Справа № 149/965/25
Провадження №2/149/546/25
Номер рядка звіту 38
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10.09.2025 р. м. Хмільник

Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі

головуючої судді Робак М. В.,

при секретарі Поліщук Л. А.,

за участі позивачки ОСОБА_1

представника позивачки - адвоката Чернобай Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмільнику цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів. Позов мотивовано тим, що 07.11.2022 року під час перебування в лікарні на лікуванні в м. Хмільник Вінницької області у неї, було викрадено валізу з речами, документами та грошима, про що було написано заяву до правоохоронних органів. Через декілька днів після написання заяви працівники поліції зателефонували на її номер телефону та попросили підійти до магазину, який знаходився на території ринку. Працівники вказаного магазину повернули їй пусту валізу та глюкометр, який знаходився у валізі під час крадіжки, а працівники поліції повідомили, що вказані речі до магазину приніс цивільний чоловік ОСОБА_2 , який був зафіксований камерою стеження магазину. Під час проведення обшуку за місцем проживання громадянки ОСОБА_2 речей позивачки виявлено не було та через декілька днів її привезли повторно до будинку відповідачки, яка перебувала на той час дома. Відповідачка пояснила, що речі, які знаходилися у валізі вона повикидала на березі річки м. Хмільник Вінницької області. ОСОБА_1 взнавши, що ОСОБА_2 є багатодітною матір?ю, погодилася забрати свою заяву з правоохоронних органів за умови, що відповідачка поверне вартість викрадених особистих речей в розмірі 10 500,00 грн. 15.11.2022 року ОСОБА_2 власноруч написала розписку в присутності двох свідків (працівників поліції) із зобов?язанням повернути кошти в сумі 10 500,00 (десять тисяч п`ятсот) гривень до 12.12.2022 року. Тривалий час позивачка чекала повернення коштів і не нагадувала про себе ОСОБА_2 , оскільки було її шкода, вона мама п?ятьох дітей і можливо не змогла швидко зібрати викрадені у позивачки кошти. На теперішній час у зв?язку з тяжким матеріальним становищем у позивачки виникла потреба в коштах, однак відповідачка в добровільному порядку їх не повертає. Відповідачка своїми протиправними діями порушує її майнові права, не вживає жодних заходів до виконання обов?язку з повернення боргу, тому позивачка вимушена звернутися до суду за захистом порушеного права.

Ухвалою від 07.04.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтримує позовні вимоги та просить їх задоволити. Зазначила, що валізу з речами вона втратила або ж її викрали, коли вона перебувала на лікуванні у місті Хмільнику. Побачивши втрату валізи вона повідомила поліцію. Валізу їй повернули працівники магазину де чоловік відповідачки намагався продати її вміст. Проте всіх речей у валізі не було, а як пояснила відповідачка вона їх викинула. Вміст речей нею оцінено у 10500 грн, які вона намагалась отримати від ОСОБА_2 . Проте у зв"язку з важким матеріальним станом останньої вона отримала розписку про повернення відповідачкою коштів до кінця 2022 року. Проте, ОСОБА_2 ухиляється від виконання свого обов"язку, що стало підставою для звернення до суду.

Представниця позивачки позов підтримує та просить задоволити. Додала, що заява до поліції ОСОБА_1 була написана, проте потім написала заяву про припинення розгляду повідомлення.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, повістки повернулись з відміткою "за закінченням терміну зберігання".

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне.

Згідно розписки написаної ОСОБА_2 від 15.11.2022, остання зобов`язується повернути кошти в сумі 10500 до 12.12.2022 року громадянці ОСОБА_1 ( коп.а.с.5).

19.03.2025 року Хмільницький районний відділ поліції НП ГУ у Вінницькій області у відповіді на запит повідомили, що дійсно ОСОБА_1 зверталася із заявою з приводу втрати валізи з особистими речами та коштами, розгляд якої здійснювалося згідно Закону України «Про звернення громадян». Відповідно до заяви позивачки було припинено вказану перевірку, в зв?язку із відсутністю події ознак кримінального правопорушення.( коп.а.с.6).

Обгрунтовуючи вимоги, позивачка посилається на укладений між сторонами договір позики, про що свідчить розписка відповідачки.

Дослідивши докази, суд зазначає таке.

Згідно з статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (стаття 11 ЦК України).

Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю договір чи розписка про отримання в борг грошових коштів є документами, якими підтверджується як укладення договору, його умови, а також засвідчують отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови.

Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16, від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17, та постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 569/1646/14-ц (провадження № 61-5020св18), від 14 квітня 2020 року у справі № 628/3909/15 (провадження № 61-42915св18), від 21 липня 2021 року у справі № 758/2418/17 (провадження № 61-9694св20), від 14 липня 2022 року у справі № 204/4341/17 (провадження № 61-4389св21).

Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або речей, у разі відсутності цієї істотної умови договір вважається неукладеним. Сам по собі факт підписання сторонами тексту договору, без передачі грошей або речей, не породжує у майбутнього позичальника обов`язку повернути обумовлену угодою суму грошей або кількість визначених родовими ознаками речей.

Таким чином, факт отримання позичальником грошових коштів, момент їх отримання (як певний проміжок часу) є обов`язковою та істотною умовою договору позики, яку повинен встановити суд у справах цієї категорії.

При встановленні факту неотримання позичальником грошей або речей від позикодавця договір позики вважається неукладеним.

Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 629/5364/13-ц (провадження № 61-22477св18), від 26 лютого 2020 року у справі № 205/5292/15-ц (провадження № 61-3741св19), від 04 березня 2020 року у справі № 632/2209/16 (провадження № 61-41934св18), від 26 травня 2021 року у справі № 405/8280/19 (провадження № 61-3411св21), від 09 серпня 2023 року у справі № 755/16831/19 (провадження № 61-17567св21).

Суд зазначає, що зі змісту розписки, написаної відповідачкою, не вбачається отримання останньою від позивачки в позику коштів в сумі 10500 грн., які вона зобов"язувалась повернути до 12.12.2022, що є обов"язковою умовою вважати укладення між сторонами договору позики, також в розписці відповідачкою не визначено еквівалент грошових коштів.

Інших доказів, які б свідчили про те, що відповідачка ОСОБА_2 отримала в позику від позивачки ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 10500 грн, які мала повернути до 12.12.2022 року , в зв"язку з чим і була написана розписка, матеріали справи не містять.

З пояснень ОСОБА_1 вбачається, що грошові кошти нею відповідачці в позику не надавались та вартість зниклих речей з валізи нею визначено самостійно.

За таких умов позивачка не підтвердила своє право вимагати від відповідачки виконання саме боргового зобов`язання за розпискою від 12.11.2022 року, оскільки договір позики укладено не було.

Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що правових підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 10500 грн згідно розписки від 12.11.2022 року не встановлено, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 81,258,264,265,273354,355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду протягом 30-ти днів з дня складення повного тексту рішення.

Дата складення повного тексту рішення - 15.09.2025

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуюча Марина РОБАК