Справа № 343/1296/24
Провадження № 22-ц/4808/783/25
Головуючий у 1 інстанції Лицур І. М.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Бойчука І.В., Пнівчук О.В.,

за участю секретаря Струтинської Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Долинського районного суду від 14 березня 2025 року, ухвалене в складі судді Лицура І.М. в м. Долині, у справі за позовом ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Долинарембудсервіс», ОСОБА_2 , до Долинської міської ради Калуського району Івано-Франківської області, ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення Долинської міської ради,

в с т а н о в и в:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Долинської міської ради Калуського району Івано-Франківської області та ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Долинарембудсервіс», ОСОБА_2 , в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Долинської міської ради №2334-33/2023 «Про розгляд звернення гр. ОСОБА_3 с. Мала Тур`я», яким міська рада надала ОСОБА_3 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,25 га, з цільовим призначенням для обслуговування виробничого приміщення по АДРЕСА_1 за рахунок земель запасу в оренду.

Позовні вимоги мотивував тим, що відповідач ОСОБА_3 подав позов, який розглядається Долинським районним судом, де він стверджує, що має у власності зареєстроване нерухоме майно, яке знаходиться в майновому комплексі по АДРЕСА_1 . Однак, як вбачається з ухвали Господарського суду Івано-Франківської області від 29.09.2006 у справі №3/321, постанови Господарського суду Івано-Франківської області від 21.06.2007 у справі №А-3/73-2/120, постанови Господарського суду Івано-Франківської області від 19.08.2008 у справі №А-6/324, постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.11.2006 у справі №3/321, а також рішень реєстраторів нерухомого майна Івано-Франківського обласного бюро технічної інвентаризації від 01.08.2005, від 19.10.2006 та від 30.07.2007, за ОСОБА_3 не зареєстровано жодного нерухомого майна.

Крім того, ОСОБА_3 стверджує, що розробив проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,25 га для обслуговування виробничого приміщення по АДРЕСА_1 на підставі рішення Долинської міської ради №2334-33/2023 від 18.07.2023 «Про розгляд звернення гр. ОСОБА_3 с. Мала Тур`я». Однак, Держгеокадастр відмовив ОСОБА_3 у державній реєстрації вказаної земельної ділянки з тих підстав, що її площа на 99,6721% співпадає з ділянкою, кадастровий номер: :01:012:0018, площею 1,8994 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для обслуговування майнового комплексу.

З цього вбачається, що ОСОБА_3 намагається отримати земельну ділянку, яка призначена для обслуговування майнового комплексу, що належить ТОВ «Долинарембудсервіс», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про що було прийнято рішення Долинською міською радою №2335-33/2023 від 18.07.2023 «Про розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в АДРЕСА_1 ».

Відтак, оспорюваним рішенням Долинської міської ради порушено право позивача ОСОБА_1 , ТОВ «Долинарембудсервіс» та ОСОБА_2 на отримання земельної ділянки, кадастровий номер: :01:012:0018, що знаходиться по АДРЕСА_1 , для обслуговування майнового комплексу, що й стало причиною для звернення до суду з цим позовом.

Рішенням Долинського районного суду від 14 березня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Долинарембудсервіс», ОСОБА_2 , до Долинської міської ради Калуського району Івано-Франківської області, ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення Долинської міської ради №2334-33/2023 «Про розгляд звернення гр. ОСОБА_3 с. Мала Тур`я» відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, неврахування судом правових висновків Верховного суду.

Зазначає, що ОСОБА_3 стверджував в судовому засіданні, що має зареєстроване нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 220), яке знаходиться в майновому комплексі за адресою: АДРЕСА_1 , і суд це взяв до уваги, незважаючи на наступні рішення судів: ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 29.09.2006 у справі №3/321, постанову Господарського суду Івано-Франківської області від 21.06.2007 у справі №А-3/73-2/120, постанову Господарського суду Івано-Франківської області від 19.08.2008 у справі №А-6/324, постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.11.2006 у справі №3/321, а також незважаючи на рішення реєстраторів нерухомого майна Івано-Франківського обласного бюро технічної інвентаризації від 01.08.2005, від 19.10.2006, від 30.07.2007, з яких чітко вбачається, що жодного ідентифікованого майна у ОСОБА_3 немає.

Вказує, що ОСОБА_3 відмовлено у державній реєстрації земельної ділянки у зв`язку з тим, що площа ділянки, відведеної йому для обслуговування виробничого приміщення, на 99,6721% співпадає з ділянкою з кадастровим номером :01:012:0018 площею 1,8994 га за адресою: АДРЕСА_1 , наданою Долинською міською радою для обслуговування майнового комплексу. Однак суд цього до уваги не взяв.

На думку скаржника суд не взяв до уваги і те, що ОСОБА_3 намагається отримати земельну ділянку, яка призначена для обслуговування майнового комплексу ТОВ «Долинарембудсервіс», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про що прийняте відповідне рішення Долинської міської ради від 18.07.2023 №2335-33/2023 «Про розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки АДРЕСА_1 ».

Незважаючи на те, що судом було встановлено, що рішенням Долинської міської ради №2334-33/2023 «Про розгляд звернення гр. ОСОБА_3 с. Мала Тур`я» фактично порушено право ТОВ «Долинарембудсервіс», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на отримання земельної ділянки з кадастровим номером :01:012:0018 за адресою: АДРЕСА_1 , для обслуговування майнового комплексу за цією адресою, все ж було відмовлено у позові.

Зазначає, що у постановах Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі №520/15132/19, від 25 листопада 2022 року у справі №175/4075/18 зазначено, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Отже, необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідача. Тому на позивача покладений обов`язок обґрунтувати свої вимоги поданими до суду доказами, тобто довести, що його права та інтереси порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

У постанові від 02 лютого 2021 року в справі №925/642/19 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Долинська міська рада подала відзив на апеляційну скаргу, в якому, зазначає, що ні у позовній заяві, ні в апеляційній скарзі позивачем не надано жодних доказів і не обґрунтовано, як саме оскаржуване рішення Долинської міської ради порушує його право, з урахуванням того, що обов`язок доказування цього лежить на позивачеві. Тому вважає, що суд правильно відмовив у задоволенні позову. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта адвокат Малетин А.Я. доводи та вимоги апеляційної скарги підтримав.

Представники відповідачів ОСОБА_3 адвокат Парфан Т.Д. та Долинської міської ради Креховецький І.М. щодо задоволення апеляційної скарги заперечили, просили рішення місцевого суду залишити без змін.

Представник третьої особи ТОВ «Долинарембудсервіс» - Сабадаш С.В. апеляційну скаргу підтримав.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не прибула, причини неявки суду не повідомила, повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи належним чином. З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вирішила розглядати справу за відсутності вказаної особи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін та представника ТОВ «Долинарембудсервіс», дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, Рішенням Долинської міської ради Калуського району Івано-Франківської області №2335-33/2023 від 18.07.2023 «Про розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки АДРЕСА_1 » надано дозвіл ТОВ «Долинарембудсервіс», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 1,9000 га для обслуговування майнового комплексу по АДРЕСА_1 за рахунок земель міської ради, в оренду. Зобов`язано ТОВ «Долинарембудсервіс», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 замовити в суб`єкта господарювання, що є виконавцем робіт із землеустрою згідно із законом, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, погодити та подати його на затвердження у встановленому законом порядку (а.с. 49).

03.08.2023 Відділом №4 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Волинській області здійснено державну реєстрацію земельної ділянки площею 1,8994 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:012:0018 (а.с. 50).

Встановлено також, що 10.10.2019 державним реєстратором Узинської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області Ногіним В.В. зареєстровано право приватної власності ОСОБА_3 на нежитлове приміщення загальною площею 150 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , приміщення 4.5.15-18.19а (а.с. 20).

26.04.2023 ОСОБА_3 звернувся до Долинської міської ради Калуського району Івано-Франківської області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,25 га для обслуговування приміщення та виробничої діяльності по АДРЕСА_1 , в оренду (а.с. 18-19).

Рішенням Долинської міської ради Калуського району Івано-Франківської області №2334-33/2023 від 18.07.2023 «Про розгляд звернення гр. ОСОБА_3 с. Мала Тур`я» надано дозвіл ОСОБА_3 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,2500 га для обслуговування виробничого приміщення по АДРЕСА_1 за рахунок земель міської ради, в оренду. Зобов`язано ОСОБА_3 замовити в суб`єкта господарювання, що є виконавцем робіт із землеустрою згідно із законом, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, погодити та подати його на затвердження у встановленому законом порядку (а.с. 22).

Рішенням Державного кадастрового реєстратора Відділу №2 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області №РВ-023 від 18.10.2023 відмовлено ОСОБА_3 у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, оскільки електронний документ не відповідає установленим вимогам, про що зазначено у протоколі проведення перевірки електронного документу. Рекомендовано усунути накладку з ділянкою :01:012:0018; площа співпадає на 99,6721 (а.с. 48).

Звертаючись до суду із цим позовом, представник ОСОБА_1 зазначав, що оспорюваним рішенням Долинської міської ради Калуського району Івано-Франківської області №2334-33/2023 від 18.07.2023 «Про розгляд звернення гр. ОСОБА_3 с. Мала Тур`я» порушено право позивача ОСОБА_1 , а також ТОВ «Долинарембудсервіс» та ОСОБА_2 на отримання земельної ділянки, кадастровий номер: :01:012:0018, що знаходиться по АДРЕСА_1 , для обслуговування майнового комплексу.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів належними та допустимими доказами порушення своїх прав оскаржуваним рішенням Долинської міської ради №2334-33/2023 «Про розгляд звернення гр. ОСОБА_3 с. Мала Тур`я», оскільки таке рішення є актом одноразової дії дозвільного характеру, вичерпує себе фактом прийняття і саме по собі не тягне порушення будь-чиїх прав, тому є законним, а вимога про його скасування є безпідставною і не підлягає до задоволення.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

У постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2021 року в справі №628/1475/19 (провадження №61-7554св21) вказано, що «правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні».

У постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі №753/8671/21 (провадження №61-550св22) зазначено, що «кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду».

Частиною першою ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За змістом статей 13, 19 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами 1, 2 статті 116 Земельного кодексу України, встановлено, що громадяни юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до частини першої статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно ч. 2 ст. 123 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність або користування (оренду) (висновки Великої Палати Верховного Суду у постановах від 17 жовтня 2018 року у справі №380/624/16-ц (провадження №14-301цс18), від 03 жовтня 2018 року у справі №820/4149/17 (провадження №11-759апп18)).

Надання відповідачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (на підставі рішення Долинської міської ради Калуського району Івано-Франківської області №2334-33/2023 від 18.07.2023), зокрема яке відбулось в день надання такого дозволу позивачу та третім особам (рішення Долинської міської ради Калуського району Івано-Франківської області №2335-33/2023 від 18.07.2023), не означає позитивного рішення про надання у власність або користування конкретно визначеної земельної ділянки.

Згідно з частинами першою-п`ятою статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій-сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Як зазначено в постанові Верховного Суду від 22 листопада 2023 року у справі №444/3482/18 (провадження №61-8142св23), «Надання дозволу на розробку проекту землеустрою має на меті лише формування земельної ділянки як окремого об`єкта. При цьому не суттєво за чиїм замовленням такий проект буде розроблено. Закон не виключає ситуації, коли проекти одночасно розробляються різними замовниками. На стадії розробки документації із землеустрою ані ОСОБА_1, ані ОСОБА_2 не мали переваги. Рішення про затвердження технічної документації та передачу комунальної земельної ділянки тій чи іншій особі відноситься до виключної компетенції відповідного органу місцевого самоврядування. В свою чергу колегіальний орган приймає рішення виходячи з позиції (внутрішнього переконання) його членів».

Отже, надання уповноваженим органом, який діє в межах компетенції дозволу на розробку землевпорядної документації є актом індивідуальної дії, та вичерпує себе на стадії розроблення такої документації.

Крім того, рішенням Державного кадастрового реєстратора Відділу №2 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області №РВ-023 від 18.10.2023 відмовлено ОСОБА_3 у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, оскільки електронний документ не відповідає установленим вимогам, про що зазначено у протоколі проведення перевірки електронного документу. Рекомендовано усунути накладку з ділянкою :01:012:0018; площа співпадає на 99,6721 (а.с. 48).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що приймаючи оскаржуване рішення, Долинська міська рада як суб`єкт владних повноважень діяла обґрунтовано, з урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення №2334-33/2023 від 18.07.2023, яке є одним з підготовчих етапів і обов`язковою передумовою до розгляду уповноваженим органом місцевого самоврядування питання щодо передачі землі для зацікавленої особи, і таке саме по собі не порушує прав позивача на отримання в оренду земельної ділянки для обслуговування майнового комплексу по АДРЕСА_1 за рахунок земель міської ради.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року в справі №907/29/19 (провадження №12-17гс20) вказано, що обставини, які підлягають встановленню судом у справі, - це юридичні факти, тобто життєві обставини (дії, події), з якими правом пов`язується виникнення юридичних наслідків. Натомість правова оцінка - це висновок щодо застосування права за певних життєвих обставин. Правова оцінка може полягати, зокрема, у висновках, зроблених у зв`язку з установленими судом життєвими обставинами, про те, чи виникли юридичні наслідки та які саме, чи порушене право особи, чи виконане зобов`язання належним чином відповідно до закону та договору, чи певна поведінка є правомірною або неправомірною, чи додержано стороною вимог закону тощо.

Таким чином, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення.

Доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Долинського районного суду від 14 березня 2025 року без змін.

Що ж стосується заявленого представником апелянта в суді апеляційної інстанції клопотання на необхідність винесення судом окремої ухвали щодо представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Парфана Т.Д., то апеляційний суд зазначає наступне.

Окрема ухвала суду - це ухвала, якою суд реагує на виявлені під час розгляду справи порушення закону і причини та умови, що сприяли вчиненню порушення. Окрема ухвала є формою профілактичного впливу судів на правопорушення.

Відповідно до положень ст. 385 ЦПК України суд апеляційної інстанції у випадках і в порядку, встановлених ст. 262 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу.

За положеннями частини 2 ст. 262 ЦПК України суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків (в тому числі, якщо підписана адвокатом чи прокурором позовна заява містить суттєві недоліки) або іншого порушення законодавства адвокатом або прокурором.

В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги якого порушено, і в чому саме полягає порушення (ч. 5 ст. 262 ЦПК України).

Окрема ухвала як форма реагування на виявлені порушення вимог законодавства та інструмент для їх усунення має бути законною і обґрунтованою, відповідати вимогам судового рішення (частини перша-третя статті 263 ЦПК України). Окрема ухвала повинна бути належно мотивованою і може бути постановлена тільки на підставі перевірених у суді доказів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі №438/610/14-ц (провадження №14-577цс19) вказано, що «постановлення окремої ухвали є процесуальною дією суду, вчинення якої не залежить від наявності клопотань учасників справи. Суд постановляє окрему ухвалу лише тоді, якщо встановить порушення певним органом чи іншою особою вимог законодавства або недоліки в їхній діяльності під час вирішення спору».

Отже, правовими підставами постановлення окремої ухвали є виявлені під час розгляду справи порушення матеріального або процесуального права, встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню таких порушень.

Інститут окремої ухвали направлений на реагування суду у тих випадках, коли порушення закону настільки очевидне, зухвале та систематичне, що не дозволяє суду бути інертним до таких порушень і спонукає до ефективних дій, втіленням яких має бути окрема ухвала (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2023 року у справі №990/131/22, провадження №11-137заі23).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.04.2018 у справі №761/32388/13-ц (провадження №61-3251св18) зазначено, що при вирішенні питання про постановлення окремої ухвали суд має виходити з того, що мають бути виявлені порушення закону. Вирішення питання щодо постановлення окремої ухвали є дискреційними повноваженнями суду і є його правом, а не обов`язком.

Колегія суддів вважає, що правові підстави для постановлення окремої ухвали у даній справі відсутні, оскільки представником апелянта Малетиним А.Я. не наведено обставин, які можуть бути підставою для постановлення окремої ухвали, і судом таких не встановлено.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Долинського районного суду від 14 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: І.В. Бойчук

О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 17 вересня 2025 року.