Справа № 296/9269/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" вересня 2025 р.м.Житомир

Суддя Корольовського районного суду м. Житомира Анциборенко Н.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Корольовського районного суду м.Житомира з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді Анциборенко Н.М. для розгляду.

Статтями 175, 177 ЦПК України встановлено обов`язкові вимоги до змісту та форми позовної заяви, обов`язок дотримання яких покладається на позивача.

Встановлено, що позовна заява не відповідає вимогам ст.175 ЦПК України.

Згідно інформації з відділу обліку та моніторингу про реєстрацію місця проживання УДМС України в Житомирській області відомості стосовно реєстрації відповідача ОСОБА_2 відсутні.

Відповідно до ч.1 ст.27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно ч.2 ст.28 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

Відповідно до положень ч.9 ст.28 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

Згідно положень ст.3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Тобто, місце проживання або перебування фізичної особи має бути саме зареєстрованим у встановленому законом порядку.

Оскільки відсутні передбачені ч.2 ст.28 ЦПК України підстави для вибору позивачем підсудності справи, тому відповідно до положень ч.1 ст.27 ЦПК України позивач мав право звернутися з позовом до відповідача за його зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання або відповідно до ч.9 ст.28 ЦПК України за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування.

Однак, у порушення вимог п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України у позовній заяві відсутній виклад обставин у частині наявності підстав звернення з позовом саме до Корольовського районного суду м.Житомира та позивачем не надано жодних доказів на підтвердження саме останнього відомого зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання чи перебування відповідача або місцезнаходження його майна на території Корольовського району м. Житомира, тобто доказів на підтвердження підсудності справи Корольовському районному суду м. Житомира.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, Закону України Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у п.1 ст.6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається належний суд, тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Інтерпретація суті конструкції суд, встановлений законом, про яку йдеться у статті 6 Європейської конвенції з прав людини, наведено Європейським Судом з прав людини у рішенні у справі Сокуренко і Стригун проти України, де Суд наголосив, що фраза встановленого законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Таким чином розгляд справи судом з порушенням правил територіальної юрисдикції є порушенням права на розгляд справи судом, встановленим законом та підставою для скасування ухваленого у справі рішення (ч.1 ст.378 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Керуючись ст.ст.175, 185 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені ст.175 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду.

Якщо позивач не усуне недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Ухвала не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Н. М. Анциборенко