Справа №676/5705/24
Номер провадження 2/676/390/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2025 року м. Кам`янець - Подільський

Кам`янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області

в складі: головуючого - судді Бондара О.О.

з участю секретаря судового засідання Коротун В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-

в с т а н о в и в:

Позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Позовні вимоги обґрунтовує тими обставинами, що за час спільного перебування у шлюбі, який розірвано, подружжям було набуто у спільну сумісну власність майно, а саме автомобіль. Відповідач відмовився в добровільному порядку провести розподіл спільного майна подружжя. У зв`язку із чим Позивачка просить стягнути з відповідача на свою користь 1/2 частку вартості автомобіля марки BMW модель X3, рік випуску 2006, VIN код НОМЕР_1 .

Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися, адвокат Мішалова М.І. подала заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги підтримує.

Відповідач та її представник в судове засідання не з`явилися, адвокат Сусла І.М. подала заяву про часткове визнання позовних вимог, в якому зазначила, що Відповідач здійснив часткове погашення вартості автомобіля, який підлягає поділу, а саме ним було сплачено 4 900 злотих (підтверджується копіями квитанцій від 23.04.2024 р., 09.02.2024 р., 24.01.2024 р., 18.01.2024 р.), що в гривневому еквіваленті становить 54 139,00 грн., у зв`язку із чим просить врахувати цю суму при винесенні рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України в зв`язку з неявкою сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши матеріали справи судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що сторони з 10 квітня 2018 року перебували в шлюбі, який розірвано рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 21 серпня 2024 року по справі №676/4892/24.

За час перебування у шлюбі сторони набули у власність транспортний засіб марки BMW моделі Х3, 2006 року випуску, VIN код НОМЕР_1 , власником якого є Відповідач, вказана обставина підтверджується копією засвідченого перекладу з Польської мови Договору продажу автомобіля від 31.12.2022 року та копією засвідченого перекладу з Польської мови Рішення №WSO-VIII.5410.2084.2023.WG про державну реєстрацію транспортного засобу..

З Висновку експерта №СЕ-19/123-25/3863-АВ від 15.04.2025 року вбачається, що середня ціна автомобіля марки «BMW» моделі «ХЗ», рік випуску - 2006, VIN код - НОМЕР_1 , двигун об`ємом 2990,00 см3, дизельний, потужність двигуна - 160,00 кВт, автоматична коробка перемикання передач, який зареєстрований в Республіці Польща, що ввозиться на митну територію України, станом на дату проведення експертизи (15.04.2025), складає 229 822,00 грн.

Так, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Також, варто вказати, що згідно статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (перше речення абзацу 2 частини 1 статті 71 Кодексу).

Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Згідно ч. 4 ст. 71 СК України, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

На вимогу ч. 5 ст. 71 СК України, присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Приписами частин 1 та 2 статті 372 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Кожен з подружжя має право на поділ майна, яке є об`єктом спільної власності, шляхом виділення його в натурі в особисте майно та припинення спільної власності взагалі. Відповідно ст. 71 СК України у випадку неподільності об`єкту спільного майна, він присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Тобто, при наявності такої кількості об`єктів спільного неподільного майна, суд повинен справедливо присудити частину об`єктів майна одному з подружжя, частину - іншому і, таким чином, припинити як спільну власність, так і сам спір, як існуючий, так і такий що ймовірно виникне у майбутньому між подружжям.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. N 11).

Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК.

Суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст. 60 СК України.

Так, відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За встановлених обставин суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки сторони не мають заперечень щодо такого розподілу спільного майна подружжя, такий розподіл майна по відношенню до сторін буде справедливими, відповідатиме інтересам осіб та не буде порушувати їх прав.

Суд не бере до уваги письмові пояснення представника відповідача , в яких він вказує, що відповідачем частково відповідачем було сплачено позивачці компенсацію вартості 1/2 частини спірного автомобіля в розмірі 54139,00 грн., ( 4900 Польських злотих згідно квитанцій від 23.04.2024 р., 09.02.2024 р., 24.01.2024 р., 18.01.2024 р.), оскільки в цих квитанціях не вказано цільове призначення коштів - оплата частини вартості спірного автомобіля, крім того, ці кошти були сплачені відповідачем до подачі позову до суду про стягнення компенсації вартості 1/2 частини спірного автомобіля.

Враховуючи, що згідно висновку експерта №СЕ-19/123-25/3863-АВ від 15.04.2025 року вбачається, що середня ціна автомобіля марки «BMW» моделі «ХЗ», рік випуску - 2006, VIN код - НОМЕР_1 , двигун об`ємом 2990,00 см3, дизельний, потужність двигуна - 160,00 кВт, автоматична коробка перемикання передач, який зареєстрований в Республіці Польща, що ввозиться на митну територію України, станом на дату проведення експертизи (15.04.2025), складає 229 822,00 гривень, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 114911 гривень (229 822,00 гривень /2).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1211 гривень 20 коп. та витрати за проведення судової автотоварознавчої експертизи в сумі 1432 гривні 62 коп.

Керуючись ст.ст. 356, 364 ЦК України, ст.ст. 258 - 260, 263-265 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити .

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки «BMW» моделі «ХЗ», рік випуску - 2006, VIN код - НОМЕР_1 , в розмірі 114911 гривень 00 коп. судовий збір в сумі 1211 гривень 20 коп. та витрати за проведення судової автотоварознавчої експертизи в сумі 1432 гривні 62 коп.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня складання повного рішення.

Рішення набирає законної сили в порядку , передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ).

Суддя Кам`янець-Подільського

міськрайонного суду Бондар О.О.