СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/7172/25

пр. № 2/759/4088/25

15 вересня 2025 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Журибеда О.М.

за участю секретаря - Шило М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та упущеної вигоди,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2025 року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до ФОП ОСОБА_2 в якому просить: стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 : матеріальну шкоду, спричинену наданням неякісної медичної послуги у розмірі 75050,60 грн.; упущену вигоду, спричинену наданням неякісної медичної послуги у розмірі 193664, 75 грн.; моральну шкоду спричену наданням неякісної медичної послуги у розмірі 100000, 00 грн.; судові витрати.

Позов обгрунтовано тим, що 04.12.2024 року ОСОБА_1 звернулась до стамотології «ІНФОРМАЦІЯ_2» з метою отримання стоматологічних послуг, а саме лікування зуба, ці послуги було надано ФОП ОСОБА_2 . Під час надання медичних послуг ОСОБА_1 неодноразово скаржилася на гострий біль та погане самопочуття, однак всі її скарги лікуючим лікарем ігнорувалися. Одразу після наданням медичних послуг у позивача, внаслідок гострого болю, виник набряк обличчя зліва та крововилив в нижній частині очної ділянки. На наступний день набряк збільшився, з`явилось запаморочення та погіршилося самопочуття. 05.12.2024 року позивач звернулася із скаргою до відповідача, однак відповідач не допоміг. У зв`язку із ігноруванням відповідачем скарг позивача після надання медичної допомоги позивач змушена була пройти обстеження, відповідно до якого було виявлено ознаки лівобічного гаймориту як наслідок лікування у відповідача. 10.12.2024 року ОСОБА_1 звернулась до ДСУ «Київське обласне бюро судово-медичної експертизи» з метою проведення медичного обстеження, під час якого лікарем було встановлено ряд набряків та синців. 14.12.2024 року відбувся повторний огляд, відповідно доя кого виявлено, що набряк зберігся. 27.12.2024 року відбувся ще один повторний огляд під час якого було виявлено, оніміння лівої губи зліва. Крім того, лікарем судовим-експертом Ніколайчук Мартою було встановлено, що зазначені тілесні ушкодження були отриманні позивачем 04.12.2024 року о 13 год. 00 хв. в ході стоматологічного лікування у відповідача. У зв`язку з тим, що негативні наслідки надання медичних послуг відповідачем не проходили, позивач була змушена ще раз лікувати хронічний періодонтит 26-го зуба у медичній клініці «Мед-Део». Згідно проведених досліджень лікар ОСОБА_5 дійшла висновку, що перформація була відсутня до лікування 04.12.2024 року у лікаря ОСОБА_6 , тобто лікар ОСОБА_6 , під час лікування зуба допустився помилки, а наслідок цієї інформації і стала «Хлорова аварія», яку лікар ОСОБА_6 виправдовував, посилаючись на лікування даного зуба 15 років тому. Враховуючи вищевикладені обставини, з метою усунення негативних наслідків, що виникли через надання відповідачем медичних послуг позивачу, ОСОБА_1 понесла витрати у розмірі 57750, 60 грн. Ця сума складається з коштів які були витрачені виключно на лікування та встановлення причин виникнення вищевказаних симптомів, а також проводилися косметичні та терапевтичні процедури з метою усунення зовнішніх наслідків після надання медичних послуг відповідачем. Окрім цього, ОСОБА_1 була змушена переліковувати хворі зуби. У зв`язку з цим, мережа стоматологічних клінік «ЦМЕД-ДЕО» надає позивачу послуги з метою усунення негативних наслідків, які завдав відповідач. Погоджена сума вартості послуг становить 17300, 00 грн. Щодо упущеною вигоди, зазначає, що внаслідок настання негативних наслідків, спричинених наданням відповідачем медичних послуг остання зазнала упущеної вигоди в розмірі 193664, 75 грн., оскільки позивач є учасником, кінцевим бенефіціарним власником та керівником юридичної фірми ТОВ «НВС Компані», під час здійснення господарської діяльності якого, державна податкова служба заблокувала податкові накладні на додану вартість. У свою чергу з метою розблокування даних податкових накладних представник ДПС України та ОСОБА_1 домовилася про зустріч 10.12.2024 року, однак враховуючи фізичні та моральні страждання не змогла зустрітися із представником. Також, вказує, що позивач внаслідок неякісних медичних послуг зазнала та продовжує зазнавати тривалих душевних страждань, моральних переживань та психологічного дискомфорту, оскільки погіршилися гармонійні адаптовані умови її життя, вона була змушена неодноразово проходити медичні огляди, проходити болісні стоматологічні, терапевтичні та косметологічні послуги.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 11.04.2025 року у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 16.07.2025 року у справі закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_7 вимогу позову підтримали в повному обсязі та просили задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві.

В судовому засіданні третя особа ОСОБА_3 просив задовольнити позовні вимоги.

Відповідач в судове засідання не з`явився, свого представника не направив, про дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Суд вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 04.12.2024 року ОСОБА_1 звернулась до стоматології «ІНФОРМАЦІЯ_2», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 з метою отримання стоматологічних послуг, а саме лікування зуба, що підтверджується медичною карткою ОСОБА_1 .

Вищевказані стоматологічні послуги надавала клініка ФОП ОСОБА_2 .

Як зазначає позивач, одразу після надання медичних послуг у ОСОБА_1 , внаслідок гострого болю, виник набряк обличчя зліва та крововилив в нижній частині очної ділянки, що знайшло своє підтвердження в ході розгляду справи відповідно до наданих позивачем світлин.

Відповідно до скріншотів із застосунку «Вайбер», стоматологічна клініка «ІНФОРМАЦІЯ_2» надає рекомендації з приводу знеболювальних та проти набряків препаратів.

Відповідно до висновку комп`ютерної томографії придаткових пазух носу від 12.12.2024 року пацієнта ОСОБА_1 вбачаються КТ-ознаки лівобічного гаймориту, викравлення носовї перетинки, concha bullosa праворуч, ретенційна кістка 16-го зубу.

Згідно висновку експертного дослідження №73 від 10.12.2024 року складеного ДСУ «Київське обласне бюро судово-медичної експертизи» відносно ОСОБА_1 встановлено: - при судово-медичному огляді 10.12.2024 року у ОСОБА_1 , були виявлені набряк з синцями лівої половини обличчя; - зігдно КТ придаткових пазух ному від 12.12.2024 року у ОСОБА_1 лівобічний гайморит.

Консультаційним висновком лікаря стоматолога мережі клінік «МЕД-ДЕО» - ОСОБА_5 встановлено наступне: - стан слизової оболонки порожнини рота, ясен, альвеолярних відростків та піднебіння: ясна в ділянці 26 зуба синюшного кольору, кровоточать при доторкуванні; дані ренгенологічних досліджень: 6.11.24- в ділянці апексу мб кореневого каналу спостерігається розрідження кісткової тканини з нечіткими границями, мб 2 кореневий канал-пропущений, перфорація стінки мб корення не візуалізується; 21.01.25 в ділянці апексу мб кореневого каналу спостерігається розрідження кісткової ктанини з нечіткими границями, мб.2 канал-пропущений, мб кореневий канал-перформація стінки кореня в проекції м`яких тканин.

Відповідно до консультаційного висновку лікаря стоматолога від 01.04.2025 року мережі клінік «МЕД-ДЕО» - ОСОБА_5 в ділянці верхівки мб кореня вивлена зона загальних змін (періапікальна радіолюсцетна область), а також визначається перфорація кореня в нетиповому напрямку. У проекції м`яких тканин цього кореня візуалізується можливий уламок ендодонтичного інструменту.

Як вбачається з консультативного висновку лікаря стоматолога від 15.04.2025 року мережі клінік «МЕД-ДЕО» - ОСОБА_5, діагностовано періодонтит 26, перфорація, стороннє тіло за апексом кореня мб (попередньо-ентодичний інструмент).

Позивачем на підтвердження матерільної шкоди надано копії квитанцій та чеків, відповідно до яких загальна сума витрачених коштів на лікування становить 57750, 60 грн.

Також, відповідно до переліку узгоджених послуг складеного мережею клінік «МЕД-ДЕО» відносно пацієнта ОСОБА_1 станом на 22.03.2025 року, вартість лікування становить 17300, 00 грн.

Позивач ОСОБА_1 є учасником, кінцевим бенефіціароним власником та керівником юридичної особи ТОВ «НВС Компані», що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Рішеннями про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних від 12.02.2025 року №12498410/442252046, від 12.02.2025 №12498411/44252046, від 24.12.2024 року №12254309/44252046, від 03.01.2025 року №12306472/44252046 та від 21.01.2025 року №12389400/44252046, відмовлено в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладених у зв`язку з: - ненаданням/частковим наданням додаткових пояснень та копій документів стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковй накладній/розрахунку коригування, реєстрацією яких зупинено в Єдиному реєстрі податкових накладених, при отриманні повідомлення про необхідність надання додаткових пояснень та/або документів, необхідних для розгляду питання прийняття комісією регіонального рівня рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, платником податку; - надання платником податку копій документів, складених/офрмлених із порушення законодавства.

Позивач вказує, що внаслідок об`єктивних та незалежних від неї обсатвин, не змогла з`явитися на зустріч з предстаником Державної податковї служби України, то податкові накладні на додану вартість, загальна сума яких становить 193664, 75 грн., залишились заблоковані.

Щодо правової природи спірних правовідносин

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 49 Конституції України передбачено, що кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування.

Згідно з пунктами «а», «д», «ї» частини першої статті 6 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» кожний громадянин України має право на охорону здоров`я, що передбачає: життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд та соціальне обслуговування і забезпечення, який є необхідним для підтримання здоров`я людини; кваліфіковану медичну допомогу, включаючи вільний вибір лікаря, вибір методів лікування відповідно до його рекомендацій і закладу охорони здоров`я; оскарження неправомірних рішень і дій працівників, закладів та органів охорони здоров`я.

Відповідно до частин першої, п`ятої, шостої статті 8 Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоров`я» держава визнає право кожного громадянина України на охорону здоров`я і забезпечує його захист. У разі порушення законних прав і інтересів громадян у сфері охорони здоров`я відповідні державні, громадські або інші органи, підприємства, установи та організації, їх посадові особи і громадяни зобов`язані вжити заходів щодо поновлення порушених прав, захисту законних інтересів та відшкодування заподіяної шкоди. Судовий захист права на охорону здоров`я здійснюється у порядку, встановленому законодавством.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

У результаті звернення позивача до стоматології «ІНФОРМАЦІЯ_2» за наданням позивачу медичної допомоги, а саме стоматологічних послуг виникли договірні правовідносини.

В оцінці наведеного суд враховає, що якщо у разі ненадання чи неналежного надання медичної допомоги пацієнтові завдана шкода, то застосовуються правила як про договірну, так і деліктну відповідальність.

Правове регулювання договірних правовідносин здійснюється за нормами глави 63 книги п`ятої ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 906 ЦК України).

Якщо медична допомога пацієнтові надається за плату, а здійснення суб`єктом господарювання медичної практики у сфері охорони здоров`я передбачає отримання прибутку, то відповідальність за неналежне виконання умов договору надавач медичних послуг нестиме незалежно від наявності вини у його діях. У разі якщо надання неналежних послуг за договором призвело не лише до завдання майнових збитків, а й до завдання шкоди здоров`ю споживача послуг, то наставатиме додатково деліктна відповідальність.

У разі надання медичної послуги, яка містить істотні недоліки, пацієнт як споживач має право на розірвання такого договору, а також на відшкодування завданих йому збитків.

За правилом частини десятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» виконавець несе відповідальність за шкоду, завдану життю, здоров`ю або майну споживача, що виникла у зв`язку з використанням речей, матеріалів, обладнання, приладів, інструментів, пристосувань чи інших засобів, необхідних для виконання ним робіт (надання послуг), незалежно від рівня його наукових і технічних знань, що дає змогу виявити їх властивості, згідно із законодавством.

Договірна відповідальність настає за невиконання умов договору, а позадоговірна (деліктна) за спричинену шкоду здоров`ю на підставі правил статей 1166, 1167, 1195 ЦК України.

Звертаючись до суду з цим позовом про відшкодування майнової шкоди, позивач ОСОБА_1 його правовими підставами визначила правила статей 1166 ЦК України.

У цивільному законодавстві питання відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, врегульовані §1 Глави 82 книги п`ятої ЦК України.

Відповідно до частин першої-третьої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Згідно з частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що для настання відповідальності за завдання шкоди ушкодженням здоров`я необхідна наявність таких умов: протиправна поведінка особи, яка завдала шкоду, наявність шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, наявність вини.

Щодо наявності складу правопорушення.

У деліктних правовідносинах у сфері надання медичної допомоги протиправна поведінка спрямована на порушення суб`єктивного особистого немайнового права особи, яке має абсолютний характер, - права на медичну допомогу. У сфері надання медичної допомоги протиправними необхідно вважати дії медичного працівника, які не відповідають законодавству у сфері охорони здоров`я, зокрема стандартам у сфері охорони здоров`я та нормативним локальним актам.

Відповідно до частини другої статті 34 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» обов`язками лікуючого лікаря є своєчасне і кваліфіковане обстеження та лікування пацієнта.

Таким чином, надання несвоєчасної або некваліфікованої медичної допомоги є протиправною поведінкою медичного працівника.

Згідно з частиною четвертою статті 34 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» лікар не несе відповідальності за здоров`я хворого в разі відмови останнього від медичних приписів або порушення пацієнтом встановленого для нього режиму.

Надання несвоєчасної або некваліфікованої медичної допомоги є протиправним.

Подібних висновків дійшов Верховних Суд у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 755/2545/15-ц, від 27 листопада 2019 року у справі № 661/2894/16-ц, від 04 листопада 2020 року у справі № 686/6022/18, від 21 квітня 2021 року у справі № 648/2035/17, від 09 квітня 2024 року у справі № 584/947/20.

Верховний Суд у постанові від 30 листопада 2022 року у справі № 344/3764/21 звернув увагу на специфіку тягаря доказування у справах щодо надання медичних послуг, вказавши, що «мають пред`являтися пропорційні вимоги до ступеня деталізації обставин справи, які надаються пацієнтами. Від пацієнтів не можна очікувати та вимагати точного володіння медичними знаннями. Вони не мають точного розуміння процесів лікування та необхідної кваліфікації для аналізу та надання обставин справи, що становлять предмет спору. З метою належної участі в цивільному процесі сторона не повинна мати професійні медичні знання. У зв`язку з цим сторона процесу, яка є пацієнтом, має право обмежитися доповіддю, що дасть змогу припустити про порушення зі сторони обслуговуючого персоналу в силу наслідків, що настали для пацієнта. Тому, з урахуванням принципу розумності, пацієнту, який звернувся до суду за захистом порушених прав, що полягають у завданні шкоди здоров`ю, слід тільки вказати на порушення, а далі тягар доказування покладається на медичну установу чи на лікаря. При цьому вказане не призводить до порушення принципу диспозитивності судового процесу, а навпаки слугує для забезпечення процесуальної рівності сторін».

Як встановлено судом, 04.12.2024 року позивачу ОСОБА_1 надавалась медична допомога, а саме стоматологічні послуги у стоматологі «ІНФОРМАЦІЯ_2».

Поряд з цим, судом встановлено, що лікарем-стоматологом стоматології «ІНФОРМАЦІЯ_2» медична допомога хворій ОСОБА_1 надавалась не у відповідності з клінічними протоколами лікування, а саме лікар під час лікування зуба допустився помилки - зробив перфорацію, у зв`язку з чим відбулось загострення у вигляді гострого болю, що спричино набряк обличчя зліва та крововилив в нижнвй частині очної ділянки, отже позивач має право на відшкодування майнової шкоди на розмір сплачених послуг на лікування та встановлення причини виникнення вищевказаних симптомів на загальну суму 75050, 60 грн.

Суд звертає увагу, що аналіз норм ЦК України щодо відшкодування шкоди з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди, діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Такий же правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 27 лютого 2019 року у справі 755/2545/15-ц.

Разом з тим, потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди.

Під час розгляду справи судом не встановлено відсутності вини у діях відповідача, оскільки стоматологія «ІНФОРМАЦІЯ_2» не спростувала відсутності вини у діях її лікарів, в наданні неналежної медичної допомоги позивачу.

Щодо відшкодування моральної шкоди.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (частина перша та пункт 1 частини другої статті 23 ЦК України).

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода може полягати як у фізичному болю та стражданнях, так і у душевних переживаннях, які фізична особа зазнала у внаслідок протиправної поведінки відносно неї.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (постанова Верховного Суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18)).

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (постанови Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21)).

Грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанови Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21)).

Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21)).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц дійшла висновку, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Позивачем у даній справі доведено наявність факту заподіяння їй, діями відповідача (який не є безпосереднім завдавачем шкоди, але зобов`язаний її відшкодувати в силу вимог закону як роботодавець заподіювачів шкоди) моральної шкоди, та те, що між такими діями та заподіяною шкодою є безпосередній причинний зв`язок, при цьому відповідачем не спростовано відсутність протиправності дій та вини в завданні такої моральної шкоди.

З огляду на те, що позивач зазнала душевних страждань, при цьому ОСОБА_1 зазнала фізичного болю внаслідок наслідків лікування зуба, оцінивши наслідки такого недбалого ставлення медичних працівників стоматології «ІНФОРМАЦІЯ_2», керуючись вимогами розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за можливе визначити розумну і допустиму суму відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 у розмірі 50000, 00 грн.

Щодо відшкодування завданої упущеної вигоди.

За положеннями ч.ч.1, 2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1)втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Реальними збитками підкреслюється наявність фактичних втрат майнової сфери потерпілої особи.

Другою складовою збитків є упущена вигода, як рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення (Постанова Верховного Суду від 13 грудня 2018 року у справі №923/700/17).

Інакше кажучи, збитки прямо не пов`язані з умовами договору, а лише є наслідком їх неналежного виконання стороною.

Обов`язок відшкодування збитків регулюється главою 3, 51 ЦК України та главою 25 ГК України.

Як зазначено вище, збитки як правова категорія включають в себе й упущену (втрачену) вигоду (lucrum cessans), яка відрізняється від реальних збитків (damnum emergens) тим, що реальні збитки характеризують зменшення наявного майна потерпілого (проведені витрати, знищення і пошкодження майна тощо), а у разі упущеної вигоди наявне майно не збільшується, хоча і могло збільшитися, якби не правопорушення.

Тобто упущена вигода відображає різницю між реально можливим у майбутньому потенційно отриманим майном та вже наявним майном.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, необхідна наявність усіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення: 1) протиправної поведінки особи (боржника); 2) збитків, заподіяних такою особою; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла збитки, у тому числі встановлення заходів, вжитих кредитором для одержання такої вигоди.

За відсутності одного з елементів складу цивільного правопорушення не настає відповідальності з відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди .

Водночас протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці - діях або бездіяльності).

Під збитками розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права та (або) применшенні немайнового блага тощо.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками виражається в тому, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки.

Вина заподіювача збитків є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 910/7511/20 назвав критерії визначення упущеної вигоди, якими слід керуватися при її розрахунку (обчислення): 1) звичайні обставини (умови цивільного/господарського обороту); 2) розумні витрати; 3) компенсаційність відшкодування збитків.

За положеннями ст.22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

Тому звернення з вимогою про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди покладає на позивача обов`язок також довести, окрім наведеного, реальну можливість отримання визначених ним доходів, тобто, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила можливості їх отримання.

Окрім того, позивачу слід довести, що вона могла і повинна була отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача (боржника) стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток (подібні за змістом висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 р. у справі №750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18).

Вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07 листопада 2018 у справі № 127/16524/16-ц (провадження № 61-22106св18)).

Також позивач повинен довести факти вжиття ним певних заходів щодо одержання таких доходів. Тобто, доказуючи наявність упущеної вигоди, кредитор має довести факти вжиття певних заходів щодо одержання таких доходів. Якщо неодержання кредитором очікуваних доходів є наслідком недбалої поведінки самого кредитора, така упущена вигода не підлягає відшкодуванню (подібні висновки викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 грудня 2019 р. у справі № 908/2486/18, від 15 жовтня 2020 р. у справі № 922/3669/19).

У постанові КГС ВС від 30 вересня 2021 року у справі № 922/3928/20 Верховний Суд зазначив, що упущена вигода є категорією визначення та розрахунок якої потребує урахування, зокрема, звичайних умов обороту, справедливості, розумності, компенсаційності відшкодування, які є оціночними поняттями, очевидно, що доведення таких обставин передбачає існування ряду міркувань (умовиводів), ймовірностей, а отже має здійснюватися із застосуванням стандарту переваги більш вагомих доказів, тобто, коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Таким стандартом є стандарт вірогідності доказів, який з розумною впевненістю дозволяє стверджувати, що факт є доведеним, якщо після оцінки доказів вбачається, що факт скоріше відбувся (мав місце), аніж не був. Зокрема, з розумною впевненістю стверджувати доведеність позивачем наявності заподіяних йому збитків, правильність розрахунку збитків у вигляді упущеної вигоди, розміру упущеної вигоди, яка підлягає стягненню з боржника на користь кредитора тощо.

За цих умов збитки у вигляді упущеної вигоди підлягають відшкодуванню у разі: 1) коли заявлений кредитором не отриманий дохід (майнова вигода) був у межах припущення сторін на момент виникнення зобов`язань; 2) втрата доходу є ймовірним результатом порушення зобов`язання іншим контрагентом (боржником); 3) дохід не є абстрактним і може бути доведеним із розумним рівнем впевненості.

Згідно ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У зв`язку з вищевикладеним, оцінивши всі докази надані учасниками справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження можливості отримання нею реального доходу, який вона не отримала через неправомірні дії з боку відповідача, а також доказів того, що саме ці дії стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила ОСОБА_1 можливості отримати прибуток. Також, позивачем не доведено в повній мірі наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення як необхідної умови застосування такої міри відповідальності, як стягення упущеної вигоди.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем за проведення судово-медичної експертизи в Державній спеціалізованій установі «Київське обласне бюро судово-медичної експертизи» сплачено 678, 80 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 0.0..1., що також підлагає стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та упущеної вигоди - задовольнити частково.

Стягнути із фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) матеріальну шкоду у розмірі 75050 (сімдесят п`ять тисяч п`ятдесят) грн. 00 коп.

Стягнути із фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) моральну шкоду у розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути із фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) витрати пов`язані з розглядом справи у розмірі 678 (шістсот сімдесят вісім) грн. 80 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.М. Журибеда