Справа № 696/1083/25
Провадження № 2/696/462/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2025 року м. Кам`янка

Кам`янський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Ніколенко О.Є.,

за участю секретаря Старущенко Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у м. Кам`янка Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 18.12.2022, 23.01.2023 та 10.02.2023 позивачка здійснила переказ грошових коштів у розмірі 40000 грн на банківську картку ОСОБА_2 . Кошти були надані у борг шляхом усної домовленості. Повідомлення з вимогою повернення боргу у листуванні між сторонами були видалені. ОСОБА_2 повертати кошти відмовляється.

Ухвалою Кам`янського районного суду Черкаської області від 26.08.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін.

Позивачка в судове засідання не з`явилася, до суду надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився., про дату, час, місце проведення розгляду справи повідомлявся належним чином.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно, з`ясувавши всі її фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Згідно з пунктами 4, 5 частини третьої статті 2 ЦПК України, одними із основних засад (принципів) цивільного судочинства є змагальність сторін та диспозитивність.

Відповідно до частини першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст.ст. 1046-1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що з виписки з банківського рахунку позивачки та доданих скріншотів вбачається, що вона здійснювала перекази власних коштів у періоди 15.12.2022-20.12.2022, 22.01.2023-26.01.2023, 10.02.2023-16.02.2023.

29.07.2025 ОСОБА_1 зверталася з вимогою до ОСОБА_2 з вимогою про повернення грошових коштів.

Як вбачається з позовної заяви, підставою звернення позивачки до суду стало укладення між сторонами правочину з ознаками договору позики та подальшим невиконання відповідачем прийнятих ним зобов`язань щодо повернення коштів. Однак дана підстава, як і факт надання позивачкою коштів у борг, не підтверджується наданими доказами. З виписки по картці вбачається, що ОСОБА_1 здійснювала перекази власних коштів, деякі транзакції проведені за призначенням «Зі своєї картки», докази переказу коштів саме ОСОБА_2 відсутні. Крім того, відсутні будь-які докази, що свідчили хоча б про намір відповідача позичити грошові кошти на вказану суму.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши надані позивачкою докази, суд приходить до переконання, що позивачкою не доведено виникнення між нею та відповідачем описаних у позовній заяві правовідносин, та відповідно наявність порушення останнім свої зобов`язань з повернення коштів.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 80, 81, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, наданих у борг, в розмірі 40000 (сорок тисяч) гривень відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст судового рішення складено 15.09.2025 року.

Повне найменування сторін та їх місцезнаходження:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя О.Є. Ніколенко