Справа № 539/4049/25
Провадження № 2/539/1795/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2025

Лубенський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючої судді Гуменюк Г.М.

за участю секретаря судового засідання Коновал Т.Г.

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Лубенського міськрайонного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.

Представником відповідача заявлено клопотання про витребування доказів, а саме просить витребувати у позивача оригінал платіжної інструкції №72e40f4f-9a37-b6ac-a08ed10d9869 (додаток до позовної заяви №11) для огляду в судовому засіданні, а також просить явку в судове засідання представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» визнати обов`язковою для надання особистих пояснень по справі.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення

Відповідно до ч.1 ст.84 ЦПК учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Згідно ч.2 ст.84 ЦПК у клопотанні повинно бути зазначено: який доказ витребовується; обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Відповідно до ч.1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Згідно з ч.5 ст.100 ЦПК України - якщо подано копію (електронну копію) письмового (доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 11 вересня 2024 року у справі № 752/17604/15-ц (провадження № 61-14780св23).

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (див. постанову Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20).

Враховуючи вище викладене, предмет спору, не зазначення у клопотанні про витребування доказів обставин, які можуть підтвердити кожен із цих доказів, або аргументів, які він може спростувати, не вжиття представником відповідача заходів для отримання доказів самостійно, наявності обов`язку у сторін надання усіх доказів до початку розгляду справи по суті, суд приходить до висновку що клопотання підлягає задоволенню, слід витребувавши вище зазначений документ, що вказаний у клопотанні, так як витребуваними доказами сторона відповідача має намір обґрунтувати безпідставність заявлених позовних вимог, й існують складнощі в отриманні доказів.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники.

У даному випадку, з метою усунення сумнівів щодо добросовісності дій представника позивача, а також з метою з`ясування обставин справи, які мають суттєве значення для розгляду справи, суд вважає за необхідне відкласти розгляд справи, визнати явку позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» обов`язковою, для надання особистих пояснень по справі.

Суд зазначає, що згідно п. 3 ч. 2 ст. 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою.

Керуючись ст.43, 84, 223 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання представника відповідача задовольнити.

Витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» () оригінал платіжної інструкції №72e40f4f-9a37-b6ac-a08ed10d9869.

Витребувані документи направити на адресу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області.

Явку в судове засідання представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» визнати обов`язковою для надання особистих пояснень по справі, роз`яснивши йому наявність обов`язку з`являтися у судові засідання.

Судове засідання відкласти на 09.10.2025 року на 14 год. 00 хв.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя Г.М. Гуменюк