Провадження № 22-ц/802/1011/25 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

секретаря Трикош Н. І.,

з участю:

представника заявника ОСОБА_1 ,

представника заінтересованої особи Дуди Ю. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_2 , стягувач: Товариство з Обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, за апеляційною скаргою представника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Дуди Юрія Миколайовича на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 липня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

07.05.2025 року ОСОБА_2 звернулася в суд з вищевказаною скаргою, в обґрунтування якої зазначила, що вона, маючи намір реалізувати своє право на реєстрацію та відчуження нерухомого майна, дізналася у нотаріуса про наявність арештів, зареєстрованих у єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Їй стало відомо, що державними виконавцями Відділу примусового виконання рішень було накладено арешт згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №41733732 від 11.12.2015 р., реєстраційний номер обтяження 12491609.

Вказує, що оскільки встановити в межах яких виконавчих проваджень були накладені арешти не виявилось можливим, то арешт майна може бути знятий за рішенням суду.

На підставі вищенаведеного, просить суд скасувати арешт на майно ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , накладений: згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №41733732 від 11.12.2015р., виданої Відділом примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Волинській області, реєстраційний номер запису про обтяження 12491609 (спеціальний розділ).

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 липня 2025 року скаргу ОСОБА_2 , стягувач: Товариство з Обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції задоволено.

Скасовано арешт на майно ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , накладений: згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №41733732 від 11.12.2015р., виданої Відділом примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Волинській області, реєстраційний номер запису про обтяження 12491609 (спеціальний розділ).

Не погоджуючись з ухвалою суду,представник Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Дуда Ю. М. подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою з огляду на не з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених в ухвалі суду, встановленим обставинам справи, а також на неправильне застосуванням судом норм матеріального права та процесуального права. Просить ухвалу скасувати, в задоволенні скарги відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

В судовому засіданні представник заявника Терещук Ю. О., заперечив проти задоволення апеляційної скарги, представник заінтересованої особи Дуда Ю. М. апеляційну скаргу підтримав.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представника заявника та представника заінтересованої особи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Також, в ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» закріплено, що боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Судом встановлено, що у Відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області проводилося виконання виконавчого листа № 0308/6625/2012 Луцького міськрайонного суду від 20.08.2012 року про стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» кредитної заборгованості ВП №34329092, яке завершено .

Згідно постанови від 20.06.2017 виконавчий лист № 0308/20372/12 ,виданий 16.05.2013 ( ВП №52122263) повернуто стягувачу.

Відповідно до ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.04.2018р. (набрала законної сили) було визнано такими, що не підлягають виконанню виконавчі листи, видані Луцьким міськрайонним судом 16.05.2013 року у справі N 0308/20372/2012 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором в розмірі 3058 843 грн. 97 коп. та 3219 грн. судових витрат по справі.

Наявність кількох виконавчих листів у цій справі, про що зазначив представник заінтересованої особи, пояснюється наявністю двох заочних рішень, одне з яких набрало законної сили, але було скасовано, у зв`язку з чим і було завершене виконавче провадження. Інший виконавчий лист було видано на виконання повторного заочного рішення від 22 лютого 2013 року, яке набрало законної сили 10 квітня 2013 року.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенці про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N? 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст.319 ЦК України власнику майна належить право володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном на власний розсуд, та вчиняти по відношенню до свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Згідно ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Суд при здійсненні судового контролю за виконанням судових рішень, виконуючи завдання цивільного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим законом, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями, тобто, суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Завдання цивільного судочинства при здійсненні судового контролю за виконанням судових рішень полягає не у забезпеченні ефективного державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади.

При цьому суд враховує те, що наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Судом встановлено, що арешт був накладений після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження у порядку забезпечення виконання рішення суду. Встановити в межах яких виконавчих проваджень були накладені арешти не виявилось можливим та відсутні паперові копії матеріалів виконавчого провадження із завершення трирічного терміну для їх зберігання, а тому будь - яких правових підстав для скасування арештів державним виконавцем та його безпосереднім начальником - немає.

Виконавчий документ є документом строковим, тобто має виконавчу силу тільки протягом строку, встановленого законом. Строк пред`явлення виконавчого документа до виконання (виконавча давність) - це встановлений законом строк, протягом якого виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання і стати підставою для відкриття виконавчого провадження.

Ст. 12. Закону України «Про виконавче провадження» передбачено чіткі строки пред`явлення виконавчих документів до виконання.

Ч. 1 цієї ж статті передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років.

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

А у частині першій статті 448 ЦПК України передбачено, що скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

На підставі зазначеного суд вважає, що не зняття арешту з майна боржника у виконавчому провадженні саме за обставинами цієї справи є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби, і порушене право скаржника підлягає захисту шляхом зобов`язання відділу державної виконавчої служби скасувати арешт з майна боржника.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду та зазначає, що заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 травня 2012 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано, виконавче провадження № 34329092 по виконавчих листах, які були видані за рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 травня 2012 року, завершені.

З оглянутих під час розгляду справи апеляційним судом матеріалів цивільної справи №0308/20372/12 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторин Україна» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором убачається, що згідно довідок від 15 січня 2018 року та від 22 грудня 2017 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 повністю погасили заборгованість по даному кредитному договору.

Тому наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору з боржника, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном, яке закріплено у статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В даному випадку державний виконавець не здійснює виконавчого провадження з примусового виконання постанови про стягнення з боржника виконавчого збору, що підтверджує відсутність з боку держави майнових претензій до боржника, а також відсутність ініціативи стягувача у повторному пред`явленні виконавчого документа до виконання.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та обставини справи, вважає, що висновки суду першої інстанції є правильними, законними та обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до незгоди скаржника з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За наведених обставин апеляційний суд вважає ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, а тому підстави для скасування оскаржуваної ухвали суду відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Дуди Юрія Миколайовича залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 липня 2025 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 вересня 2025 року.

Головуючий

Судді :