Житомирський апеляційний суд
Справа №279/2299/25 Головуючий у 1-й інст. Волкова Н. Я.
Категорія 84 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2025 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Борисюка Р.М., Галацевич О.М.,

розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Житомирі цивільну справу №279/2299/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 20 червня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Волкової Н.Я. в м. Коростені,

в с т а н о в и в :

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом у якому просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь інфляційні втрати у сумі 22457,72 грн., 3 % річних у розмірі 7714,03 грн., судові витрати. Позов обґрунтовано тим, що рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 09.03.2023 року по справі №279/6320/22 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнові втрати у розмірі 123006,6 грн. 20.06.2023 року Коростенським відділом державної виконавчої служби у Коростенському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) було відкрито виконавче провадження № 72081063. Проте попри примусове виконання судового рішення та обізнаність відповідача про існування боргу він рішення суду не виконував до 09.04.2025 року, лише 09.04.2025 року на рахунок позивача була нарахована сума заборгованості в порядку примусового стягнення. Постановою Коростенського відділу державної виконавчої служби у Коростенському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) знято арешт з коштів, в зв`язку зі сплатою боргу по справі №279/6320/22.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 20 червня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати у сумі 22457,72 грн, 3 відсотки річних у сумі 7714,03 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5000,00 грн судових витрат на правничу допомогу. Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить його змінити в частині стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, збільшивши розмір компенсації витрат на правничу допомогу з 5000,00 грн до 12000,00 грн. На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції не має права вирішувати питання про зменшення суми витрат на професійну правову допомогу з власної ініціативи. Саме сторона, яка зацікавлена у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу, повинна вжити необхідних заходів для їх стягнення з іншої сторони. Водночас інша сторона має право висловлювати заперечення проти таких вимог, що виключає можливість ініціативи суду щодо відшкодування витрат без відповідних дій з боку зацікавленої сторони. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. Суд, керуючись принципами диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу з власної ініціативи. Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин 5, 6 ст. 137 ЦПК, за змістом яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. На це вказав Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 13 березня 2025 року по справі №275/150/22, Верховний Суд від 24.01.2019 року у справі № 910/15944/17, від 19.02.2019 року у справі №917/1071/18). Вказує, що в договорі про надання професійної правничої допомоги сторони визначили гонорар в розмірі 12 000,00 грн. 25 квітня 2025 року між позивачем та представником було підписано акт прийому-передачі наданих послуг відповідно до договору від 10.04.2025 про надання професійної правничої допомоги адвокатом. На виконання приписів ст. 133, 137, 141 ЦПК України, позивач надав суду розрахунок суми судових витрат, пов`язані з розглядом справи. Вважає оскаржуване рішення в частині стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу незаконним, що прийнято з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Рішення суду першої інстанції оскаржується в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, тому в іншій частині судом апеляційної інстанції на законність та обґрунтованість не перевіряється.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено судом першої інстанції, що представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 звернувся до суду першої інстанції із позовом у якому просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь інфляційні втрати у сумі 22457,72 грн., 3 % річних у розмірі 7714,03 грн., судові витрати.

Ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 15.04.2025 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін.

15 квітня 2025 року на адресу ОСОБА_2 судом першої інстанції було направлено копію позовної заяви та копію ухвали про відкриття провадження у справі.

Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_2 не отримав копію позовної заяви та копію ухвали про відкриття провадження у справі, причини повернення: адресат відсутній за вказаною адресою.

28 квітня 2025 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 надіслав до суду першої інстанції клопотання у якому просив стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12000,00 грн.

На підтвердження понесених витрат долучено: договір на надання професійної допомоги адвокатом від 10.04.2025; ордер на надання правничої допомоги від 11.04.2025; акт прийому-передачі; квитанцію до прибуткового касового ордеру на суму 12000,00 грн.

Із супровідного листа від 30.04.2025 вбачається, що судом першої інстанції повторно було направлено ОСОБА_2 копію ухвали про відкриття провадження у справі.

Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, ОСОБА_2 не отримав поштове відправлення, причини повернення: адресат відсутній за вказаною адресою.

Згідно зі статтею 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічні висновки викладені Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, провадження № 61-21442св19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, провадження № 61-21197св19, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, провадження № 61-44217св18, від 14 вересня 2021 року у справі № 204/6564/19, провадження № 61-1970св21, від 09 листопада 2021 року у справі № 648/2776/20, провадження № 61-7641св21.

Велика Палати Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 вказала, що «при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу».

Також у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару інша сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Аналогічні висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21.

З матеріалів справи вбачається, що 28 квітня 2025 року на адресу Коростенського міськрайонного суду Житомирської області надійшло клопотання від представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 у якому просив стягнути із ОСОБА_2 12000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

До клопотання було долучено договір про надання професійної допомоги, укладеного 10.04.2025 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ордер на надання правничої допомоги від 11.04.2025, акт прийому-передачі від 25.04.2025 із якого вбачається розмір витрат пов`язаних із наданням правничої допомоги складає 12000,00 грн та квитанція до прибуткового касового ордера від 25.04.2025 на суму 12000,00 грн.

Стягуючи 5000,00 грн витрат на професійну правничу суд першої інстанції виходив із того, що справа належить до категорії справ незначної складності, її розгляд здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження, судова практика у спірних правовідносинах є сталою.

Колегія суддів погоджується із такими висновками, окрім того звертає увагу на наступне.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до частини першої статті 6 ЦПК України суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.

Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів акцентує увагу, що ОСОБА_2 не був повідомлений судом першої інстанції про розгляд справи, не отримував копію позовної заяви, копію ухвали про відкриття провадження у справі, а також клопотання представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 про стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу, що підтверджується матеріалами справи.

Відтак, ОСОБА_2 був позбавлений можливості подати заяву до суду першої інстанції про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, довести свої заперечення та аргументувати свою позицію щодо клопотання про стягнення з нього таких витрат, внаслідок чого, було порушено принцип процесуальної рівності сторін.

Для практичної реалізації конституційної засади змагальності сторін законом гарантуються однакові можливості сторонам в усьому, що стосується їх прав, оскільки дійсна змагальність буде можлива лише за умови дотримання рівних можливостей у збиранні, наданні та дослідженні доказів.

Згідно з положеннями статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, слід виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

З огляду на вказане, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про зменшення витрат на правничу допомогу та справедливим зменшити їх розмір до 5000,00 грн.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст.374, ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 20 червня 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5000,00 грн судових витрат на правничу допомогу залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді