Провадження № 2/752/2681/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10.03.2025 року Голосіївський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді Чекулаєва С.О.,

за участі секретаря судового засідання Пастух З.Ф.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

У листопаді 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , у якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 24 228,31 гривень.

1.1. Стислий виклад позиції позивача

09.04.2024 за адресою: м. Київ, вул. Заболотного - Столичне Шосе сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Renault», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля «Volkswagen», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 .

Відповідно до постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 07.06.2024 у справі №752/8199/24 ОСОБА_2 визнаний винуватим у вчиненні вказаної вище дорожньо-транспортної пригоди.

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» згідно Полісу №216028671 із встановленою франшизою у розмірі 1 000,00 гривень.

ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» виплатила ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 39 006,46 гривень, водночас, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Renault», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , згідно Звіту №38274 становить 63 234,77 гривень.

Таким чином, враховуючи положення статті 1194 ЦК України, позивач просить суд стягнути з відповідача розмір шкоди, який перевищує страхове відшкодування у сумі (63 234,77 - 39 006,46) = 24 228,32 гривень.

1.2. Стислий виклад позиції відповідача

Відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву на позов не скористався.

1.3. Заяви, клопотання учасників справи

Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами до суду не надходили.

Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.

1.4.Процесуальні дії у справі

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.11.2024 головуючим суддею у справі визначений суддя Чекулаєв С.О.

Ухвалою Голосіївського районного суду від 13.11.2024 у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи.

Про дату, час та місце розгляду справи учасники повідомлялися належним чином, зокрема, з матеріалів справи вбачається, що копію ухвали про відкриття провадження у справі, позовну заяву з доданими до неї документами відповідачу направлено рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням (штрих-код Укрпошти 06 102 1960 6128) на відому адресу його зареєстрованого місця проживання, проте, відповідно до довідки відділення поштового зв`язку копія ухвали суду разом з доданими до неї документами, не вручені та повернуті на адресу суду з відміткою відділення поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою».

Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника.

Згідно частини восьмої статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Оскільки розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.

Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

2.Мотивувальна частина

2.1.Фактичні обставини, встановлені судом

Судом встановлено, що 09.04.2024 за адресою: м. Київ, вул. Заболотного (Голосіївський район) сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Renault - Samsung SM6», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , та автомобіля «Volkswagen Polo», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 .

Відповідно до постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 07.06.2024 у справі №752/8199/24 (а.с.13) ОСОБА_2 визнаний винуватим у вчиненні вказаної вище дорожньо-транспортної пригоди.

Власником транспортного засобу марки «Renault - Samsung SM6», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 є ОСОБА_4 , що підтверджується копією Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

Відповідно до нотаріально посвідченої довіреності від 14.02.2024 (а.с.9-10) ОСОБА_4 уповноважив, серед інших, також ОСОБА_1 представляти його інтереси у правовідносинах з питань купівлі та державної реєстрації (перереєстрації) транспортних засобів, проведення їх технічного обслуговування та ремонту, страхування та отримання страхових виплат, проходження технічного контролю, переобладнання, а також з інших питань, спрямованих на забезпечення умов експлуатації транспортного засобу.

Згідно вказаної довіреності позивач також уповноважений отримувати страхові виплати, у тому числі пов`язані із дорожньо-транспортними пригодами, узгоджувати зі страховиком розмір страхового відшкодування, заявляти майнові вимоги до страховика, проводити необхідні експертизи, дослідження, пов`язані із дорожньо-транспортними пригодами, подавати транспортний засіб на огляд страховику, здійснювати розрахунки за укладеними договорами, подавати та підписувати заяви від імені ОСОБА_4 , в тому числі позовні заяви до страховиків про страхове відшкодування, подавати та отримувати необхідні довідки та інші документи, у тому числі копії рішень, ухвал, постанов та інших документів, підписувати від імені довірителя необхідні для виконання довіреності документи.

Відповідно до листа ПрАТ «СК «УНІКА» від 29.10.2024 №1/1/01 суд встановив, що відповідальність водія транспортного засобу Volkswagen Polo», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 затрахована в ПрАТ «СК «УНІКА» згідно Полісу ОСЦПВВНТЗ №216028671 від 31.07.2023 строк дії якого з 04.08.2023 по 03.08.2024, франшиза 1 000,00 гривень, страхова сума за шкоду заподіяну майну становить 160 000,00 гривень.

Відповідно до Звіту №38274 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, складеним ТОВ «СЗУ Україна Консалтинг» на замовлення ПрАТ «СК «УНІКА», щодо пошкодженого тарнспортного засобу марки «Renault - Samsung SM6», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартість матеріального збитку без ПДВ становить 40 006,46 гривень, вартість матеріального збитку з ПДВ становить 44 055,75 гривень, а вартість відновлювального ремонту транспортного засобу становить 63 234,77 гривень.

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «СК «УНІКА» із заявою про виплату страхового відшкодування.

Згідно страхового акта/наказу №1/1 ПрАТ «СК «УНІКА» здійснила страхову виплату ОСОБА_1 у розмірі 39 006,46 гривень із розрахунку розміру матеріального збитку без ПДВ (40 006,46 гривень) за мінусом франшизи у розмірі 1 000,00 гривень.

У серпні 2024 року позивач звертався до відповідача з письмовою вимогою про сплату 24 228,31 гривень, що є різницею між вартістю відновлювального ремонту у розмірі 63 234,77 гривень та виплаченим страховим відшкодуванням у розмірі 39 006,46 гривень.

2.2. Застосовані норми права

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Відповідно до ч. 6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як вказано у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року у справі № 234/16272/15-ц, з огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається.

Відповідно до частини першої ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої ст. 1188 ЦК України).

Відповідно до частини третьої ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який діяв на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 28 Закону №1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Статтею 29 Закону №1961-ІV передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

За змістом ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до частин першої, другої ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до п. 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 у справі № 147/66/17 відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961 IV) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471 /15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17).

Тож, виходячи із системного тлумачення положень законодавства страхова виплата в межах ліміту відповідальності (страхової суми) обмежується застосуванням коефіцієнту зносу та є меншою, ніж фактично завдана шкода.

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Аналізуючи вищенаведені норми права, суд дійшов висновку, що якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі ст.1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Відтак відшкодування шкоди винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність якого застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

При цьому, франшиза - це частина збитку, яка підлягає самостійному відшкодуванню (покриттю) страхувальником за свій рахунок при виникненні страхового випадку.

Відповідно до ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

2.3. Мотиви, з яких виходить суд

Судом встановлено, що сторонами у справі не оспорюється факт дорожньо-транспортної пригоди та вина відповідача у її скоєнні, а також отримання позивачем від страховика - ПрАТ «СК «УНІКА» страхового відшкодування в розмірі 39 006,46 гривень.

Водночас суд зазначає, що ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовними вимогами до ОСОБА_2 про стягнення завданої шкоди, в той час, як його цивільно правова відповідальність була застрахована у ПрАТ «СК «УНІКА» і виплачена сума страхового відшкодування не перевищила ліміту відповідальності страховика.

Суд звертає увагу, що в цьому випадку належним відповідачем є саме ПрАТ «СК «УНІКА», а не особа, яка відповідно до чинного законодавства, уклала договір страхування своєї цивільно правової відповідальності в межах страхової виплати у розмірі 160 000,00 гривень.

Окрім того, суд зазначає, що власником транспортного засобу марки «Renault - Samsung SM6», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 є ОСОБА_4 , що підтверджується копією Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 і саме ОСОБА_4 , як власнику, було завдано матеріальних збитків в результаті пошкодження належного йому транспортного засобу.

Перелік повноважень ОСОБА_1 щодо транспортного засобу чітко визначений у довіреності від 14.02.2024 і згідно цієї довіреності ОСОБА_1 є лише представником ОСОБА_4 , зокрема, з право подавати від його імені позовні заяви до суду та отримувати від страховика страхові виплати.

Водночас, заявляючи позов, ОСОБА_1 просить стягнути відшкодування шкоди завданої пошкодженням транспортного засобу саме на свою користь, а не на користь свого довірителя та власника транспортного засобу марки «Renault - Samsung SM6», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_4 .

Враховуючи викладене суд зазначає, що ОСОБА_1 , не є належним позивачем у цій справі і його права як власника транспортного засобу не були порушенні, а тому правові підстави для стягнення на його користь відшкодування завданої шкоди - відсутні.

3. Висновки суду

Оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному і повному з`ясуванні обставин справи, суд приходить до висновку про не доведеність обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, а тому позов задоволенню не підлягає.

4.Судові витрати

За приписами ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд відмовив у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами Закону України «Про страхування», Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 15, 979, 1166, 1187, 1188 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-78, 81, 128, 131, 141, 247, 259, 263, 264, 265, 280, 274, 275, 279, 352, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С. О. Чекулаєв