Справа № 308/3905/25
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 серпня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Джуги С.Д., Собослоя Г.Г.

за участю секретаря судового засідання: Савинець В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Кобрин Маріанна Михайлівна, на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 березня 2025 року, ухвалене суддею Голяна О.В., в справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису

встановив:

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 .

Заяву мотивує тим, що її чоловік ОСОБА_2 систематично в межах місця їх спільного проживання м.Берегово Закарпатської області вчиняв щодо неї діяння фізичного та психологічного насильства, зокрема висловлювався нецензурною лайкою, завдавав тілесних ушкоджень, внаслідок чого заявниця вимушено змінила місце проживання з м.Берегово на м. Ужгород Закарпатської області.

Вказує, що неодноразово зверталась до правоохоронних органів із заявами про вчинення щодо неї з боку її чоловіка домашнього насилля.

За наслідком звернень до поліції, було складено 4 протоколи про вчинення ОСОБА_2 щодо заявниці домашнього насильства передбаченого ст. 173-2 КУпАП.

Крім цього, Берегівським РВП ГУНП в Закарпатській області були внесені відомості щодо правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, однак кримінальне правопорушення було закрите, оскільки в такому вбачається склад адміністративного правопорушення.

Посилаючись на викладене, просить суд видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 на строк 6 місяців із заборонами перебувати в місці проживання (перебування) з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; наближатися на визначену відстань 200 метрів до місця проживання (перебування), інших місць частого відвідування ОСОБА_1 .

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 березня 2025 року у задоволенні заяви відмовлено.

Суд мотивував своє рішення тим, що надані заявницею докази, зокрема постанови суду по справам про адміністративні правопорушення, відповідно до яких встановлено відсутність вини ОСОБА_2 у фактах вчинення домашнього насильства відносно дружини ОСОБА_1 ; постанова органу досудового розслідування, відповідно до якої кримінальне провадження за ч.1 ст. 125 КК України закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, не підтверджують факт вчинення заінтересованою особою ОСОБА_2 домашнього насильства, з таких неможливо визначити ризики продовження чи повторного вчинення насильства та чинники і умови, які створюють або можуть створювати небезпеку для заявника, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству.

Заявниця не надала суду будь яких вагомих доказів на підтвердження факту домашнього насильства. Влаштування заявниці до притулку не являється беззаперечним доказом вчинення щодо неї домашнього насильства. Посилання на тяжкі захворювання заявниці не відносяться до предмету спору.

Не погоджуючись із рішенням ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Кобрин М.М., подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове яким її заяву задоволити.

Вважає рішення суду першої інстанції необґрунтованим та незаконним.

Зазначає, що погрози ОСОБА_2 , не припиняються дотепер. Поведінка ОСОБА_2 свідчить про те, що життя і здоров`я заявниці перебувають під постійною загрозою. Заявниця постійно переживає за своє життя та здоров`я, оскільки заінтересована особа систематично продовжує свої неправомірні дії чим завдає постійних душевних страждань.

Суд першої інстанції вказував на притягнення до адміністративної відповідальності заявниці, але не врахував, що постановою Закарпатського апеляційного суду від 19.03.2025 у справі №297/3788/24 скасовано ухвалу Берегівського районного суду Закарпатської області від 25.09.2024, провадження у справі закрито у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

Суд відмовив у задоволенні заяви про виклик свідка ОСОБА_3 у судовому засіданні, однак заяву ОСОБА_2 про допит свідків було задоволено та допитано ОСОБА_4 , який не є очевидцем конфлікту між сторонами.

У дане судове засідання з`явився ОСОБА_2 , який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

23.08.2025 адвокат Кобрин М.М., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подала клопотання про розгляд справи без її участі, оскільки остання перебуває у щорічній відпустці.

25.08.2025 від заявниці ОСОБА_1 , надійшли пояснення, в яких вона просила розглянути справу без її участі, оскільки перебуває за межами території України на лікуванні.

Проаналізувавши матеріали справи, подані до суду документи та позицію сторін, апеляційний суд прийшов до висновку, що наявні матеріали справи є достатніми для винесення законної та обґрунтованої постанови.

Враховуючи зазначене та керуючись нормою ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів дійшла до думки, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню, виходячи з наступних доводів.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З приписів ст. 76, ст. 77, ч.ч. 1, 2, ст.ст. 78, 79, 80, ст. 81 ч.ч. 1, 4 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають в зареєстрованому шлюбі з 14.02.2009, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 14.02.2009.

За протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД № 544598 від 23.08.2024 ОСОБА_2 обвинувачувався в тому, що 23.08.2024 о 23:31 год. в АДРЕСА_2 , він вчиняв насильство в сім`ї «психологічне» стосовно своєї дружини ОСОБА_1 , втім постановою Берегівського районного суду Закарпатської області від 09.10.2024 року /справа №297/3634/24/, яка набула законної сили 22.10.2024 року, справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 за ч.1 ст.173-2 КУпАП закрито у зв`язку із відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

За протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД № 544653 від 26.08.2024 року ОСОБА_2 обвинувачувався в тому, що 03.07.2024 о 21:00 год. в АДРЕСА_2 , він вчиняв конфлікт з своєю дружиною ОСОБА_1 , в ході якого наніс їй один удар рукою, чим вчинив фізичне насильство. Також за протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД № 544657 від 03.09.2024 року ОСОБА_2 обвинувачувався в тому 28.08.2024 о 23:00 год. в АДРЕСА_2 , він вчинив сварку з своєю дружиною ОСОБА_1 , в ході якої ображав її, чим вчинив «психологічне» насильство в сім`ї. Адміністративні матеріали у відношенні ОСОБА_2 під номерами №297/3626/24 та №297/3789/24 об`єднано в одне провадження 297/3626/24. Постановою Берегівського районного суду Закарпатської області від 16.10.2024 року /справа №297/3626/24/, яка набула законної сили 29.10.2024 року, справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 за ч.1 ст.173-2 КУпАП закрито у зв`язку із відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

За протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД № 246253 від 13.10.2024 ОСОБА_2 обвинувачувався в тому, що 12.10.2024 року о 19:40 год. він прийшов до своєї жінки ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 без її відома та попередження, через що вона злякалася; вказаними діями ОСОБА_2 наніс ОСОБА_1 психологічну шкоду її здоров`ю. Постановою Берегівського районного суду Закарпатської області від 18.11.2024 /справа №297/4350/24/, яка набула законної сили 29.11.2024 року, справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 за ч.1 ст.173-2 КУпАП закрито у зв`язку із відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

В провадженні сектору дізнання Берегівського РВП ГУНП Закарпатській області знаходились матеріали досудового розслідування №0000348 від 22.12.2024 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. Досудове розслідування здійснювалося за фактом того, що 19.12.2024 біля 19:00 год. в АДРЕСА_3 , гр. ОСОБА_2 в ході сутички, яка виникла на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно спричинив тілесні ушкодження своїй дружині ОСОБА_1 . Постановою старшого дізнавача СД Берегівського РВП ГУНП Закарпатській області старшого лейтенанта поліції Сап`яна Д. кримінальне провадження №0000348 від 22.12.2024 року закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, на підставі ч.1 п.2 ст.284 КПК України.

Відповідно до талону повідомлення з ЄО №424 від 06.03.2025 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію, прийнято заяву від ОСОБА_1 про те, що 06.03.2025 року о 15:20 год. до ч/ч ГУНП в Закарпатській області надійшла заява від гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешк. АДРЕСА_4 , в якій просить прийняти міри до свого чоловіка (з яким триває процес розлучення) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_2 , який близько півроку, починаючи з вересня 2024 року, вчиняє психологічне насильство відносно неї та її дитини, які супроводжуються погрозами позбавлення батьківських прав на дітей, а також переслідує її, що в свою чергу змушує її часто міняти місце проживання, а також впливає на її стан здоров`я.

Постановою Берегівського районного суду Закарпатської області від 25.09.2024 року /справа №297/3788/24/, яка набула законної сили 08.10.2024 року, з врахуванням постанови суду про виправлення описки від 30.09.2024, ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого.1 ст.173-2 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення за те, що 28.08.2024 о 23:00 в АДРЕСА_5 ОСОБА_1 вчинила сварку, в ході якої ображала свого чоловіка ОСОБА_2 , чим вчинила психологічне насильство.

Постановою Берегівського районного суду Закарпатської області від 01.10.2024 року/справа №297/4135/24/, яка набула законної сили 12.10.2024 року, ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого.1 ст.173-2 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення за те, що 29.09.2024 о 23:30 год. ОСОБА_1 знаходилась за місцем свого проживання, за адресою: в АДРЕСА_5 /, вдарила свою малолітню доньку ОСОБА_5 , 2013 р.н., рукою по обличчю.

Рішенням виконавчого комітету Берегівської міської ради Закарпатської області №21 від 29.01.2025 надано дозвіл батьку ОСОБА_2 приймати участь у вихованні сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та встановлено час для спілкування: щосереди з 15:00 год. до 19:00 год.,щоп`ятниці з 15:00 год. до 19:00 год. та кожну другу неділю з 10:00 год. до 08:00 год. ранку понеділка, починаючи з 09.02.2025.

В провадженні Берегівського району суду Закарпатської області перебуває цивільна справа № 297/4395/24 за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей.

05.02.2025 року ОСОБА_1 звернулась із заявою постраждалої особи про зарахування в соціальний проект «Будинок Сховище» та влаштування до притулку для безпечного, тимчасового, безоплатного перебування в ньому. Того ж дня між СП «Будинок Сховище» та ОСОБА_1 укладено договір №050225 про надання послуг для жінок, які постраждали від домашнього насильства.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3502 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 3504 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 3506 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон), який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Пунктами 3, 14, 17 ч. 1 ст. 1 даного Закону визначено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Згідно з пунктом 7 частини 1 статті 1 Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (ч. 3 ст. 26 Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (пункт 9 частини першої статті 1 Закону).

Закон визначає, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

У своїх доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що погрози ОСОБА_2 , не припиняються дотепер. Поведінка ОСОБА_2 свідчить про те, що життя і здоров`я заявниці перебувають під постійною загрозою. Заявниця постійно переживає за своє життя та здоров`я, оскільки заінтересована особа систематично продовжує свої неправомірні дії чим завдає постійних душевних страждань.

До таких доводів заявниці, колегія суддів ставиться критично з огляду на наступне.

Так, в справах про видачу обмежувального припису суди повинні керуватися в першу чергу тим чи є ризики здійснення домашнього насильства чи його повторення та чи застосування таких заходів буде відповідати принципам розумності.

Обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі України про адміністративні правопорушення та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, то між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 склалися неприязні стосунки та існує цивільний спір про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей, тобто такі доводи заявниці нічим не доведені тільки свідчать про наявність особистого конфлікту між сторонами.

Більше того, як зазначає ОСОБА_1 , то вона наразі перебуває за кордоном на лікуванні, а тому незрозуміло яким чином заінтересована особа може здійснювати домашнє насилля перебуваючи в Україні.

Крім цього, заявниця в суді першої інстанції вказувала на те, що неодноразово зверталась до правоохоронних органів, які складали на ОСОБА_2 адміністративні протоколи за ст. 173-2 КУпАП, а також було відкрито кримінальне провадження.

Рішення суду про видачу обмежувального припису повинно прийматися на підставі наявності сукупності факторів, зокрема: докази мають стосуватись обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді, такі докази підтверджують факт неодноразового насильства, а також підтверджують факт не усвідомлення особою негативних наслідків своїх дій.

В таких категоріях справ належними та допустимими доказами, які підтверджують підстави для видачі обмежувального припису є: протокол про адміністративне правопорушення винесений у сфері домашнього насильства, терміновий заборонний припис стосовно кривдника, обмежувальний припис та інші документи, які засвідчують факт насильства.

У Постанові від 09.06.2022 у справі №216/4309/21 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду виснував, що саме по собі звернення заявника до органів поліції, служби у справах дітей та внесення відомостей про кримінальні провадження до ЄРДР не є належними доказами на підтвердження факту вчинення домашнього насильства при розгляді заяви у порядку цивільного судочинства.

Схожі за змістом правові висновки висловлені у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.02.2023 у справі №531/352/22. Касаційний суд вказав, що сама по собі відсутність кримінального провадження щодо вчинення домашнього насильства не може автоматично свідчити про відсутність домашнього насильства, як і наявність кримінального провадження також не свідчить автоматично про вчинення домашнього насильства. Це все фактори, наявність чи відсутність яких має оцінюватись цивільним судом у комплексі для вирішення питання про видання обмежувального припису.

Таким чином, наявність адміністративних справ щодо фактів домашнього насильства ОСОБА_2 над ОСОБА_1 , які в подальшому були закриті за ч. 1 ст.173-2 КУпАП, а також кримінального провадження №0000348, яке було закрито постановою старшого дізнавача сектору дізнання Берегівського РВП ГУ НП в Закарпатській області від 12.03.2025, в своїй сукупності не дають підстави вважати, що до ОСОБА_2 слід застосувати заходи запобігання домашньому насильству.

Серед іншого, заявниця також притягалась до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП, наприклад, постановою Берегівського районного суду Закарпатської області від 01.10.2024 у справі №297/4135/24.

Заявниця вказує, що суд відмовив у задоволенні заяви про виклик свідка ОСОБА_3 у судовому засіданні, однак заяву ОСОБА_2 про допит свідків було задоволено та допитано ОСОБА_4 , який не є очевидцем конфлікту між сторонами.

В даному випадку питання задоволення чи не задоволення клопотання заявниці про допит свідків немає правового значення для правильного вирішення спору, а тому такі доводи є такими, що не стосуються предмету розгляду справи.

Отже, суд першої інстанції проаналізувавши обставини справи, дослідивши ризики повторного виникнення ситуацій домашнього насильства, врахувавши конфліктні відносини між заявницею та заінтересованою особою, прийшов до правильних висновків з приводу відсутності підстав для застосування до ОСОБА_2 обмежувального припису, а тому в апеляційного суду відсутні підстави для скасування законного та обґрунтованого рішення.

Зважуючи на викладене та керуючись нормами статей 12, 18, 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Кобрин Маріанна Михайлівна, залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 березня 2025 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 05 вересня 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: