Справа № 331/798/25
Провадження № 2/331/1236/2025
Олександрівський районний суд міста Запоріжжя у складі головуючої судді Фісун Н.В., за участю секретаря судового засідання Коростельової К.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Четверта запорізька державна нотаріальна контора про звільнення майна з-під арешту, -
06.02.2025 року позивач звернувся до суду з позовом про звільнення майна з під арешту.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 23.05.2005 року ОСОБА_1 (прізвище на той час - ОСОБА_5 ) набула право власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 . Підстава виникнення права власності: мирова угода, 2-18 2004 рік, 18.04.2005, затверджена ухвалою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя.
У травні 2023 року при спробі здійснити продаж належної їй квартири позивачка отримала інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна щодо цієї квартири виявилось, що щодо цієї квартири містяться арешти.
Накладені обтяження безпосередньо порушують її права на розпорядження належним їй майном, їх підстави вже давно перестали існувати.
Позивач просить зняти арешти та припинити обтяження типу «арешт», зареєстровані в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо квартири за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційні номери обтяжень: 1947224, 1947235; 1957154.
Ухвалою судді Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 12.02.2025 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження з викликом сторін, у якій роз`яснено відповідачам та третій особі відзив на позов.
Ухвалою судді Олександрівського районного суду міста Запоріжжя 12.08.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду.
У судове засідання представник позивача, адвокат Череп М.О. не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовної заяви наполягає.
Відповідачі, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилися, про причини неявки не повідомили, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином, шляхом направлення судової повстки з повідомленням, до суду повернулися конверти з позначкою «за закінченням терміну зберігання».
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).
Представник, Четвертої запорізької державної нотаріальної контори, до суду не з`явився, про причини неявки не повідомив, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.
На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Фіксування судового процесу технічними засобами звукозапису не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, згідно повного витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 07.05.2024 року ОСОБА_6 змінила прізвище на « ОСОБА_7 ».
У розділі «ВІДОМОСТІ З ЄДИНОГО РЕЄТСРУ ЗАБОРОН ВІДЧУЖЕННЯ ОБ`ЄКТІВ НЕРУХОМОГО МАЙНА» міститься наступна інформація:
Разом, з тим згідно відповіді Жовтневого районного суду міста Запоріжжя, проведена перевірка обліково- статистичних карток, контрольних журналів, алфавітних покажчиків по кримінальним, цивільним та адміністративним справам, розглянутих у період з 1998 по 2002 роки. Перевіркою встановлено, що в провадженні Жовтневого районного суду м. Запоріжжя не перебувало справ, щодо накладення арешту на нерухоме майно, відносно ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 ).
Також, у провадженні судді Семененко Є. І. перебувала цивільна справа № 2-2569/2000 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення.
Рішенням суду від 13 березня 2000 року позов задоволено.

Ухвалою судової колегії Запорізького обласного суду в цивільних справа від 25 липня 2000 року касаційна скарга ОСОБА_4 та ОСОБА_6 задоволена.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 березня 2000 року по даній справі скасовано, справу направлено на новий розгляд в той же суд в іншому складі суддів.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 вересня 2000 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 .

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 31 жовтня 2000 року заборонено переобладнювати квартиру АДРЕСА_2 .

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 березня 2002 року в задоволені позову відмовлено.

Вище зазначене рішення суду від 13.03.2002 року в апеляційному та касаційному порядку не оскаржувалось.

Рішення суду набрало законної сили 13.04.2002 року.

Водночас, згідно листа Четвертої запорізької держаної нотаріальної контори від 09.04.2025 року реєстраційна справа стосовно квартири реєстраційний номер майна:10849885 за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_6 не зберігся в архіві Четвертої запорізької державної нотаріальної контори.

Звертаючись із даним позовом до суду, позивач зазначає, що накладення арешту та внесення відповідного запису до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна обмежує права позивача як власника щодо вільного розпорядження майном.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Право власності належить до основоположних прав людини, утілення яких в життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинне мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу.

Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до статті 13 міжнародного правового акту повинні бути забезпеченні можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі.

На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені статтею 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень встановлених законом.

За приписами статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з частиною 2 статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підставою для реєстрації припинення обтяження є, в тому числі, й рішення суду, що набрало законної сили.

Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку й оскільки позивач в інший спосіб, окрім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд дійшов висновку про необхідність захисту її права шляхом скасування такого арешту.

Керуючись ст.ст.12,15,29 76, 81,82, 245, 265 ЦПК, 316, 317, 321, 391 ЦК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Четверта Запорізька державна нотаріальна контора про звільнення майна з-під арешту- задовольнити.

Зняти арешти та припинити обтяження типу «арешт», зареєстровані в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо квартири за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційні номери обтяжень: 1947224, 1947235; 1957154.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 10 вересня 2025 року.

Суддя Н.В.Фісун