Справа № 462/1639/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2025 року м. Львів

Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого-судді Постигач О. Б.

за участю секретаря судового засідання Глушко С. І.

представника позивача Рабзі О. Ю.

представника відповідача Попівняка Н. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

встановив:

Представник позивачки адвокат Рабзі О. Ю. через систему «Електронний суд» звернувся до Залізничного районного суду м.Львова із позовом, у якому просить стягнути з відповідачки на користь позивачки суму матеріальні збитки, вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу Audi A5, державний номерний знак НОМЕР_1 (у тому числі ПДВ на запасні частини і матеріали) у сумі 368 071,14 грн. моральну шкоду у сумі 30 000,00 грн. та судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02 серпня 2023 року о 14:05 годині в напрямку міста Тернопіль по автостраді Е50, в районі вул. Будного, буд. 18, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Audi A5», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням позивачки, та транспортного засобу НОМЕР_2 з напівпричепом KRONESD, державні номерні знаки НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_3 . Співробітниками патрульної поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 502244 від 02.08.2023 року стосовно ОСОБА_1 та направлено матеріали до суду для притягнення її до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Постановою Київського районного суду м. Одеси від 07.09.2023 року по справі № 947/26247/23 встановлено, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, провадження у справі закрите. Представник зазначає, що 27.11.2023 року Стрийське районне управління поліції ГУ НП у Львівській області надало відповідь на адвокатський запит № І-111/Аз/47/01/23, повідомивши, що проведеною перевіркою за матеріалами, зареєстрованими у канцелярії Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області, встановити місце перебування ОСОБА_3 не представилось можливим, що унеможливило вирішити питання про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Таким чином, ОСОБА_3 не притягнуто до адміністративної відповідальності, що призвело до матеріальної шкоди позивачки, яка позбавлена належного відшкодування. Вказує, що згідно з повідомленням про ДТП, власником транспортного засобу MANTGX 18480 з напівпричепом KRONESD є ОСОБА_2 , що може підтверджувати наявність трудових або цивільно-правових відносин між водієм та власницею транспортного засобу. Крім того, відповідно до договору № 14-01-25 від 27.01.2025 року була проведена оцінка КТЗ та встановлена вартість відновлювального ремонту автомобіля «Audi A5» у сумі 368 071,14 грн. Внаслідок ДТП позивачка зазнала значних моральних страждань, пережила сильний стрес, що вплинуло на її емоційний стан, змусило користуватися громадським транспортом та таксі, спричинило фінансові витрати, додаткові труднощі у веденні звичного способу життя, а також страх після повернення до керування автомобілем. Враховуючи викладене, просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 12.03.2025 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання та встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи.

16.04.2025 року від представника відповідачки адвоката Попівняка Н. М. надійшов відзив на вказану позовну заяву, у якому останній щодо задоволення позову заперечив у повному обсязі. Відзив мотивований тим, що 02.08.2023 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю позивача та третьої особи, водночас відповідачка не брала участь у розгляді справи про вирішення питання про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, тому встановлені судом у ній обставини вважає необхідним спростувати. Зазначає, що суд у справі № 947/26247/23 не дослідив відео у повній мірі та не врахував, що вантажний автомобіль під керуванням ОСОБА_3 рухався в складі колони з супроводом оперативного транспортного засобу та мав знак «Колона» згідно з ПДР. Цей факт підтверджується фотографіями водія, видатковою накладною на небезпечний вантаж (ADR 1.2E вибухові речовини) та актом передачі об`єкта під охорону від 02.08.2023 року, що відповідно до п. 3.2 ПДР водії транспортних засобів з увімкненим синім маячком та/або спеціальним сигналом мають отримати дорогу і забезпечити безперешкодний рух супроводжуваних ними транспортних засобів. Таким чином, у діях ОСОБА_3 відсутній склад правопорушення, а неповне дослідження матеріалів справи, в тому числі відео та недослідження рапорту працівників поліції вплинуло на обґрунтованість рішення у вищевказаній справі. Сторона відповідачки вважає, що ДТП сталася через неуважність позивачки, яка не забезпечила безпечну зміну напрямку руху та не надала дорогу транспортному засобу ОСОБА_3 , що рухався в складі колони з супроводом оперативного транспорту, порушивши п. п. 2.3.6, 3.2, 10.1, 10.3 ПДР, що стало причиною ДТП та пошкодження транспортних засобів, а наявність постанови суду не звільняє позивача від доказування обставин, на які він посилається. Додатково зазначає, що цивільно-правова відповідальність відповідача була забезпечена полісом обов`язкового страхування № AT/3348092 ПАТ «НАСК «ОРАНТА», страхова сума за шкоду майну 160 000 грн, що позивач визнає. Відшкодування шкоди у межах цього ліміту повинен здійснити ПАТ «НАСК «ОРАНТА», яке є належним відповідачем у справі. У зв`язку з вищенаведеним просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

13.05.2025 року від представника позивачки адвоката Рабзі О. Ю. надійшли додаткові пояснення у справі.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 22.05.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснив, що у той день він рухався у колоні з п`яти автомобілів та був останнім у колоні. При виїзді на об`їзну м. Тернополя він рухався у крайній лівій смузі за автомобілем, який здійснював супровід колони. З його слів, з правої сторони рухався інший транспортний засіб, який перед світлофором, випереджаючи його, здійснив перестроювання в ліву смугу, чим фактично увірвався в колону між його та іншим автомобілем, що заборонено. Після цього автомобіль позивачки різко загальмував, у зв`язку з чим ОСОБА_3 не мав можливості уникнути зіткнення, хоча намагався звернути праворуч, однак через завантаженість автомобіля різко маневрувати не зміг. Також він зазначив, що до адміністративної відповідальності його не притягнуто, протоколи відносно нього не складалися, а в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення.

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснила, що саме вона складала протокол про адміністративне правопорушення, однак подій того дня не пригадує, оскільки з моменту їх виникнення минув значний проміжок часу, а щодня доводилося опрацьовувати по кілька дорожньо-транспортних пригод, у зв`язку з чим деталі цієї ДТП їй невідомі. Додатково зазначила, що учасники колони не підлягають зазначенню у схемі ДТП та протоколі, оскільки вони не є безпосередніми учасниками дорожньо-транспортної пригоди.

В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав, надав пояснення аналогічно наведеним в позовній заяві та просив таку задоволити.

В судовому засіданні представник відповідачки щодо задоволення позовної заяви заперечив, надав пояснення аналогічно наведеним у відзиві на таку та просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 02.08.2023 року серії ААД № 502244, 02 серпня 2023 року о 14:05 годині в сторону міста Тернопіль по автостраді Е50, в районі вул. Будного, буд. 18, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Audi А5», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 та транспортного засобу MAN TGX 18480, державний номерний знак НОМЕР_3 з напівпричепом KRONE SD, державний номерний знак НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_3 , внаслідок чого транспортні засоби зазнали механічних ушкоджень /а.с.12-13/.

Відповідальність водія MAN TGX 18480, д.н.з. НОМЕР_3 , власником якого є ОСОБА_2 , на момент ДТП була застрахована, згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АТ/3348092 у НАСК «Оранта» /а.с.78/.

Співробітниками патрульної поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 502244 від 02.08.2023 року відносно ОСОБА_1 та направлено відповідні матеріали до суду для притягнення її до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП /а.с.12/.

Відповідно до постанови Київського районного суду м. Одеси від 07.09.2023 року по справі № 947/26247/23 провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності події та складу адміністративного правопорушення/а.с.8-9/.

23.09.2024 року представник ОСОБА_1 адвокат Рабзі О. Ю., засобами електронного зв`язку на електронну пошту Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області надіслав заяву про притягнення до адміністративної відповідальності особи, винної в скоєнні ДТП, водія вантажівки MAN TGX 18480, державний номерний знак НОМЕР_3 , ОСОБА_3 /а.с.19-20/.

Із відповіді Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області від 07.10.2024 року № 46343-2024 вбачається, що у задоволенні клопотання про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП відмовлено у зв`язку з недоведенням факту вчинення ним правопорушення /а.с.22/.

З метою розрахунку нанесеного матеріального збитку, на замовлення позивачки було проведено незалежну оцінку КТЗ та встановлена вартість відновлювального ремонту КТЗ Audi A5, державний номерний знак НОМЕР_1 , власниці ОСОБА_1 (в т.ч. ПДВ на запасні частини матеріали). У відповідності до звіту про оцінку від 06.02.2025 року № 14-01-25 вартість відновлювального ремонту автомобіль AUDI А5, д.н.з. НОМЕР_1 з урахування коефіцієнту фізичного зносу, складає 368 071, 14 грн. /а.с.23-36/.

У відповідності до листа НАСК «Оранта» від 11.09.2024 року № 09-02-17/, останні повідомили про те, що відмовляють їй у виплаті страхового відшкодування, через відсутність постанови суду, згідно якої встановлена вина в діях водія вантажівки MAN TGX 18480, державний номерний знак НОМЕР_3 , ОСОБА_3 /а.с.18/.

Також судом встановлено, що між ОСОБА_3 та ФОП « ОСОБА_2 » укладено цивільно-правовий договір від 09.07.2023 року № 6, відповідно до умов якого ОСОБА_3 зобов`язується надати ОСОБА_2 послуги згідно договору, а саме перевезення вантажів згідно замовлень замовника, та не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку і сам організовує процес надання послуг, у тому числі використовуючи власні засоби та матеріали /а.с.79-80/.

Відповідно до Акта № б/н від 02.08.2023 року, виданого ТОВ «Трансальянс Груп» під охорону було прийнято автомобілі, включно з автомобілем під керуванням ОСОБА_3 з д.н.з. НОМЕР_3 /а.с.188/.

Позивачкою пред`явлено позов до ОСОБА_2 на підставі того, що згідно із повідомлення про ДТП, власником транспортного засобу MANTX 18480 д.н.з. НОМЕР_5 з напівпречіпом KRONESD д.н.з. НОМЕР_4 є ОСОБА_2 та водій даного транспортного засобу на момент ДТП перебував з нею у трудових відносинах, а відтак, на думку позивачки, у відповідачки виник перед нею обов`язок відшкодувати спричинену шкод.у

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною 1 статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів.

Згідно ч. ч. 1-3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або Для настання деліктної відповідальності за статтями 1166, 1167 ЦК України необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві шкоди, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Статтею 1187 ЦК України передбачені підстави і порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, частиною першої цієї статті встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною другої статті встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об`єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 2постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) зазначено, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець.

Відповідно до частини першої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Оскільки зазначена норма не містить вичерпного переліку видів джерел підвищеної небезпеки (видів підвищеної небезпечної діяльності), суд, беручи до уваги особливі властивості предметів, речовин або інших об`єктів, що використовуються в процесі діяльності, має право визнати джерелом підвищеної небезпеки також й іншу діяльність. До цих особливих властивостей слід відносити створення підвищеної ймовірності завдання шкоди через неможливість повного контролю за ними з боку людей (абзаци перший та другий пункту 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» (далі - постанова Пленуму ВССУ від 01 березня 2013 року№ 4.

Шкода, завдана внаслідок ДТП, з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Тлумачення ст. 1187 ЦК України свідчить, що зобов`язання про відшкодування майнової шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та її результатом шкодою.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами статей 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Суд зауважує, що у встановленому законом порядку позивачкою не доведено вину ОСОБА_3 у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди та заподіянні матеріальних збитків, оскільки суду не надано доказів, якими б було встановлено вину останнього у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди та/або заподіянні збитків, а відповідачки ОСОБА_2 у їх відшкодуванні.

Суд відхиляє доводи позивача викладені у позовній заяві щодо наявності вини ОСОБА_3 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, адже зазначені доводи є лише припущеннями позивачки, які не підтверджені жодними належними доказами.

Таким чином, враховуючи те, що вина ОСОБА_3 позивачкою не доведена та не підтверджена належними доказами, позовні вимоги про відшкодування матеріальної та моральної є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення. Суд зауважує, що підставою даного позову є наявність правових підстав для стягнення з відповідачки матеріальної та моральної шкоди внаслідок заподіяння збитків джерелом підвищеної небепеки, а саме транспортним засобом, власником якого є відповідачка. Однак, суд звертає увагу, що позивачці спричинено збитки не у зв`язку із володінням та експлуатацією джерела підвищеної небезпеки, а у звязку із настанням ДТП, в результаті якого жодного із учасників не було притягнуто до адміністративної відповідальності. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази порушення водієм ОСОБА_3 ПДР України, і як наслідок, суд позбавлений можливості встановити наявність в його діях вини та складу правопорушення в межах даної справи. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність у сторін спору деліктних зобов`язань.

Верховний Суд у постанові від 25 лютого 2025 року у справі № 712/3111/23 висловив правову позицію, відповідно до якої у разі ненадання позивачем належних та допустимих доказів вини відповідача у спричиненні дорожньо-транспортної пригоди, позовні вимоги про відшкодування майнової та моральної шкоди, а також про стягнення страхового відшкодування є необґрунтованими і задоволенню не підлягають. Суд зазначив, що питання про винуватість чи невинуватість відповідача не було вирішено, а позивач не довів наявність протиправності діяння відповідача, факту завдання шкоди, причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням, а також вини відповідача в її заподіянні, що виключає можливість задоволення позовних вимог.

Оскільки вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною від вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, а позивачкою, в свою чергу, не доведено протиправності діяння відповідача ОСОБА_2 та третьої особи ОСОБА_3 , наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням ОСОБА_3 та вини останнього в її заподіянні, а тому правових підстав для задоволення позову про відшкодування моральної шкоди також немає.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, суд, на підставі ст. 141 ЦПК України, відмовляє позивачу в задоволенні вимог щодо відшкодування судових витрат.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст. ст. 22, 1166, 1187, 1188 ЦК України, суд,

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного судушляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_7 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя: Постигач О. Б.