ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 362/6188/17

провадження № 61-10004св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Васильківська міська рада Київської області, ОСОБА_2 , Головне управління Держгеокадастру в Київській області,

розглянув на стадії попереднього розгляду в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Гурська Анастасія Сергіївна, на ухвалу Київського апеляційного суду від 03 липня 2025 року у складі колегії суддів Євграфової Є. П., Левенця Б. Б., Саліхова В. В. у справі за позовом ОСОБА_1 до Васильківської міської ради Київської області, ОСОБА_2 , Головного управління Держгеокадастру в Київській області про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Васильківської міської ради Київської області, ОСОБА_2 , Головного управління Держгеокадастру в Київській області, в якому просила:

- визнати незаконним та скасувати рішення Васильківської міської ради Київської області від 21 грудня 2012 року № 03.11-34-VI «Про затвердження ОСОБА_2 проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд на АДРЕСА_1 та передачу у приватну власність земельної ділянки (кадастровий номер :05:014:0048) площею 0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд»;

- скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,10 га, кадастровий номер :05:014:0048, яка розташована на АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Васильківський міськрайонний суд Київської області рішенням від 26 липня 2021 року позов задовольнив.

Визнав незаконним та скасував рішення Васильківської міської ради Київської області від 21 грудня 2012 року № 03.11-34-VI «Про затвердження ОСОБА_2 проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд на АДРЕСА_1 та передачу у приватну власність земельної ділянки (кадастровий номер :05:014:0048) площею 0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд».

Скасував у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,10 га, кадастровий номер :05:014:0048, яка розташована на АДРЕСА_1 .

Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що оскільки позивач довела достатніми й достовірними доказами факт накладення земельної ділянки, яка знаходиться у власності відповідача ОСОБА_2 , на належні їй земельні ділянки, то наявні підстави для задоволення позову.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, адвокат Гурська А. С., яка діє в інтересах ОСОБА_2 , 17 червня 2025 року через підсистему «Електронний суд» подала апеляційну скаргу.

Київський апеляційний суд постановою від 03 липня 2025 року відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою адвоката Гурської А. С., яка діє в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 липня 2021 року у цій справі на підставі частини другої статті 358 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у зв`язку з тим, що апеляційну скаргу подано після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення.

Апеляційний суд мотивував ухвалу тим, що наведені заявником у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження обставини не є поважними причинами пропуску цього строку і не є підставами (виключними випадками), передбаченими пунктами 1, 2 частини другої статті 358 ЦПК України, за наявності яких суд може поновити строк на апеляційне оскарження рішення суду у разі подання апеляційної скарги після спливу одного року з дня складення його повного тексту, враховуючи, що ОСОБА_2 був обізнаний із наявністю справи в суді першої інстанції.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У серпні 2025 року ОСОБА_2 через представника Гурську А. С. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 03 липня 2025 року і направити справу до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Касаційну скаргу ОСОБА_2 подав на підставі абзацу 2 частини другої статті 389 ЦПК України і мотивував тим, що він не був належним чином повідомлений судом першої інстанції про розгляд справи, а тому апеляційний суд дійшов помилкового висновку про можливість застосування положень частини другої статті 358 ЦПК України.

Згідно з інформацією Відділу адресно-довідкової роботи управління Державної міграційної служби України в Київській області, наданою на запит суду першої інстанції від 23 листопада 2017 року, ОСОБА_2 не значиться за адресою: АДРЕСА_2 , а для отримання довідки про місце реєстрації необхідно надати повну дату народження або інші додаткові дані. Однак суд не надав указаному підрозділу Державної міграційної служби України необхідні додаткові дані та не встановив зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача.

Суд першої інстанції надсилав відповідачу судові повістки на поштову адресу: АДРЕСА_2 , хоча із 10 червня 2016 року відповідач зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Наявне у матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення відповідачу 16 січня 2021 року поштового відправлення (судової повістки на 02 лютого 2021 року), яке було направлено за адресою: АДРЕСА_2 , не є належним доказом, оскільки на цьому повідомленні стоїть підпис невідомої особи. Такий підпис не належить відповідачу.

Що стосується рекомендованого повідомлення про вручення відповідачу 14 квітня 2021 року поштового відправлення (судової повістки на 20 квітня 2021 року), яке було направлено за адресою: АДРЕСА_3 , то на цьому повідомленні також стоїть підпис, який очевидно не є підписом відповідача.

Імовірно адресу, за якою відповідач зареєстрований та проживає, було взято з підробленої заяви від 01 лютого 2021 року про перенесення судового засідання (той факт, що підпис у цій заяві не належить відповідачу, підтверджено висновком експерта Фраймович Людмили від 06 червня 2025 року № 1259/06/2025 за результатами проведення почеркознавчої експертизи). Імовірно особа, яка підробила підпис у заяві про перенесення судового засідання, підробила й підпис у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення від 14 квітня 2021 року.

Вважає, що суд першої інстанції, здійснюючи виклик відповідача судовими повістками, безпідставно застосував приписи частини одинадцятої статті 128 ЦПК України про можливість виклику учасника справи до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. При цьому, у матеріалах справи та на офіційному веб-сайті судової влади України відсутня інформація про розміщення та опублікування оголошення про виклик відповідача до суду першої інстанції для розгляду справи.

Аргументи інших учасників справи

У вересні 2025 року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_4 подала відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити цю скаргу без задоволення, посилаючись на те, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 08 серпня 2025 рокувідкрив касаційне провадження у цій справі та витребував її матеріали з Васильківського міськрайонного суду Київської області.

25 серпня 2025 року справу № 362/6188/17 передано до Верховного Суду.

Фактичні обставини, з`ясовані апеляційним судом

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Васильківської міської ради Київської області, ОСОБА_2 , Головного управління Держгеокадастру в Київській області про визнання незаконним та скасування рішення (том 1, а. с. 2-6).

Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, за ідентифікатором поштового відділення 228, судову повістку про розгляд справи 02 лютого 2021 року, яку суд першої інстанції надсилав на зазначену у позовній заяві поштову адресу: АДРЕСА_2 , відповідач ОСОБА_2 отримав 16 січня 2021 року (том 1, а. с. 202).

Судову повістку про розгляд справи 20 квітня 2021 року, яку суд першої інстанції надсилав на поштову адресу: АДРЕСА_3 , ОСОБА_2 отримав 14 квітня 2021 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, за ідентифікатором поштового відділення 406. Зазначена адреса відповідає адресі, яка зазначена у паспорті відповідача як місце реєстрації (том 1, а. с. 219; том 2, а. с. 14-17).

У матеріалах справи також містяться оголошення про виклик відповідача ОСОБА_2 до суду першої інстанції (у судові засідання на 23 жовтня 2020 року, 09 грудня 2020 року, 02 лютого 2021 року, 20 квітня 2021 року, 26 липня 2021 року) у порядку, передбаченому частиною одинадцятою статті 128 ЦПК України (том 1, а. с. 189, 192, 201, 220, 221).

Васильківський міськрайонний суд Київської області рішенням від 26 липня 2021 року позов ОСОБА_1 задовольнив (том 1, а. с. 227-230).

У матеріалах справи відсутні належні докази про отримання відповідачем ОСОБА_2 рішення суду першої інстанції, оскільки поштове відправлення, надіслане на адресу: АДРЕСА_2 , повернулося до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (том 1, а. с. 233).

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, адвокат Гурська А. С., яка діє в інтересах ОСОБА_2 , 17 червня 2025 року через підсистему «Електронний суд» подала апеляційну скаргу (том 2, а. с. 1-8).

Київський апеляційний суд постановою від 03 липня 2025 року відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою адвоката Гурської А. С., яка діє в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 липня 2021 року у цій справі на підставі частини другої статті 358 ЦПК України у зв`язку з тим, що апеляційну скаргу подано після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення (том 2, а. с. 36, 37).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку, зокрема ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Згідно з абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги у межах, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8 статті 129 Конституції України).

При цьому забезпечення апеляційного оскарження рішення суду має бути здійснено судами з урахуванням принципу верховенства права і базуватися на справедливих судових процедурах, передбачених вимогами законодавства, які регулюють вирішення відповідних процесуальних питань.

У пункті 1 частини другої статті 129 Конституції України однією із засад судочинства також проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

За приписами частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

У статті 354 ЦПК України передбачено, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Отже, сплив річного строку з дня складення повного тексту судового рішення є підставою для відмови у відкритті провадження незалежно від причин пропуску строку на апеляційне оскарження, тобто законодавець імперативно встановив процесуальні обмеження для оскарження судового рішення зі спливом річного строку.

Виключенням з цього правила є подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, та пропуск строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Такі висновки сформульовані у постановах Верховного Суду від 28 лютого 2024 року у справі № 733/112/20 (провадження № 61-16703св23) та від 06 березня 2024 року у справі № 953/5340/21 (провадження № 61-16122св23).

У межах річного строку з дня складення повного судового рішення може бути поновлено строк на апеляційне оскарження з інших поважних причин будь-яким заявникам, а особам, не повідомленим про розгляд справи, - і поза межами річного строку.

Тобто річний преклюзивний строк для поновлення строку на апеляційне оскарження не поширюється на учасників справи, не повідомлених про розгляд справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 вересня 2024 року у справі № 490/9587/18 (провадження № 14-29цс24) зазначено, що особа, не повідомлена про розгляд справи (пункт 1 частини другої статті 358 ЦПК України), - це особа, яку не сповістили про наявність судового провадження у справі і яка, відповідно, не знала / не могла знати про розгляд справи.

Також у постановах Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі № 201/13990/15 (провадження № 61-22496св19), від 29 січня 2021 року у справі № 308/2739/16 (провадження № 61-9648св19), від 21 червня 2023 року у справі № 202/32361/13 (провадження № 61-3546св23) зазначено, що під неповідомленням особи про розгляд справи розуміються випадки, коли учасник справи взагалі ніяким чином не повідомлявся судом і не знав про наявність справи у провадженні суду. Однак до таких випадків не може бути віднесено неповідомлення особи про окреме судове засідання у справі, навіть якщо в цьому засіданні було ухвалено рішення (за умови, що матеріалами справи безспірно підтверджується факт обізнаності особи про розгляд судом справи та її участь у ній).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 16 лютого 2017 року у справі «Каракуця проти України» зазначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (параграф 53).

У рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення в їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (параграф 41).

У рішенні від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України», заява № 32053/13, ЄСПЛ зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Норма про відмову у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення (частина друга статті 358 ЦПК України), не порушує саму сутність права доступу до правосуддя, а запровадження наведеного процесуального строку відповідає завданням цивільного судочинства та основним засадами (принципами) цивільного судочинства, зокрема таким, як «змагальність сторін» (кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій) та «неприпустимість зловживання процесуальними правами» (учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається).

Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 вересня 2024 року у справі № 490/9587/18 (провадження № 14-29цс24).

У справі, яка переглядається, апеляційний суд установив, що ОСОБА_2 отримував поштову кореспонденцію (судові повістки) від суду першої інстанції, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (том 1, а. с. 202, 219), а отже, був повідомлений судом про розгляд цієї справи.

Встановивши, що відповідач ОСОБА_2 знав про наявність справи у провадженні суду, однак з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції від 26 липня 2021 року звернувся 17 червня 2025 року, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження, адже сплив річного строку з дня складення повного тексту рішення суду у разі подання апеляційної скарги особою, повідомленою належним чином про розгляд справи, є підставою для відмови у відкритті провадження незалежно від причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

Докази виникнення обставин непереборної сили, які унеможливили своєчасне звернення до суду із апеляційною скаргою, у матеріалах справи відсутні, як і докази, що свідчили б про добросовісну реалізацію заявником своїх процесуальних прав та належне виконання процесуальних обов`язків, зокрема вчинення усіх можливих та залежних від нього дій, спрямованих на своєчасне подання апеляційної скарги.

Посилання у касаційній скарзі на те, що відповідач не був обізнаний про розгляд справи, на рекомендованих повідомленнях про вручення (том 1, а. с. 202, 219)відсутній підпис ОСОБА_2 , колегія суддів відхиляє, оскільки положення ЦПК України не покладають на суд обов`язок установлювати особу того, хто поставив підпис у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення щодо отримання такої кореспонденції, якщо її було доставлено за правильною адресою.

Подібний за змістом висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2023 року у справі № 9901/471/21 (провадження № 11-114заі23) та у постанові Верховного Суду від 16 липня 2025 року у справі № 500/1288/18 (провадження № 61-6221св25).

Верховний Суд враховує, що судову повістку про розгляд справи 20 квітня 2021 року було надіслано ОСОБА_2 на поштову адресу: АДРЕСА_3 , тобто за адресою його реєстрації та проживання, про яку він також зазначав у апеляційній скарзі.

Напис про одержання поштового відправлення учасником справи, в якому зазначене його прізвище, зроблений працівником поштового зв`язку, зазвичай є переконливим доказом отримання відправлення саме адресатом. Таке переконання ґрунтується на презумпції добросовісного виконання працівниками пошти своїх обов`язків. Однак таку презумпцію може бути поставлено під сумнів і спростовано (подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 222/1402/16, від 19 квітня 2023 року у справі № 303/6378/19, від 21 жовтня 2024 року у справі № 755/4276/21, від 06 січня 2025 року у справі № 363/2792/20).

Водночас відповідач не спростував презумпцію добросовісного виконання працівниками пошти своїх обов`язків під час вручення йому відповідного рекомендованого листа.

Доводи касаційної скарги про те, що суд першої інстанції, здійснюючи виклик відповідача судовими повістками, безпідставно застосував приписи частини одинадцятої статті 128 ЦПК України про можливість виклику учасника справи до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, не заслуговують на увагу, оскільки поєднання виклику через судову повістку з викликом через сайт є допустимим і не порушує прав відповідача, адже це розширює, а не звужує можливості його поінформувати про дату, час і місце розгляду справи.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції щодо наявності підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження у цій справі згідно з частиною другою статті 358 ЦПК України, а, отже, й не дають підстав вважати неправильним застосування цим судом норм процесуального права під час постановлення оскаржуваної ухвали.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала апеляційного суду - без змін із підстав, передбачених статтею 401 ЦПК України.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, то судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом цієї справи в суді касаційної інстанції, покладаються на заявника.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Гурська Анастасія Сергіївна, залишити без задоволення.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 03 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:Є. В. Петров

А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко