Справа № 135/205/20
Провадження №8/135/1/25
У Х В А Л А

іменем України

09.09.2025 м. Ладижин

Ладижинський міський суд Вінницької області в складі головуючого судді Нікандрової С.О., за участю секретаря судових засідань Котик В.Ю., представника заявника адвоката Путіліна Є.В., представника Ладижинської міської ради Гайсинського району Вінницької області Малофєєвої О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 15.06.2023 у справі №135/205/20 за позовом Ладижинської міської ради Гайсинського району Вінницької області до ОСОБА_1 про повернення безпідставно збережених коштів,-

В С Т А Н О В И В:

Гайсинським районним судом Вінницької області розглядалася цивільна справа №135/205/20 за позовом Ладижинської міської ради Гайсинського району Вінницької області до ОСОБА_1 про повернення безпідставно збережених коштів.

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно відповідач ОСОБА_1 з 16.09.2014 року до 29.01.2020 року була власником комплексу будівель та споруд загальною площею 518,5 кв.м., розташованого по АДРЕСА_1 . Даний комплекс будівель розташований на земельній ділянці комунальної власності, яку відповідач використовувала без правовстановлюючих документів, що є порушенням ст.ст. 125,126 ЗК України, а також в порушення ст. 206 ЗК України відповідач не вносила плату за користування земельною ділянкою до місцевого бюджету. Відповідач не є власником спірної земельної ділянки, а тому не була суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдиною можливою формою здійснення плати за землю для нього, як землекористувача, була орендна плата.

Земельна ділянка площею 0,3492 га, за користування якою позивач просив стягнути кошти, в силу п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр», який вступив в силу 01.01.2013 року, є сформованою і є об`єктом цивільних правовідносин.

На підтвердження факту використання відповідачем земельної ділянки комунальної власності позивачем надавався акт тимчасової робочої комісії, створеної за розпорядженням міського голови, від 09.01.2020 року, акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства щодо об`єкту - земельної ділянки №1455-ДК/1456/АП/09/01/-19 від 24.12.2019 року, що був складений державними інспекторами Держгеокадастру у Вінницькій області.

Оскільки до січня 2020 року була відсутня нормативно-грошова оцінка земель населеного пункту м. Ладижин, розмір коштів, які підлягають стягненню з відповідача, розрахований на підставі рішення 47-ї сесії 5-го скликання Ладижинської міської ради від 24.06.2010 року «Про встановлення ставок орендної плати» відповідно до п.п.2 п. а) ч.1 якого за земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, по вул. Наконечного (від №131/а (АЗС) до №171 (поворот на пляж) діяла ставка орендної плати за всю відведену площу в розмірі 2,0 грн. за один метр квадратний в місяць. Відтак, відповідач повинна сплатити 251 422 грн : 3492 кв.м. х 2,00 грн./міс. х 12 міс. = 83 808,00 грн. за один рік; 83 808,00 грн. х 3 роки = 251 424,00 грн.

Рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 15.06.2023 року позовні вимоги Ладижинської міської ради Гайсинського району Вінницької області задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Ладижинської міської ради безпідставно збережені кошти в розмірі орендної плати 251 424 гривень за період з 01.01.2017 року по 31.12.2019 року, вирішено питання судових витрат.

06.05.2025 ОСОБА_1 звернулась до Гайсинського районного суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 15.06.2023 у справі №135/205/20 за позовом Ладижинської міської ради Гайсинського району Вінницької області до ОСОБА_1 про повернення безпідставно збережених коштів.

У заяві про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, заявник ОСОБА_1 посилається на те, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 01.04.2025 встановлено, що площа земельної ділянки під забудовою, тобто під майновим комплексом, власником якого була ОСОБА_1 i яку вона фактично використовувала, не співпадає з загальною площею земельної ділянки. Адміністративним судом встановлено, що факт обнесення земельної ділянки парканом не свідчить про використання усієї площі, оскільки площа під забудовою складає 0,0803 га, а на частину земельної ділянки площею 0,2471 га поширюється охоронна зона ЛЕП 750 кВ, на яку встановлено обмеження на використання земель відповідно до вимог ЗУ «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів». Відповідач неодноразово наголошувала на наведених i встановлених адміністративним судом обставинах, проте місцевим судом під час вирішення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 безпідставно збережених коштів враховувалися лише висновки тимчасової робочої комісії про те, що оскільки по периметру всієї земельної ділянки встановлена огорожа i доступу вільного на земельну ділянку немає, отже відповідач фактично використовує земельну ділянку площею 0,38 га.

За таких обставин, оскільки факт використання ОСОБА_1 лише частини земельної ділянки, а саме 0,0803 га встановлено рішенням Вінницького окружного адміністративного суду, є необхідність переглянути справу за нововиявленими обставинами у зв`язку з наявністю істотних для справи обставин, що не були встановлені судом та не були i не могли бути відомі ОСОБА_1 на час розгляду справи.

Крім того, задовольняючи позовні вимоги Гайсинський районний суд Вінницької області посилався на те, що відповідач ОСОБА_1 протягом тривалого періоду з 16.09.2014 до 29.01.2020 будь-яких дій спрямованих на врегулювання згідно із законодавством питання свого землекористування не здійснювала та ухилялась від укладення договору оренди цієї земельної ділянки. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 01.04.2025 встановлено, що станом на 2020 рік вказаній земельній ділянці по АДРЕСА_1 не було присвоєно кадастровий номер :07:001:0261, як i будь-якого іншого кадастрового номеру. Інформація про вказану земельну ділянку у Державному земельному кадастру була відсутня, документація із землеустрою, на підставі якої був виданий державний акт на землю та на підставі якої було визначено (присвоєно) кадастровий номер, в місцевому фонді документації відділу відсутня. Точного розміру земельної ділянки з усіма правами та обмеженнями щодо неї не було визначено.

Вказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 не могла укласти з Ладижинською міською радою договір оренди землі, оскільки спірну земельну ділянку неможливо було індентифікувати, рішення органу місцевого самоврядування (позивача) або документів, які б підтверджували право на землю або її правовий статус не існувало.

Державна реєстрація вказаної земельної ділянки повинна була здійснюватися на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою її власників або користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності, або іншої, визначеної законом особи. Державна реєстрація могла бути здійснена центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин також i без подання заяв зазначених oci6.

Державна реєстрація земельної ділянки повинна була бути здійснена на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документів (державного акту на право постійного користування), що посвідчують право на земельну ділянку, на підставі рішення органу місцевого самоврядування про надання її в користування.

До квітня 2024 року Ладижинською міською радою не було здійснено жодних дій для державної реєстрації земельної ділянки, отже ОСОБА_1 не могла вчинити дії спрямовані на врегулювання згідно із законодавством питання свого землекористування, як i не могла укласти договір оренди цієї земельної ділянки у зв`язку з неможливістю її ідентифікувати з вини саме Ладижинської міської ради.

За таких обставин, оскільки спірній земельній ділянці не було присвоєно кадастровий номер, документація із землеустрою, на підставі якої був виданий державний акт на землю в місцевому фонді документації відділу відсутня, що унеможливлювало вчинення ОСОБА_1 дій спрямованих на врегулювання згідно із законодавством питання свого землекористування земельного ділянкою по АДРЕСА_1 , на якій розташований належний їй на праві приватної власності майновий комплекс, заявник вважає, що є підстави для перегляду справи за нововиявленими обставинами у зв`язку з наявністю істотних для справи обставин, що не були встановлені судом та не були i не могли бути відомі ОСОБА_1 на час розгляду справи.

Розпорядженням Гайсинського районного суду Вінницької області від 24.07.2025 №12 у зв`язку з неможливістю автоматизованого розподілу справи між суддями після задоволення заявлених відводів (самовідводів) суддів, цивільна справа №135/205/20 (провадження №8/135/1/2025) за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 15.05.2023 у справі №135/205/20, передана на розгляд до Ладижинського міського суду.

07.08.2025 зазначена цивільна справа надійшла до Ладижинського міського суду Вінницької області, та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.08.2022 року передана в провадження судді Волошиної Т.В.

Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 07.08.2025 задоволено заяву про самовідвід, відведено суддю Волошину Т.В. від розгляду цивільної справи за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 15.05.2023 у справі №135/205/20.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.08.2025 справу передано в провадження судді Нікандрової С.О.

Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 15.08.2025 відкрито провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 15.05.2023 у справі №135/205/20, та призначений її розгляд в судовому засіданні.

27.08.2025 від представника Ладижинської міської ради Гайсинського району Вінницької області Малофєєвої О.В. через систему «Електронний суд» надійшли пояснення у справі. У яких вона просить, враховуючи те, що заявник в заяві про перегляд за нововиявленими обставинами не зазначила юридичних фактів чи обставин, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути їй відомі, не надала жодних доказів, які підтверджують існування нововиявлених обставин, що спростовують факти, покладені в основу рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 15.06.2023 у справі №135/205/20, тому просить у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами відмовити та залишити судове рішення без змін.

Вивчивши подану заяву та додані до неї матеріали, заслухавши пояснення учасників справи, суд вважає, що у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності inter alia, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду лише тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення (рішення Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 28 листопада 1999 року у справі «Брумареску прти Румунії» («Brumarescu v. Romania»), п. 61). Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (рішення ЄСПЛ від 24 липня 2003 року у справі «Рябих проти росії» («Ryabykh v/ russia»), п. 52), рішення ЄСПЛ від 29 січня 2016 року у справі «Устименко проти України», п. 46, рішення ЄСПЛ від 9 червня 2011 року у справі «Желтяков проти України» («Zheltyakov v. Ukraine»), заява № 4994/04, § 42-43).

Отже, забезпечення принципу res judicata є однією з найважливіших засад гарантування державою реалізації права людини на справедливий суд.

Порядок перегляду судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами у цивільних справах врегулювано главою 3 розділ 5 ЦПК України.

Процедури перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами повинні відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, положенням законодавства України та мають бути збалансовані з ефективністю правового захисту і обов`язковістю остаточних рішень судів усіх інстанцій, як найважливіших аспектів реалізації принципу верховенства права, складовою частиною якого є принцип юридичної визначеності.

Відповідно до положень статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи (пункт 1 частини другої статті 423 ЦПК України).

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Необхідними умовами нововиявлених обставин є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні в справі «Правєдная проти росії» від 18 листопада 2004 року зазначив, що одним із аспектів принципу верховенства права є принцип правової певності, який, окрім іншого, передбачає, що, якщо суд ухвалив остаточне рішення по суті спору, таке рішення не може бути піддане перегляду. Цей принцип встановлює, що жодна сторона не вправі ставити питання про перегляд остаточного судового рішення, яке набрало законної сили, лише задля нового судового розгляду і нового рішення по суті. Відхилення від цього принципу допустимі лише за наявності виняткових обставин. Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості надати цей доказ на остаточному судовому слуханні, а також те, що цей доказ є вирішальним.

Отже, істотними обставинами справи вважаються ті, які можуть вплинути на рішення суду, яке набрало законної сили, а це, передусім, ті, що взагалі не були предметом розгляду у вказаній цивільній справі, у зв`язку з тим, що вони не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою на час розгляду справи.

Не можуть вважатися нововиявленими обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювались судом у процесі розгляду справи.

Неналежне виконання сторонами своїх процесуальних обов`язків, в тому числі і неподання суду усіх доказів, збирання нових доказів після розгляду справи не є нововиявленими обставинами, а тому і не можуть тягнути за собою перегляд судового рішення з зазначених підстав.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі №19/028-10/13, від 25.05.2021 у справі №752/4995/17 зазначено, що «процедура перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами не є тотожною новому розгляду справи та не передбачає повторної оцінки всіх доводів сторін. Суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин. Підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення, постанови чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки її учасники не знали про цю обставину та, відповідно, не могли підтвердити її у суді. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами спрямований не на усунення судових помилок, а на перегляд судового рішення у вже розглянутій справі з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення такого рішення».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.10.2020 у справі №726/938/18 зазначено, що «нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи, існували на час її розгляду, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Питання про те, які обставини вважати істотними, є оціночним. Суд вирішує його у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення так, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2019 у справі №127/10129/17 зазначено, що «згідно з пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України нововиявленими є обставини, які: входять до предмета доказування у відповідній справі; обґрунтовують вимоги або заперечення сторін; можуть вплинути на висновки суду про права й обов`язки її учасників або мають інше істотне значення для правильного вирішення спору; існували на час розгляду справи, рішення в якій переглядається; спростовують фактичні дані, покладені в основу такого рішення; не були встановлені, коли суд ухвалював це рішення; не були та не могли бути відомі на час розгляду справи особі, яка звертається із заявою про перегляд рішення; стали відомими тільки після його ухвалення».

У постанові Верховного Суду від 15.04.2020 у справі №757/12964/15-ц зазначено, що «не можуть вважатися нововиявленими обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювались судом у процесі розгляду справи. Неналежне виконання сторонами своїх процесуальних обов`язків, в тому числі і неподання суду усіх доказів, збирання нових доказів після розгляду справи на думку колегії суддів не є нововиявленими обставинами, а тому і не можуть тягнути за собою перегляд судового рішення з зазначених підстав».

У постанові Верховного Суду від 13.05.2021 у справі №185/3384/18 зазначено, що «неналежне виконання сторонами своїх процесуальних обов`язків, в тому числі і неподання суду усіх доказів, збирання нових доказів після розгляду справи не є підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2019 у справі №127/10129/17 зазначено, що «не є нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці доказів, які вже оцінив суд у процесі розгляду справи. Крім того, судове рішення не можна переглядати у зв`язку з нововиявленими обставинами у разі, якщо обставини, передбачені частиною другою статті 423 ЦПК України, відсутні, а також якщо обставини, визначені частиною другою статті 423 ЦПК України, були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2021 у справі №9901/819/18 зазначено, що «не належать до нововиявлених нові обставини, які виникли або змінилися після ухвалення судом рішення, новий доказ або нове обґрунтування позовних вимог чи заперечень проти позову. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювали суди під час розгляду справи».

Порушуючи питання про перегляд рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 15.06.2023 за нововиявленими обставинами, заявник ОСОБА_1 посилалася на те, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 01.04.2025 встановлено, що площа земельної ділянки під забудовою, тобто під майновим комплексом, власником якого була ОСОБА_1 i яку вона фактично використовувала, не співпадає з загальною площею земельної ділянки. Так, судом встановлено, що факт обнесення земельної ділянки парканом не свідчить про використання усієї площі, оскільки площа під забудовою складає 0,0803 га, а на частину земельної ділянки площею 0,2471 га поширюється охоронна зона ЛЕП 750 кВ, на яку встановлено обмеження на використання земель відповідно до вимог ЗУ «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів». Отже, встановлений рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 01.04.2025 факт використання ОСОБА_1 лише частини земельної ділянки є істотною для справи обставиною, яка впливає на рішення суду, яке набрало законної сили, і не була встановлена судом та не була i не могла бути відомою ОСОБА_1 на час розгляду справи.

Крім того, рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 01.04.2025 було встановлено, що станом на 2020 рік спірній земельній ділянці по АДРЕСА_1 не було присвоєно кадастровий номер :07:001:0261, як i будь-якого іншого кадастрового номеру, інформація про вказану земельну ділянку у Державному земельному кадастру була відсутня, документація із землеустрою, на підставі якої був виданий державний акт на землю та на підставі якої було визначено (присвоєно) кадастровий номер, в місцевому фонді документації відділу відсутня. Зазначені обставини унеможливлювали вчинення ОСОБА_1 дій, спрямованих на врегулювання свого землекористування земельною ділянкою, на якій розташований належний їй на праві приватної власності майновий комплекс.

Системний аналіз заяви та доданих до неї документів з огляду на вищезазначені норми права дає підстави для висновку, що наведені заявником ОСОБА_1 обставини, не є нововиявленими у розумінні пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України, оскільки:

- рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 01.04.2025 у справі №120/3735/24 визнано протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області щодо формування та видачі витягу з технічної документації №791 від 29.05.2020 про нормативну грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером :07:001:0261, площею 3492 кв.м., визнаний протиправним та скасований витяг з технічної документації №791 від 29.05.2020 про нормативну грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером :07:001:0261, площею 3492 кв.м. Отже, предметом оскарження в даній справі є витяг з технічної документації №791 від 29.05.2020 про нормативну грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером :07:001:0261.

В рішенні Вінницького окружного адміністративного суду від 01.04.2025 суд лише констатував наявність розбіжностей щодо площі земельної ділянки у витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку, технічному паспорті на майновий комплекс, технічної документації по складанню державного акту на землю тощо, проте фактичний розмір земельної ділянки, який використовувала відповідачка ОСОБА_1 без правовстановлювальних документів, не був предметом доказування у справі №120/3735/24.

Встановлення фактичного розміру земельної ділянки, яка перебувала у користуванні ОСОБА_1 було предметом судового дослідження у справі №135/205/20, і ОСОБА_1 мала можливість вчинити процесуальні дії, направлені на перевірку цих обставин, в тому числі шляхом надання відповідних доказів, призначення судових експертиз, проте не зробила цього, хоча мала таку можливість, оскільки від неї це вимагали вимоги ст.ст.12, 81 ЦПК України;

- наведені заявником обставини не впливають на юридичну оцінку обставин, і не спростовують фактичні дані, покладені в основу рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 15.06.2023 у справі №135/205/20, у якому суд прийшов до висновку, що земельна ділянка площею 0,3492 га є сформованою і є об`єктом цивільних правовідносин. Інформація про спірну земельну ділянку, якою незаконно користується відповідач, в Державному земельному кадастрі відсутня, але вона вважається сформованою в силу п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр», який вступив в силу 01.01.2013, відповідно до якого земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від того чи був їм присвоєний кадастровий номер чи ні. Спірна земельна ділянка у 1999 році була передана в постійне користування нині вже ліквідованому ПП «Екатерина» () згідно із державним актом на право постійного користування серії I- ВН № 003288 для влаштування кафе та зони відпочинку, яким були визначені площа та межі даної земельної ділянки. Для розрахунку суми безпідставно збережених коштів позивачем враховувалася саме площа земельної ділянки згідно зазначеного Державного акту, яка становить 0,3492 га;

- наведені заявником обставини існували на час розгляду справи і заявник, за умови належної реалізації своїх процесуальних прав, в ході розгляду справи не була позбавлена можливості отримати зазначену інформацію і надати її суду у визначений процесуальним законом спосіб;

- наведена заявником обставина щодо відсутності інформації про присвоєння земельній ділянці кадастрового номеру у Державному земельному кадастру є загальнодоступною і мала бути відома заявникові на час розгляду справи.

Отже, обставини, на які посилається заявник ОСОБА_1 , не є нововиявленими обставинами у розумінні вимог ст.423 ЦПК України.

Згідно з ч.3 ст.429 ЦПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

З огляду на встановлену судом відсутність в сукупності всіх ознак, що надають зазначеним заявником обставинам статусу нововиявлених у розумінні п. 1 ч.2 ст. 423 ЦПК України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 423, 429 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 15.06.2023 у справі №135/205/20 за позовом Ладижинської міської ради Гайсинського району Вінницької області до ОСОБА_1 про повернення безпідставно збережених коштів відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Вінницького апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повного тексту відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складений 15.09.2025.

Суддя Ладижинського міського суду

Вінницької області С.О.Нікандрова