СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
ун. № 759/7431/22
пр. № 2-др/759/115/25
16 червня 2025 року м . Київ
Святошинський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Єросової І.Ю.,
за участю секретаря Хвостенка О.О.,
розглянувши матеріали заяви позивача ОСОБА_1 про вирішення питань про розподіл судових витрат у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання спільної сумісної власності та поділ спільної сумісної власності,
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 10.07.2024 вказаний позов задоволено частково. Так, судом встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) без шлюбу з вересня 2012 року по квітень 2022 року.

Зокрема, судом визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) і ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) наступне майно: кімнату АДРЕСА_4 , що складає 20/100 квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 25,87 кв.м., житловою площею 13,8 кв.м.; транспортний засіб Foxwell ZW150T-2, 2019 року випуску (об`єм двигуна 149 куб.см.), дата державної реєстрації 24.01.2020 р.; легковий автомобіль DAEWOO NEXIA 2012 р.в. державний номер НОМЕР_4 .

В порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю визнано за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) право власності на частину кімнати АДРЕСА_4 , що складає 20/100 квартири АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 000, номер запису про право власності 24771293, дата та час реєстрації 09.02.2018 10:01:31), загальною площею 25,87 квадратних метрів, житловою площею 13,8 квадратних метрів, припинивши право власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) на цілу частку.

В порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю визнано за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) право власності на частину кімнати АДРЕСА_4 , що складає 20/100 квартири АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 000, номер запису про право власності 24771293, дата та час реєстрації 09.02.2018 10:01:31), загальною площею 25,87 квадратних метрів, житловою площею 13,8 квадратних метрів.

В порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю залишено у власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) транспортний засіб Foxwell ZW150T-2, 2019 року випуску (об`єм двигуна 149 куб.см.), дата державної реєстрації 24.01.2020 р.

Також судом ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 2064,48 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 30.04.2025 рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10.07.2024 скасовано в частині вимог про залишення у власності відповідача ОСОБА_2 транспортного засобу Foxwell ZW150T-2, 2019 року випуску (об`єм двигуна 149 куб.см.), дата державної реєстрації 24.01.2020 р., та у порядку поділу спільного майна, що є спільною сумісною власністю, визнано за позивачем та відповідачем право власності на частину вказаного транспортного засобу.

Разом з тим, 03.06.2025 через систему «Електронний суд» надійшла заява позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення в рамках даного провадження, ухваленого за результатами вирішення питання про стягнення судових витрат із відповідача на користь позивача.

Дана заява обґрунтовується тим, що суд під час ухвалення рішення 10.07.2024 та вирішення питання про розподіл судових витрат не врахував недобросовісну поведінку відповідача ОСОБА_2 , який без поважних причин не з`являвся у судові засідання особисто, не скеровував свого представника, хоча був повідомлений про дату та час судового розгляду у встановленому законом порядку.

Крім того, відповідач вчиняв дії направлені на затягування розгляду справи: подавав через своїх представників клопотання про перенесення судових засідань, не обґрунтовуючи поважності причин таких перенесень та не надаючи жодних доказів неможливості прибуття до суду, клопотання про повторний допит свідків, про повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття, а потім оскаржував ухвалу про відмову у його задоволенні у апеляційному порядку, заявляв клопотання про повторний виклик свідків та не з`являвся на судове засідання, у якому такі свідки мали повторно допитуватись (20.06.2023 року).

У той же час, відповідач систематично зловживав своїми процесуальними правами - заявляв безпідставні необґрунтовані відводи суду (заява представника відповідача про відвід судді Єросової І.Ю. від 14.04.2023), подав необґрунтоване клопотання про повернення до минулої стадії судового процесу від 20.06.2023, апеляційну скаргу на ухвалу суду від 20.06.2023 у справі №759/7431/22 всупереч вимогам ст. 353 ЦПК України, яка встановлює чіткий перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

Водночас, докази на підтвердження понесених позивачем судових витрат, зокрема, на професійну правничу допомогу, надану адвокатом Яковенко І.М. у суді першої інстанції, містяться у матеріалах справи та були долучені ще під час вирішення судом спору по суті. Такими доказами є договір - доручення про надання правової допомоги від 03.05.2022, заява про розмір судових витрат від 03.02.2023, до якої додано акт виконаних робіт від 30.12.2022 та квитанцію до прибуткового касового ордеру №3012/22 від 30.12.2022 на загальну суму 10 000,00 гривень, зава про збільшення розміру судових витрат від 02.11.2023, до якої додано акт виконаних робіт від 17.10.2023, в якому вказані перелік, види та вартість робіт/послуг, що надані адвокатом Яковенко І.М. позивачеві при розгляді цивільної справи №759/7431/22 у 2023 році та прибутковий касовий ордер №1710/23 від 17.10.2022, що видано адвокатом Яковенко І.М. на підтвердження одержання від позивачки 17000,00 гривень.

Отже, матеріалами справи підтверджено понесення позивачкою витрат на професійну правничу допомогу у цій цивільній справі на загальну суму 27 000,00 гривень, що лишились не розподіленими при ухваленні рішення судом першої інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

Суд, дослідивши матеріали судової справи №759/7431/22, перевіривши доводи позивача ОСОБА_1 , викладені у заяві про ухвалення додаткового рішення від 03.06.2025, доходить таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, у випадку, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

В рамках даного провадження 03.06.2025 через систему «Електронний суд» надійшла заява позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення за результатами розгляду питання про стягнення судових витрат із відповідача на користь позивача.

Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

В силу ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009.

Відповідно до пункту 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Положення ст. 15ЦПК України наділяють учасників провадження правом користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Пункт 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» установлює, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України унормовано, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Положеннями ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про відшкодування витрат на правову допомогу суд враховує позицію Верховного суду, викладену у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі №379/1418/18, відповідно до якої необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківській документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У підтвердження понесених стороною витрат на правничу допомогу позивачем ОСОБА_1 надано: договір-доручення про надання правової допомоги від 03.05.2022; акт прийому-передачі наданих послуг від 30.12.2022, з якого вбачається, що у період з травня по листопад 2022 року позивач перерахувала адвокату Яковенко І.М. за надання правової допомоги останньою винагороду у сумі 10 000 грн. 00 коп.; прибутковий касовий ордер №3012/22 від 30.12.2022 про перерахування 10 000 грн. 00 коп.; акт прийому-передачі наданих послуг від 17.10.2023, з якого вбачається, що у період з лютого по жовтень 2023 року позивач перерахувала адвокату Яковенко І.М. за надання правової допомоги останньою винагороду у сумі 17 000 грн. 00 коп.; прибутковий касовий ордер №1710/23 від 17.10.2023 про перерахування 17 000 грн. 00 коп.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 дійшла висновку, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункти 107-109).

Таким чином, з огляду на реальність наданих адвокатом позивача послуг, фактичні обставини провадження, суд доходить висновку, що позивачем поза розумним сумнівом доведено розмір понесених судових витрат на правову допомогу у ході розгляду даної справи, що становить 27 000 грн. 00 коп.

Крім того, із матеріалів справи вбачається, що документи, якими позивач підтверджує понесені нею судові витрати на професійну правничу допомогу, та в яких просить покласти витрати на відповідача, були надані суду до закінчення судових дебатів (т. 1 а.с. 14, 201, ч. 2 а.с. 29-37, 184-192), а тому, суд не вбачає підстав для залишення такої заяви без розгляду.

Водночас, суд звертає увагу, що вимоги позивача про повне відшкодування відповідачем понесених нею судових витрат не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 9 ст. 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

У постанові від 03 березня 2021 року у справі №761/27076/19 Верховний Суд дійшов висновку, що під зловживанням процесуальними правами розуміється форма умисних, несумлінних дій учасників процесу, що знаходить своє вираження, зокрема, у вчиненні дій, неспівмірних із наслідками, до яких вони можуть призвести, використанні наданих прав всупереч їх призначенню з метою обмеження можливості реалізації чи обмеження прав інших учасників провадження, перешкоджання діяльності суду з правильного та своєчасного розгляду і вирішення справ чи встановлення явної неповаги до суду чи учасників справи

Формулювання «зловживання правом» необхідно розуміти, як суперечність, оскільки якщо особа користується власним правом, то його дія дозволена, а якщо вона не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права та дію без права, «injuria». Сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права.

Термін «зловживання правом» свідчить про те, що ця категорія стосується саме здійснення суб`єктивних цивільних прав, а не виконання обов`язків. Обов`язковою умовою кваліфікації дій особи як зловживання правом є встановлення факту вчинення дій, спрямованих на здійснення належного відповідній особі суб`єктивного цивільного права. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 12 жовтня 2021 року у справі №311/2121/19.

У свою чергу, у постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 922/4278/21 Верховний Суд обстоює позицію, що зловживання процесуальними правами - це процесуальне правопорушення, яке характеризується умисними недобросовісними діями учасників господарського процесу (їх представників), що призводять до порушення процесуальних прав інших учасників процесу, з метою перешкоджання господарському судочинству, що є підставою для застосування судом процесуальних санкцій (позбавлення права на процесуальну дію або застосування судом інших негативних юридичних наслідків, передбачених законом).

Водночас, постановою від 23 листопада 2022 року у справі №759/2532/22-ц Верховний Суд виснував, що факти процесуальних зловживань можна віднести до фактів, що доказуються в режимі процесуальних фактів, які включаються у загальний або локальний предмет доказування у справ.

Зі змісту заяви позивача ОСОБА_1 від 03.06.2025 про ухвалення додаткового рішення не вбачається, що відповідачем ОСОБА_2 у ході судового розгляду цивільної справи №759/7431/22 вчинялися дії, які можна було б розцінити саме як зловживання процесуальними правами, наданими стороні відповідача в силу ст. 43, 49 ЦПК України.

Так, суд звертає увагу, що заявлення відповідачем та його представниками клопотань на підставі п. 3 ч. 1 ст. 43 ЦПК України, а також заяви про відвід судді, є ніщо інше, як реалізація стороною провадження наданих процесуальним законом прав - можливостей для обстоювання своєї позиції, доведення її переконливості щодо позиції та аргументів опонента, а також реалізації наданого законом права на повний, об`єктивний та неупереджений судовий розгляд справи.

Таким чином, доводи позивача в цій частині не знайшли свого підтвердження та не підлягають задоволенню.

У той же час, суд звертає увагу, що відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких відносяться зокрема й витрати на правову допомогу, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У ході системного аналізу заявлених позивачем ОСОБА_1 позовних вимог та змісту резолютивної частини рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10.07.2024 суд дійшов висновку про те, що позивачу підлягають відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 20 250 грн. 00 коп. Така сума розрахована судом з огляду на пропорційність задоволених вимог тим, що фактично були заявлені позивачем у позовній заяві.

У даному провадженні позивачем заявлено одну позовну вимогу немайнового характеру - щодо встановлення факту проживання однією сім`єю, а також три вимоги майнового характеру - щодо визнання зазначеного у позові майна спільною сумісною власністю (кімнати, скутера та автомобіля) та відповідно його поділ. Таким чином, задоволення судом всіх чотирьох заявлених позивачем вимог передбачає відшкодування понесених судових витрат у повному обсязі (100%).

Водночас, рішенням суду від 10.07.2024 задоволено у повному обсязі вимогу позивача про встановлення факту проживання однією сім`єю (25%) та визнання спільною сумісною власністю 1) кімнату №23-а, що складає 20/100 квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 25,87 кв.м., житловою площею 13,8 кв.м., 2) скутер Foxwell Volcan (об`єм двигуна 149куб.м.) номерний знак НОМЕР_3 , 3) легковий автомобіль DAEWOO NEXIA 2012 р.в., д.н.з. НОМЕР_4 (25%).

Разом з тим, судом частково задоволено вимогу позивача про поділ спільного сумісного майна - кімнати, визнавши за позивачем ОСОБА_1 частини кімнати (12,5%), а також вимогу про залишення у власності відповідача скутера (12,5%), при цьому відмовивши у залишенні у власності останнього легкового автомобіля. Таким чином, загальний відсоток задоволених судом вимог позивача становить 75%.

Враховуючи, що 100% задоволених позовних вимог становить відшкодування позивачу понесених витрат на правову допомогу у розмірі 27 000 грн. 00 коп., однак, у даному випадку судом задоволено лише 75% позовних вимог, сума відшкодування позивачу становить 20 250 грн. 00 коп. (

Враховуючи, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 10.07.2024 цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено частково, у ході судового розгляду справи позивачем надано достатні документи, які підтверджують, що нею в рамках даного провадження понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 27 000 грн. 00 коп., беручи до уваги принцип пропорційності відшкодування сум понесених судових витрат задоволеним судом позовним вимогам, а також недоведеність позивачем тверджень про наявність у діях відповідача зловживання процесуальними правами, суд доходить висновку про можливість часткового задоволення вимог заяви від 03.06.2025 шляхом ухвалення додаткового рішення в рамках даної справи та стягнення із відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 судових витрат на правову допомогу у сумі 20 250 грн. 00 коп.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 12, 13, 133, 137, 141, 258, 259, 263, 270, 273, 352, 353 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву позивача ОСОБА_1 про вирішення питань про розподіл судових витрат у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання спільної сумісної власності та поділ спільної сумісної власності - задовольнити частково.

Стягнути із відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ) на користь позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) судові витрати на правову допомогу у розмірі 20 250 грн. 00 коп.

Додаткове рішення суду може бути оскаржене протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення сторін зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду, при цьому, відповідно до п.п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Суддя І.Ю. Єросова