Справа № 643/1570/25
Провадження № 2/638/4046/25
РІШЕННЯ

Іменем України

08 вересня 2025 року м. Харків

Шевченківський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Латки І.П.,

за участю секретаря судового засідання Мяснянкіної Г.П.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа Ізюмська державна нотаріальна контора Харківської області в особі Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_3 , до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, внесення змін до свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності, третя особа Ізюмська державна нотаріальна контора Харківської області в особі Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори,

в с т а н о в и в :

У січні 2025 року ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_3 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, внесення змін до свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності, третя особа Ізюмська державна нотаріальна контора Харківської області в особі Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори, в обґрунтування якого зазначила, що з 08 березня 2003 року проживала однією сім`єю без реєстрації разом зі ОСОБА_4 . У 2006 році вони спільно придбали житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Будинок був придбаний частково на спільні кошти, частково в рахунок кредиту, який вони виплачували разом із заробітних плат. Позивач разом із ОСОБА_4 , а також із дочками позивача від попереднього шлюбу переїхали проживати у придбаний будинок. У ОСОБА_4 була дитина від попереднього шлюбу ОСОБА_2 , якій ОСОБА_4 завжди допомагав, придбав їй квартиру м. Харкові.

У 2020 році ОСОБА_4 захворів, внаслідок чого йому було ампутовано частину ноги. Позивач за ним доглядала весь час. З початком повномасштабного вторгнення РФ на територію України місто Ізюм було окуповане російськими військами. У квітні 2022 року позивач евакуювалася з м. Ізюма, тоді як ОСОБА_4 відмовився від евакуації. Згодом зв`язок зі ОСОБА_4 було втрачено, а у вересні 2024 року, вийшовши на роботу, від колег дізналася, що ОСОБА_4 ймовірно загинув. Крім цього, позивачу стало відомо про те, що колишня дружина ОСОБА_4 приносила до КЗОЗ «ХОБСМЕ» свідоцтво про його смерть.

13.12.2024 позивач звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_4 , проте їй було відмовлено з підстав відсутності документів, які підтверджують родинні зв`язки. Крім того, у нотаріуса позивач дізналася про те, що спадщину після батька прийняла ОСОБА_2 .

Позивач зазначає, що оскільки вона з березня 2003 року до травня 2022 року проживала зі ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу як чоловік та дружина, вели спільне господарство, виховували дітей, піклувались один за одним, мали спільний бюджет, мали взаємні права та обов`язки, тому наявні підстави стверджувати про те, що між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. У зв`язку з викладеним позивач вважає, що майно, набуте нею разом із ОСОБА_4 у вказаний період, є їх спільною сумісною, оскільки набуте у період фактичних шлюбних відносин.

Вказані обставини на переконання позивача є підставою для визнання за нею права власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими та надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , а також на земельну ділянку.

Крім того позивач зазначає, що оскільки нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину на майно, яке не належало спадкодавцеві, а саме на 1/2 частину житлового будинку з господарськими та надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , а також на частину земельної ділянки, тому наявні підстави для внесення змін до відповідного свідоцтва про право на спадщину на ім`я ОСОБА_2 .

На підставі викладеного ОСОБА_1 просила суд:

1) встановити факт проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у період з 08 березня 2003 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

2) визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_1 житловий будинок з господарськими та надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельну для обслуговування житлового будинку, господарських та надвірних будівель і споруд площею 1000 кв.м.;

3) визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими та надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 та земельну, для обслуговування житлового будинку, господарських та надвірних будівель і споруд;

4) внести зміни до свідоцтва про право на спадщину серія та номер: 1-980, виданий 15.11.2024, виданого ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , Ізюмською державною нотаріальною конторою Харківської області, зазначивши, що спадкоємицею Уі частини житлового будинку з господарськими та надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки, для обслуговування житлового будинку, господарських та надвірних будівель і споруд, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , є його дочка ОСОБА_2 .

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 , від імені якої діє представник ОСОБА_5 , у задоволенні позовних вимог просила відмовити з тих підстав, що позивач дійсно була колегою спадкодавця та підтримувала з ним дружні відносини. Проте, позивачем не надано жодного доказу, який прямо чи опосередковано підтверджує факт її проживання разом із ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, ведення спільного господарства в період, коли було придбано спірний житловий будинок з господарськими та надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку під будинком, а також після його придбання. Відсутні докази придбання будь-якого майна за спільні кошти в період з 2003 року. Не надано також жодних доказів, які б свідчили про те, що спірне майно було придбано за спільні кошти. Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 03 лютого 2025 року позовну заяву направлено за підсудністю до Дзержинського районного суду м. Харкова.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 березня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.Витребувано у Ізюмської державної нотаріальної контор Харківської області в особі Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори (адреса місцезнаходження: м. Харків, вул. Бібліка, 57, ел. пошта: ) належним чином засвідчену копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 березня 2025 року вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони на відчуження у будь-який спосіб та на вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо нерухомого майна, а саме 1/2 частини житлового будинку з господарськими спорудами та надвірними будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , - до набрання законної сили рішенням суду у справі № 643/1570/25.

02 червня 2025 року до суду з Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори надійшли витребувані докази.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Харкова від 26 червня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_3 , про витребування доказів.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Харкова від 26 червня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 , від імені якої діє представник ОСОБА_5 , про витребування доказів.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Харкова від 26 червня 2025 року викликано в судове засідання свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 . Закрито підготовче судове засідання, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали та просили задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5 проти позовних вимог заперечував та просив відмовити з підстав, викладених у відзиві.

Заслухавши учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та заслухавши пояснення свідків, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 17 листопада 2006 року, який посвідчений приватним нотаріусом Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області Банніковим С.І., зареєстрованим в реєстрі за № 6160, ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , купив у ОСОБА_15 цілий жилий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться у АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 1000 кв.м.

Згідно з Витягом з Державного реєстру речових праввід 10.10.2024 № 398621750, 08 жовтня 2024 року державним реєстратором Мітіною В.В. проведено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за ОСОБА_4 , номер відомостей про речове право: 57043212.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер у віці 70 років у м. Ізюм Харківської області, про що 14 березня 2024 року Четвертим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції складено відповідний актовий запис № 10, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія НОМЕР_4 від 19 липня 2024 року.

22 квітня 2024 року ОСОБА_16 , що діє від імені ОСОБА_2 , звернулася до Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області із заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На підставі цієї заяви Ізюмською державною нотаріальною конторою в особі Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори 24 липня 2024 року заведено спадкову справу № 72365292, номер у нотаріуса: 60/2024.

15 листопада 2024 року ОСОБА_16 , що діє від імені ОСОБА_2 , звернулася до Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину.

15 листопада 2024 року державним нотаріусом Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори, виконуючою обов`язки державного нотаріуса Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області, видано ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , Свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з: житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею 54,3 кв.м., загальною площею 146,0 кв.м.

04.12.2024 ОСОБА_1 звернулася до державного нотаріуса Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори, як виконуючої обов`язки державного нотаріуса Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області, із заявою, в якій повідомила, що прийняла спадщину після ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

13.12.2024 ОСОБА_1 звернулася до державного нотаріуса Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори, як виконуючої обов`язки державного нотаріуса Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області, із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій державний нотаріус Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори, як виконуюча обов`язки державного нотаріуса Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області, відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ОСОБА_1 зазначає, що з 08 березня 2003 року і до 07 травня 2022 року безперервно проживала разом із ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу як чоловік та дружина, вели спільне господарство, виховували дітей, піклувалися один про одного, мали спільний бюджет, взаємні права та обов`язки, отже між ними були стосунки, притаманні подружжю.

На підтвердження цих обставин ОСОБА_1 надано докази:

- свідоцтво про розірвання шлюбу ОСОБА_17 та ОСОБА_1 ,

- свідоцтво про розірвання шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_18 ,

- довідку про склад сім`ї, видану квартальним комітетом кварталу № 9 Ізюмської міської ради Харківської області, відповідно до якої ОСОБА_1 дійсно проживає у АДРЕСА_1 , разом із чоловіком ОСОБА_4 (загинув під час окупації ІНФОРМАЦІЯ_4 ) та доньками ОСОБА_14 , ОСОБА_13 з листопада 2006 року;

- довідкою КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги міста Ізюм від 18.10.2024, відповідно до якої ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 ;

- пам`ятку про права та обов`язки потерпілого, вручену ОСОБА_1 07.12.2024;

- квитанції про сплату комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 , за період 2016-2018 роки;

- довідку з місця роботи ОСОБА_1 від 21.10.2024;

- довідку з місця роботи ОСОБА_4 від 21.10.2024;

- спільні фотокартки, з яких вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 спільно проводили час, свята, відпочинок;

- копію паспорта громадянина України ОСОБА_4 з відомостями про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 ;

- копію паспорта громадянина України ОСОБА_13 з відомостями про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Окрім того, в судовому засідання були допитані свідки сторони позивача, які повідомили суду наступне.

Допитана в якості свідка ОСОБА_12 повідомила суду, що вона є племінницею позивачки. По суті предмету спору зазначила, що про стосунки позивачки і померлого ОСОБА_4 дізналася в 2003 року, коли останні почали мешкати разом в орендованій квартирі з доньками позивачки. Вказала, що позивачка і ОСОБА_4 мешкали разом багато років. Позивачка зайняла у неї 8 тисяч доларів для купівлі будинку. Після придбання будинку останні мешкали разом з дітьми у вказаному будинку, зробили в ньому косметичний ремонт, побудували надвірні будівлі.

Допитана в якості свідка ОСОБА_8 зазначила, що вона є колегою позивачки, разом працювала з позивачкою та померлим ОСОБА_4 . Повідомила, що сприймала останніх як сім`ю, оскільки останні мешкали разом як чоловік та дружина років 20, вони завжди приїзджали на роботу разом. Коли ОСОБА_4 хворів, то позивачка піклувалася про нього, привозила від нього необхідні документи на роботу. Про загибель ОСОБА_4 вона також дізналась від позивачки.

Допитана в якості свідка ОСОБА_7 , повідомила суду, що вона є колегою позивачки, вони працювали разом з позивачкою та померлим ОСОБА_4 . Знайома з останніми з вересня 2005 року, по декілька разів на рік вони зустрічалися на роботі та із позивачкою вони також підтримували спілкування в телефонному режимі. Зі слів позивачки знає, що вона та померлий ОСОБА_4 мешкають разом з доньками позивачки в будинку, який купили в 2006-2007 роках. У вказаному будинку вона ніколи не була.

Допитана в якості свідка ОСОБА_13 , яка є донькою позивачки, повідомила суду, що з 2003 році вони приїзджали на квартиру до ОСОБА_4 . Мати та померлий ОСОБА_4 збирали кошти на будинок. В 2006 році вони придбали будинок та почали мешкати разом. Вона сприймала ОСОБА_4 як батька. Вони весь час мешкали разом, подорожували разом, вели спільне господарство, відносини були родинні, майно та бюджет були спільними. Також зазначила, що вона зареєстрована в спірному будинку, сімейний лікар знає їх як родину.

Допитана в якості свідка ОСОБА_14 , яка є донькою позивачка, в своїх показах зазначила, що вона з сестрою, мати та ОСОБА_4 почали мекати разом як родина з 2003 року. Спочатку вони мешкали на орендованих квартирах, а в 2006 році на накопичені кошти купили будинок. Вони вели спільне господарство, сплачували їх з сестрою навчання, усі разом відвідували родичів та їздили на відпочинок.

Щодо позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

У пункті 6 рішення від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю (постанова Верховного Суду від 18 квітня 2019 року у справі № 552/6659/16-ц).

При цьому, слід враховувати, що відповідно до постанови Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі №490/4949/17, сам собою факт перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між ними склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю.

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, п. 1-3 ч. 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надаючи оцінку поданих позивачем доказів її спільного проживання зі ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу на відповідність критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності, суд виходить з того, що подані позивачем докази не повною мірою відповідають зазначеним критеріям з огляду на таке.

Зокрема, надані позивачем довідки КЗОЗ Харківське обласне бюро судово-медичної експертизи №-02-0/175 від 21 жовтня 2024 року та довідку №02-06/2441 від 21 жовтня 2024 року містять інформацію лише про те, що позивач та спадкодавець працювали в одному закладі та були знайомі як колеги, проте не містять інформації, яка стосується предмету доказування у справі, а саме щодо спільного проживання ОСОБА_1 зі ОСОБА_4 , наявності в них спільного побуту, взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Отже, вказаний доказ не відповідає критерію належності.

Довідка квартального комітету №9 Ізюмської міської ради Харківської області є недопустимим доказом підтвердження факту проживання/перебування особи за конкретною адресою, оскільки виданий особою, яка не є розпорядником відповідної інформації та не має повноважень здійснювати облік задекларованого/зареєстрованого місця проживання осіб за конкретною адресою, враховуючи положення п. 3, 36, 40-42 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року №265.

Крім того, суд також критично сприймає інформацію зазначену у цій довідці, оскільки з наданого позивачемВитягу з реєстру територіальної громади від 28 грудня 2024 року, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 29 липня 1997 року. За таких обставин, існує обґрунтований сумнім у достовірності довідки квартального комітету №9 як доказу у справі.

Надана позивачем довідка КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги міста Ізюм» від 18 жовтня 2024 року, а також довідка Академії медичних наук України Інституту патології хребта та суглобів і проф. М.І. Ситенко є неналежним доказом у справі, оскільки не містить інформації щодо спільного проживання ОСОБА_1 зі ОСОБА_4 , наявності в них спільного побуту, взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Зазначений доказ містить інформацію, яка не стосується предмету доказування у справі, а саме, що у громадян ОСОБА_1 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 та ОСОБА_4 один і той самий сімейний лікар ОСОБА_19 . При цьому, ОСОБА_19 є лікарем вказаних осіб лише з 2018 року, тоді як спірне майно було придбане у 2006 році. Щодо зазначення у довідці адреси місця проживання осіб, то в цій частині зазначений доказ не відповідає критерію допустимості, оскільки обставини щодо місця проживання особи відповідно до закону мають бути підтверджені іншими засобами доказування, а саме витягом з реєстру територіальної громади щодо зареєстрованого/задекларованого місця проживання особи, і не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Надані позивачем фотокартки є неналежними доказами, оскільки зроблені під час святкування тих чи інших подій, враховуючи присутність на фото інших осіб, застілля. На підставі зазначених фотокарток неможливо встановити обставини, які стосуються предмету доказування у справі, зокрема щодо спільного проживання ОСОБА_1 зі ОСОБА_4 , наявності в них спільного побуту, взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

Крім того, судом враховано, що відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 18 квітня 2019 року у справі № 552/6659/16-ц, спільна присутність на святкуванні свят, сама по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між останніми склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю.

Щодо квитанцій про сплату комунальних послуг, то з них неможливо однозначно встановити, хто саме здійснював оплату комунальних послуг. Згідно інформації відображеної в документах оплату здійснював ОСОБА_4 . Суд погоджується з доводами представника відповідача про те, що надані позивачем рахунки не можуть підтверджувати факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивача та померлого ОСОБА_4 , адже з їх змісту можна лише встановити що хтось (ймовірно сам ОСОБА_4 ) здійснив оплату комунальних послуг. Крім того, судом враховано, що зазначені квитанції датуються не раніше, ніж 2016 роком, тому як спірне майно було придбано спадкодавцем у 2006 році.

Покази свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_7 не підтвердили обставин того, що у період, коли було придбано спірний будинок, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 спільно проживали як подружжя, у них був наявний спільний побут, вони мали взаємні права та обов`язки, притаманні подружжю. Обставини щодо спільного проживання останніх однією сім`ю вказаним свідкам відомо лише зі слів позивачки, вони ніколи не відвідувала спірний будинок.

Покази свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 суд сприймає критично, оскільки вказані особи є родичами позивачки, крім того, жодних належних і допустимих доказів, які б узгоджувалися з даними показами та підтверджували обставини спільного проживання позивачки та ОСОБА_4 , в тому числі ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, побуту, несення спільних витрат, у матеріалах справи відсутні, а показання свідків, допитаних під час судового розгляду, без наявності інших підтверджуючих доказів, не можуть бути самостійною підставою для встановлення факту спільного проживання протягом заявленого періоду.

Згідно правового висновоку, викладеного у постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 686/15993/21, від 09 листопада 2022 року у справі № 753/10315/19, від 16 листопада 2022 року у справі № 199/3941/20, судам необхідно встановити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю, спільний побут, взаємні права та обов`язки.

Оцінивши надані сторонами та витребувані судом докази, врахувавши наведені норми матеріального права, суд дійшов висновку, що позивачем належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами не доведено, що вона та ОСОБА_4 на час придбання спірного будинку у листопада 2006 року спільно проживали, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, взаємні права та обов`язки, притаманні подружжю, у зв`язку з чим відсутні підстави для встановлення фактупроживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_1 у період з 08 березня 2003 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Суд зазначає, що всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України позивачем не надано доказів наявності спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою (постанови Верховного Суду від 12 грудня 2019 у справі №466/3769/16, від 27 лютого 2019 у справі №522/25049/16-ц, від 11 грудня 2019 в справі №712/14547/16-ц, від 24 січня 2020 в справі №490/10757/16-ц, від 08 грудня 2021 в справі № 531/295/19).

У зв`язку з викладеним, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_4 , та ОСОБА_1 у період з 08 березня 2003 року до 07 травня 2022 року.

Решта позовних вимог є похідними від позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, а тому суд відмовляє у їх задоволенні.

З урахуванням викладеного, суд відмовляє ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. 4, 10, 12-13, 76-81, 89, 131, 141, 223, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_3 , до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, внесення змін до свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності, третя особа Ізюмська державна нотаріальна контора Харківської області в особі Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 17 вересня 2025 року.

Суддя І.П. Латка