здійснено безготівковий переказ обумовленої суми грошових коштів на електронний платіжний засіб ОСОБА_1 .

Окрім того, листом від 10 липня 2025 року акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» повідомило суд, що фізична особа, яка зазначена в Ухвалі від 30 червня 2025 року, тобто ОСОБА_1 , не є клієнтом АТ «Укрексімбанк» (а.с.112).

Указане свідчить по те, що відповідач ОСОБА_1 як фізична особа не має укладених з банком договорів, не користується банківськими послугами, такими як відкриття рахунку чи картки та не має повноважень керувати банківськими рахунками через дистанційні системи, тобто не отримує банківського обслуговування від акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України».

Тобто до позовної заяви не додано жодного документа на підтвердження того, що платіжний засіб маска карти № НОМЕР_3 хх-хххх-1336 належить ОСОБА_1 , жодного документа на підтвердження здійснення безготівкових переказів погодженої суми грошових коштів на платіжний засіб ОСОБА_1 .

Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного суду від 29 червня 2021 року у справі № 916/2040/20).

Розглядаючи справу в межах доводів та поданих доказів, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог про стягнення заборгованості та порушення відповідачем прав позивача, які б підлягали судовому захисту. Наведене зумовлює відмову у позові.

Висновок суду узгоджується із такими засадами цивільного законодавства/судочинства як верховенство права, свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність (ст. 3 ЦК України, ст. 2 ЦПК України).

У матеріалах справи відсутні відомості, які б беззастережно доводили протилежне.

Сторона має довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог (постанови Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 2-879/13, від 27 січня 2021 року у справі № 607/16163/19, від 23 листопада 2022 року у справі № 208/6630/19).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині 2 статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а відтак, такими, що підлягають не задоволенню.

Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст.141 ЦПК України, а тому понесені позивачем судові витрати не підлягають до відшкодування відповідачем.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду на протязі тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Інформація про учасників справи:

позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», код за , адреса місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30;

відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення виготовлено 08 вересня 2025 року.

Суддя Анатолій КРУПИНА