Справа № 579/262/25
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

02 вересня 2025 року Кролевецький районний суд Сумської області

в складі головуючого судді - Моргуна О.В.,

за участі секретаря судового засідання - Сергієнко Ж.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кролевець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів на відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить суд стягнути з відповідача на її користь грошові кошти на відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 93540 грн. 86 коп., грошові кошти на відшкодування витрат за проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 4700 грн. 00 коп., та судові витрати, з тих підстав, що внаслідок ДТП позивачу було завдано матеріальної шкоди.

Свої вимоги мотивує тим , що 11.03.2024 року між автомобілями КІА, державний номерний знак НОМЕР_1 , що належать позивачу, та GЕЕLУ ЕМGRAND 7, державний номерний знак НОМЕР_2 , яким керував відповідач, сталось ДТП, внаслідок чого обом автомобілям було завдано механічних пошкоджень, у зв`язку з чим Позивачу було завдано матеріальної шкоди. Згідно постанови Печерського районного суду м. Києва від 26.04.2024 року зазначена ДТП сталась через порушення відповідачем Правил дорожнього руху. Цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована АТ «СГ «ТАС» згідно Полісу АТ4136873 від 04.11.2023 року. За результатами розгляду заяви про виплату страхового відшкодування, страховик сплатив страхове відшкодування у сукупному розмірі 74954 грн 47 коп. Однак, із вказаним розміром страхового відшкодування позивач не погоджується та вважає його необґрунтовано заниженим, у зв`язку з чим звернувся до незалежного оцінювача для проведення оцінки та визначення розміру матеріального збитку завданого Позивачу.

Згідно Звіту про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 185/05-24 від 21.05.2024 року встановлено, що вартість відновлювального ремонту ТЗ становить 168 495 (сто шістдесят вісім тисяч чотириста дев`яносто п`ять) гривень 33 копійки. Розмір оплати за проведення оцінки матеріального збитку становить 4700 (чотири тисячі сімсот) гривень 00 копійок, що підтверджується Квитанцією № 30 від 21 травня 2024 року. Відповідно до Листа №10983/9124/ТС від 13.06.2024 року наданого АТ «Страхова группа «ТАС» прийняло рішення про виплату Позивачу суми страхового відшкодування за вирахуванням франшизи у розмірі 74954 (сімдесят чотири тисячі дев`ятсот п`ятдесят чотири) гривні 47 копійок. Таким чином різниця між матеріальним збитком, що поніс Позивач та виплаченої суми складає 93 540 (дев`яносто три тисячі п`ятсот сорок) гривень 86 копійок, що підлягає відшкодуванню Відповідачем. Крім того, Позивач поніс витрати на професійну правову допомогу щодо вирішення даного спору у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надається Акт виконаних робіт № 1 від 31.01.2025 року, у якому вказано, що позивач оплатив правову допомогу, згідно Договору № 23/08-24 від 23.08.2024 року у сумі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.

Позивач просить стягнути з відповідача на її користь різницю між реальним матеріальним збитком та виплаченою сумою страхового відшкодування у розмірі 93 540 (дев`яносто три тисячі п`ятсот сорок) гривень 86 копійок; розмір оплати за проведення оцінки матеріального збитку, що становить 4700 (чотири тисячі сімсот) гривень 00 копійок та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.

Відповідач відзив на позову заяву не подала.

Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися , від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з`явилися, від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків.

Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до постанови Печерського районного суду міста Києва від 26 квітня 2024 року, яка набрала законної сили, ОСОБА_2 11.03.2024 о 19 годині 06 хвилин по вул. Бастіонна, 1/3б, керуючи автомобілем марки «Джилі», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , порушила вимоги п. 8.4г Правил дорожнього руху України, а саме: не виконала вимогу знаку 4.1 (рух прямо) та повернула ліворуч, у результаті чого здійснила зіткнення з автомобілем марки «Кіа», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 ( ОСОБА_3 ).

ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

ОСОБА_1 є власником транспортного засобу«Кіа», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 (а.с.10)

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача (страхувальника) під час експлуатації ним автомобіля була застрахована АТ «СГ «ТАС» відповідно до полісу АТ4136873 від 4 листопада 2023 року обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс страхування). Розрахунок суми страхового відшкодування становить 74954 грн. 47 коп. (а.с.17).

У правовому висновку Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2018 року зазначено, що відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Суд дійшов висновку, що між неправомірними діями відповідача та завданою ОСОБА_1 шкодою є безпосередній причинний зв`язок і є вина відповідача, а тому остання повинна відшкодувати завдану позивачу майнову шкоду.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 185/05-24 від 21 травня 2024 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «Кіа», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 становить 168 495 грн. 33 коп. (а.с.4-9)

Згідно ч. 3 ст.386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, якщо вона не доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Як роз`яснено у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Підставою деліктної відповідальності є протиправне винне діяння особи, яка завдала шкоду. Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти як неправомірність поведінки особи; вина завдавача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.

Наявність всіх зазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди. Тобто діє презумпція вини завдавача шкоди.

Згідно ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, ..., що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.... Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Як зазначено в п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 4 від 01 березня 2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч. 2ст.1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст.1187 ЦК України, п.1 ч. 2 ст.1167 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди у повному обсязі, яка є різницею між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням) 93540 грн. 86 коп.( 168 495 грн. 33 коп. - 74954 грн. 47 коп.= 93540 грн. 86 коп.

Згідно ч.ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватись на припущеннях.

Сторонам, надано можливість повно реалізувати процесуальні права, надані їм законом, в тому числі надати докази.

На відповідача покладений обов`язок з врахуванням предмету і підстав позову довести відповідно до вимог ст.12, 13 ЦПК України за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 78-80 ЦПК України, протилежне, на що позивач посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідач та її представник взагалі не надав відзиву на позов та доказів на які вони посилаються як на підставу заперечень проти позову.

Судом не встановлено підстав для відмови у позові в цій частині ОСОБА_1 .

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.

Як зазначено в п. 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати по справі судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп. (а.с.20), витрати на проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 4700 грн. 00 коп. (а.с.16 ).

Відповідно до положень ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до приписів п.п.1, 2 ч.2, ч.ч. 3, 8 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно положень ст.30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст.59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16.11.2000 року № 13-рп/2000, від 30.09.2009 року № 23-рп/2009.

Зокрема, у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення від 6 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України»).

У п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та адвокатом Генгерським Г.А. було укладено договір про надання правової допомоги від 23 серпня 2024 року № 23/08-24 р., за змістом якого адвокат приймає на себе зобов`язання надати юридичну допомогу в обсязі та на умовах передбачених Договором.

Представником позивача адвокатом Генгерським Г.А. надано акт приймання виконаних робіт № 6 без дати , про виконання робіт згідно договору № 23/08-24 р, в якому взагалі не вказано перелік наданих юридичних послуг виконавцем та не вказано по якій справі такі послуги надавалися .

Дослідивши надані представником позивача документи, судом встановлено, що в таких відсутній обґрунтований розрахунок витраченого адвокатом часу щодо надання кожного виду послуг; не зазначено конкретний обсяг наданих послуг, та їх вартість саме по справі, яка роглядається судом .

Суд вважає, що визначальним при вирішенні питання про стягнення судових витрат є те, що витрати були фактичними, а їх розмір обґрунтований.

Судом не встановлено, що оплата правничої допомоги адвоката в сумі 10000 грн. відбулась саме по справі, яка розглядається судом, а не за перевірку документів клієнта , оформлення різного роду юридичних договорів , тощо , про що зазначено в п.2.1.1. , п. 2.1.2. Договору № 23/08-24 р.

Крім того слід зазначити , що відповідно до пункту 178.6 статті 178 розділу ІV Податкового кодексу України фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, зобов`язані вести облік доходів і витрат від такої діяльності.

Книга обліку доходів та витрат, затверджена наказом Міндоходів від 16 вересня 2013 року № 481 «Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 01 жовтня 2013 року за № 1686/24218.

За вказаних обставин суд не знаходить підстав для стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 10000 грн. заявлених позивачем в позовній заяві.

На підставі викладеного, відповідно до ст.ст.15, 16, 23, 1166,1187, 1194 ЦК України, керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 76, 81, 141, 247, 265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

позов ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , до ОСОБА_2 місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 93540 грн. 86 коп. матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп., витрати на проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 4700 грн. 00 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст.273 ЦПК України.

Повне рішення суду складено 12 вересня 2025 року.

Суддя О. В. Моргун