Слобідський районний суд міста Харкова
Провадження № 2-др/641/15/25 Справа № 641/7413/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2025 року Слобідський районний суд міста Харкова в складі:

головуючого судді - Чайка І.В.,

за участю секретаря Шумейко С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Слобідського районного суду міста Харкова в режимі відеоконференції заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Тимошенка Дмитра Володимировича про винесення додаткового рішення по цивільній справі № 641/7413/24 за позовною заявою адвоката Тимошенка Дмитра Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до Державного підприємства "Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені О.О. Морозова" про визнання незаконним та скасування наказу, відновлення дії трудового договору та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Тимошенко Д.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати незаконним та скасувати наказ ДП «Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені О.О. Морозова» про призупинення дії трудового договору в частині призупинення трудового договору з ОСОБА_1 ; відновити дію трудового договору, укладеного між ДП «Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені О.О. Морозова» та ОСОБА_1 ; стягнути з ДП «Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені О.О. Морозова» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 12.07.2024 по день відновлення дії трудового договору.

Рішенням Слобідського районного суду міста Харкова від 28.08.2025 року позовні вимоги адвоката Тимошенка Дмитра Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до Державного підприємства "Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені О.О. Морозова" про визнання незаконним та скасування наказу, відновлення дії трудового договору та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено: визнано незаконним та скасовано наказ Державного підприємства "Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені О.О. Морозова" № 215-к від 22.04.2022 року про призупинення дії трудового договору в частині призупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 ; відновлено дію трудового договору укладеного між Державним підприємством "Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені О.О. Морозова" та ОСОБА_1 ; стягнуто з Державного підприємства "Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені О.О. Морозова" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 12 липня 2024 року по день винесення рішення по справі 28 серпня 2025 року в розмірі 212 673 (двісті дванадцять тисяч шістсот сімдесят три) грн. 72 коп. без урахування податків і зборів; допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць; допущено негайне виконання рішення суду в частині відновлення дії трудового договору між Державним підприємством «Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені О.О. Морозова» та ОСОБА_1 ; стягнуто з Державного підприємства "Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені О.О. Морозова" судові витрати по сплаті судового збору на користь держави в розмірі 3 639 (три тисячі шістсот тридцять дев`ять) грн. 30 коп.

03.09.2025 року через систему Електронний суд від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Тимошенка Д.В., надійшла заява, в якій він просив ухвалити додаткове рішення в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 44 000 грн.

08.09.2025 представником відповідача Степанишеною А.В. через систему Електронний суд подані додаткові письмові пояснення, в яких вона зазначила, що розмір витрат на професійну правничу допомогу заявлених до стягнення представником позивача є неспіврозмірним, зокрема, перелік та вартість послуг, зазначених в акті виконаних робіт, носять необґрунтований характер, сума до стягнення є штучно завищеною. Крім того, вказала, що заява представника позивача про ухвалення додаткового рішення не містить ані доводів, ані доказів наявності поважних причин не подання до суду доказів підтвердження понесених витрат на правничу допомогу до моменту ухвалення рішення у справі, а отже відсутні підстави для задоволення вказаної заяви.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд вказаної заяви за його відсутності та за відсутності позивача, просив її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення заяви про винесення додаткового рішення в частині стягнення витрат на правову допомогу.

Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи та поданої заяви, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви представника позивача виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Доля цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язані зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою: 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частина восьма статті 83 ЦПК України).

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (частина перша статті 246 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14- 382цс19) зробила висновок, що «вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні».

Виходячи з наведеного вище висновку Великої Палати Верховного Суду, суд приходить до висновку, що у разі розгляду справи у спрощеному позовному провадженні, докази на підтвердження розміру судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, повинні бути подані до переходу суду до стадії ухвалення судового рішення.

Крім того, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2024 року у справі № 285/5547/21 зазначено, що:

«у випадку якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин не подання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі; у разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат.

З матеріалів справи вбачається, що єдине зазначення представником позивача щодо витрат на професійну правничу допомогу є пункт № 25 - 26 позовної заяви, а саме «… 25. Попередній (орієнтовний) розрахунок витрат позивача на професійну правничу допомогу становить 25 000 грн. 26. В порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України повідомляю суд, що позивач надасть докази понесених витрат на правничу допомогу протягом 5 днів з моменту ухвалення судового рішення по суті спору…» (т. 1, а.с. 12).

Крім цього, в процесі розгляду справи, зокрема, при поданні заяв/клопотань чи під час участі у судових засіданнях, представником позивача не було зроблено відповідної заяви стосовно стягнення витрат на правову допомогу.

Також, обґрунтування поважності причин не подання таких доказів суду в процесі розгляду справи та до переходу до стадії ухвалення судового рішення у справі, заява представника позивача ОСОБА_1 адвоката Тимошенка Д.В. про ухвалення додаткового рішення також не містить.

Тлумачення частини першої статті 246 ЦПК України та частини восьмої статті 141 ЦПК України дає підстави для висновку, що у випадку, якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин неподання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі. А у разі закінчення процесуального строку, встановленого частиною восьмою статті 141 ЦПК України (п`ять днів після ухвалення рішення суду), - також і поважні причини пропуску цього строку. За відсутності обґрунтування поважних причин строку подання таких доказів до закінчення судових дебатів у справі чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат. Натомість наслідком закінчення процесуального строку, встановленого частиною восьмою статті 141 ЦПК України, є залишення заяви без розгляду.

Таким чином, враховуючи, що докази понесених витрат на правову допомогу подані представником позивача після ухвалення рішення у справі, а зміст заяви про ухвалення додаткового рішення не містить обґрунтування поважності причин неподання ним цих доказів в процесі розгляду справи, зокрема, до переходу суду до стадії ухвалення судового рішення, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 83, 137, 141, 270 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Тимошенка Дмитра Володимировича про винесення додаткового рішення по цивільній справі № 641/7413/24 за позовною заявою адвоката Тимошенка Дмитра Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до Державного підприємства "Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені О.О. Морозова" про визнання незаконним та скасування наказу, відновлення дії трудового договору та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає чинності після закінчення терміну на апеляційне оскарження, а у випадку її оскарження після розгляду апеляційної скарги судом апеляційної інстанції.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо судового рішення за веб - адресою: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст ухвали виготовлено 11.09.2025 року.

Суддя -І. В. Чайка