ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7362/25 Справа № 173/2260/17 Суддя у 1-й інстанції - Петрюк Т. М. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Космачевської Т.В., Халаджи О.В.

за участю секретаря судового засідання: Триполець В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро цивільну справу №173/2260/17за скаргою ОСОБА_1 на дії головного Державного виконавця Верхньодніпровського відділу державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(місто Одеса) Ганюкової Альони Валеріївни, шляхом оскарження постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 17 квітня 2025 року, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2025 року, ухвалену у складі судді Петрюк Т.М.,-

ВСТАНОВИВ:

Скаржник ОСОБА_1 звернувся до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області зі скаргою на дії головного Державного виконавця Верхньодніпровського відділу державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(місто Одеса) Ганюкової Альони Валеріївни, шляхом оскарження постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 17 квітня 2025 року, стягувач ОСОБА_2 .

В обґрунтування скарги зазначає, що за рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області у справі №173/2260/17 від 25 травня 2018 року було присуджено стягнути з нього на користь стягувача, ОСОБА_3 , аліменти на утримання доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 14 грудня 2017 року до повноліття дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказує, що 17 квітня 2025 року головним державним виконавцем Верхньодніпровського відділу державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ганюковою А.В., в рамках виконавчого провадження 77816849 була прийнята постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Вважає дії головного державного виконавця неправомірними, а постанову такою, що підлягає скасуванню виходячи з того, що стягувачем виконавчий лист був пред`явлений до виконання лише в 2025 році. Тому аліменти з нього повинні стягуватись починаючи з дати пред`явлення виконавчого листа до виконання, а не за попередній період, що й стало підставою для подання скарги.

У зв`язку з чим просить визнати дії головного державного виконавця Верхньодніпровського відділу державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ганюкової А.В., щодо прийняття в рамках виконавчого провадження 77816849 постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 17 квітня 2025 року неправомірними. Скасувати постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 17 квітня 2025 року, прийняту головним державним виконавцем Верхньодніпровського відділу державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ганюковою А.В., в рамках виконавчого провадження 77816849.

Ухвалою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2025 року у задоволенні вимог за скаргою ОСОБА_1 , про визнання дій головного державного виконавця неправомірними та скасування постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 17 квітня 2025 року у виконавчому провадженні №77816849, винесеної головним державним виконавцем Верхньодніпровського відділу державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ганюковою А.В., стягувач ОСОБА_2 - відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій вважає, що оскаржувана ухвала була прийнята без врахування всіх обставин, що мають значення для справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу на той факт, що виконавче провадження №77816849 було відкрите за виконавчим листом №173/2260/17, виданим Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області лише 14 квітня 2025 року і був пред`явлений до виконання 15 квітня 2025 року.

Зазначає, що державний виконавець не наділений правом встановлювати наявність заборгованості по сплаті аліментів за період до відкриття виконавчого провадження №7816849.

Вважає, що державний виконавець приймаючи постанову, діяв в супереч вимогам Закону, вийшовши за рамки своїх повноважень, що свідчить про неправомірність його дій, щодо її складання та її незаконності.

Вказує, що суд першої інстанції не врахував дію вищенаведених норм діючого законодавства України, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права до спірних правовідносин.

Зазначає, що суд першої інстанції залишаючи скаргу без задоволення, обґрунтував своє рішення тим, що сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому ст. 195 СК України, а стягнення аліментів за виконавчими листами за минулий час проводиться в межах десятирічного строку, що передував пред`явленню виконавчого листа до виконання.

Зауважує, що суд першої інстанції визнаючи правомірність дій Виконавця, не визначився чи нарахування заборгованості було здійснено Виконавцем в рамках стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час, чи в рамках стягнення заборгованості по аліментам за ст.195 СК України, оскільки дані види стягнення не є тотожнім за своєю правовою природою, що в свою чергу також свідчить про необґрунтованість судового рішення.

У зв`язку з чим просив апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2025 року - скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким скаргу ОСОБА_1 на дії головного Державного виконавця Верхньодніпровського відділу державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(місто Одеса) Ганюкової А.В., шляхом оскарження постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 17 квітня 2025 року - задовольнити в повному обсязі.

Представник Верхньодніпровського відділу державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(місто Одеса) - Охріменко Р.Ю. скориставшись своїм правом подала заперечення на апеляційну скаргу, в яких з поданою апеляційною скаргою ОСОБА_1 не погоджується і вважає апеляційну скаргу незаконною і необґрунтованою, а ухвалу суду першої інстанції такою, що постановлена з дотриманням норм процесуального і матеріального права.

Зазначає, що доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка.

Вказує, що порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, а тому відділ ДВС вважає, що ухвала суду відповідає вимогам ст.ст.263, 264 ЦПК України, і її слід залишити без змін.

У зв`язку з чим просив, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2025 року - без змін.

ОСОБА_1 та його представник в судовому засідання суду апеляційної інстанції підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Інші учасники справи до суду апеляційної інстанції не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку.

Представник Верхньодніпровського відділу державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м.Одеса) - Охріменко Р.Ю. подала заяву в якій просила розгляд справи проводити без її участі. Стягувач ОСОБА_2 також подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити без її участі.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення скаржника та його представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та доводи відзиву, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що за рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області у справі №173/2260/17 від 25 травня 2018 року було присуджено стягнути з нього на користь стягувача, ОСОБА_3 ,, аліменти на утримання доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 14 грудня 2017 року до повноліття дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

14 квітня 2025 року стягувачем, ОСОБА_2 , була подана заява до Верхньодніпровського відділу державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про відкриття виконавчого провадження про стягнення аліментів, що підтверджується копією заяви.

17 квітня 2025 року головним державним виконавцем Верхньодніпровського відділу державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Ганюковою А.В., в рамках виконавчого провадження 77816849 була прийнята постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з тих підстав, що виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах, зокрема, про стягнення аліментів, може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі, а отже стягувач наділена правом на пред`явлення виконавчого листа до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі (аліменти). Скаржником не надано будь-яких доказів на підтвердження виконання ним рішення суду в добровільному порядку ні державному виконавцеві, ні суду.

Таким чином постановляючи постанову 17 квітня 2025 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію, інші доходи боржника державний виконавець діяв правомірно, оскільки стягувач звернулась із заявою про стягнення періодичних платежів, а фактичне оскарження розміру і порядку нарахування заборгованості зі сплати аліментів шляхом оскарження постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію, інші доходи боржника, є неефективним способом захисту порушеного права.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у своїй постанові від 22 квітня 2020 року у справі №641/7824/18 вказав на те, що у порядку судового контролю за виконанням судових рішень судовий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. За своєю суттю ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Частиною першою статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" примусовому виконанню підлягають виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Особливості примусового виконання рішень про стягнення аліментів визначені у розділі XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29 вересня 2016 року №2832/5), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за №489/20802.

Так, у пункті 2 розділу XVI вказаної Інструкції закріплено, що виконавець протягом десяти днів з дня відкриття виконавчого провадження здійснює заходи для отримання інформації про доходи боржника та виносить постанову про звернення стягнення на доходи боржника, оформлену відповідно до пункту 3 розділу Х цієї Інструкції.

Стягнення аліментів здійснюється відповідно до вимог статті 70 Закону та пунктів 3-10 розділу Х цієї Інструкції.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом.

Визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України (частина третя статті 71 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з частинами першою-третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття (частина перша, друга статті 183 СК України).

Відповідно до статті 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Таким чином державний виконавець, ухвалюючи оскаржувану постанову, діяв у відповідності вимог Закону та Інструкції, з метою виконання судового рішення.

Питання пов`язані з визначенням розміру заборгованості по аліментам у виконавчому провадженні є окремим предметом для перевірки в тому числі і в судовому порядку.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що оскарження постанови держвиконавця про накладення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію, інші доходи боржника не є ефективним способом захисту, при вирішенні питання пов`язаного з розміром заборгованості по аліментам.

Судом, під час розгляду скарги, порушень вимог законодавства України при винесенні державним виконавцем оскаржуваної постанови - не встановлено.

Відповідно до частини третьої статті 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, встановивши, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення скарги в означеній частині.

Оскільки аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, вони зводяться з незгодою апелянта з прийнятим судом першої інстанції рішенням, підстави для скасування ухвали відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - залишенню без змін.

Відповідно до ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -залишити без задоволення.

Ухвалу Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2025 року у цивільній справі №173/2260/17 -залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складено 12.09.2025р.

Головуючий суддя О.В.Агєєв