ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/2635/25
провадження № 2/753/4923/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2025 року Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Котвицького В.Л., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного чоловіка,

У С Т А Н О В И В:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного чоловіка.

Позивач просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу (заробітку) щомісяця, починаючи з дня звернення до суду.

Позовна заява обґрунтована тим, що позивач, згідно довідки до акту огляду медикоспеціальної експертної комісії серії 12 ААГ №739016 (огляд проведено повторно), дата огляду 12.02.2024, є особою, якої встановлена 1 група інвалідності по зору, довічно. Причина інвалідності загальне захворювання, потребує постійної сторонньої допомоги. Згідно свідоцтва про шлюб видане повторне серії НОМЕР_1 , між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб.

Після початку війни дружина відвезла позивача до своїх батьків в с.Антонів Сквирського району, Київської області (адреса: АДРЕСА_1 ), де він знаходився приблизно біля одного місяця з дружиною та сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Через 1 місяць він повернувся з дружиною до міста Києва для отримання ліків (інсуліну). Після повернення до м. Києва між позивачем та його дружиною виникла сварка на побутовому рівні, після якої дружина забрала речі та виїхала з квартири. Син також не проживає разом з позивачем.

На сьогодні, позивач має 1-шу групу інвалідності по зору, тобто є особою яка потребує сторонньої допомоги, проживає один в квартирі. Позивач не працює, дохід його складається з пенсії у розмірі 2980 грн. Вказаного розміру пенсії йому на проживання не вистачає, ледве вистачає на продукти харчування. Проте, позивачу потрібно купляти ліки, проходити оздоровлення та сплачувати комунальні витрати за квартиру.

До позивача приходить соціальний працівник 2 рази на тиждень, який купляє за його кошти продукти харчування та за його проханням ходить до Укрпошти (банку) сплачувати комунальні платежі, купляє позивачу ліки в аптеці.

Відповідач у справі та син позивача йому взагалі нічим не допомагають, заблокувавши номери телефонів. Позивач залишився один.

Де працює відповідач позивачу не відомо.

Ухвалою від 18.02.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідач копію позову з додатками одержала особисто у приміщенні суду 21.02.2025.

Ухвалою від 11.08.2025 відповідачу відмовлено у задоволенні клопотання про розгляд вказаної справи у порядку загального позовного провадження.

Відповідач правом подачі відзиву до суду не скористалась.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що 10.11.2001 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб. Від вказаного шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач є інвалідом першої групи по зору з 01.02.2024 та потребує постійного стороннього догляду.

Позивач отримує пенсію по інвалідності.

Однак, чинне законодавство передбачає утримання непрацездатного подружжя не імперативно, а лише за умови, коли інший із подружжя може надавати таку матеріальну допомогу.

Відповідно до ст.75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Право на утримання після розірвання шлюбу регламентується статтею 76 СК України, за змістом якої розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу; після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу; особа має право на утримання і тоді, коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу.

Згідно положень ст.79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, якщо один із подружжя одержує аліменти у зв`язку з інвалідністю, сплата аліментів триває протягом строку інвалідності, у разі подання відповідного документа про продовження строку інвалідності стягнення аліментів продовжується на відповідний строк без додаткового рішення суду про це. Статтею 80 СК України передбачено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Аналіз норм статей 75 і 76 СК України дає підстави для висновку про те, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені лише за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення. Таким чином право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом (Вказаний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15, від 16 серпня 2017 року у справі № 6-1111цс17 та від 11 жовтня 2018 року у справі № 161/16931/16-ц).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» визначено на 2025 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність - 2361 гривні.

Так, судом встановлено, що розмір пенсії позивача складає 2980 грн.

Отже, на час звернення з позовом до суду позивач отримував пенсію по інвалідності в розмірі 2980 грн., а тому, його доходи забезпечують йому прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, у зв`язку з чим, позивача не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні частини четвертої статті 75 СК України.

Суд не приймає до уваги доводи сторони позивача про понесення щомісячно витрат на лікування та харчування, оскільки позивачем на підтвердження не надано суду відповідних доказів.

Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оскільки позивач надав докази на підтвердження того, що він є інвалідом першої групи по зору, отримує пенсію по інвалідності, який є достатнім для його матеріального забезпечення в розумінні частини четвертої статті 75 СК України, однак потребує матеріальної допомоги, суд, вважає, що достатнім, незавищеним та таким, що не буде порушувати майнові права сторін у справі, є розмір аліментів на непрацездатного чоловіка у розмірі 1/5 частки від усіх доходів відповідача.

На підставі ст. 191 СК України аліменти присуджуються від дня пред`явлення позову.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, а позивачі за подання позовів про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача судовий збір у розмірі 1211,20 грн у дохід держави.

Керуючись нормами ст. 133, 141, 142, 259, 263, 265, 268, 273, 354-355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного чоловіка - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) аліменти у розмірі 1/5 частки від усіх доходів відповідача, з дня подання позову (05.02.2025).

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

В інший частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) в дохід держави судовий збір у розмірі 1211,20 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 11.09.2025.

Суддя В.Л. Котвицький