Справа № 629/4645/25
Номер провадження 2/629/1354/25
12.09.2025 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі головуючого судді Каращука Т.О., за участю секретаря судового засідання Лукаренко А.Р., розглянувши в залі суду в м. Лозова цивільну справу №629/4645/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Ізюмський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про встановлення батьківства та стягнення аліментів, -
Позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому просила встановити, що останній є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; внести зміни до актового запису про народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінивши прізвище та по-батькові дитини з " ОСОБА_3 " на " ОСОБА_4 ", у відомостях про батька дитини внести зміни, вказавши батьком- " ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця м. Кремінна, Сіверськодонецького району Луганської області" та виключивши відомості про ОСОБА_5 ; стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини у розмірі заробітку (доходу) платника аліментів але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що з відповідачем по справі вони проживали як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу. Від цих стосунків у сторін ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася донька ОСОБА_3 . Відповідач є її батьком, однак він відмовився в органах РАЦСу подати заяву про реєстрацію батьківства, тому відповідно запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень був проведений в порядку, передбаченому ст.135 Сімейного кодексу України. З дня народження спільної дитини позивачка постійно, відповідач періодично піклувався про доньку, сторони разом її ростили та виховували. Однак після чергового розірвання стосунків відповідач перестав приймав участь у житті дитини та перестав будь-яким чином допомагати їй матеріально. Позивачка зазначає, що відповідач з часу знайомства і по теперішній час ніколи не намагався брати на себе обов`язки щодо забезпечення всім необхідним сім`ї, тому саме у зв`язку з цим виникали постійні сварки, та час від часу сторони припиняли подружні стосунки. ОСОБА_1 вказує, що наразі працює в ТОВ «Сільпо ФУТ», пекарем, має невисоку заробітну плату, і її доходів не вистачає для забезпечення себе та доньки. Позивачка приділяє увагу розвитку й навчанню доньки, самостійно забезпечує її лікування. Останнім часом відповідач абсолютно не цікавиться життям дитини, не приділяє їй уваги, ніколи не надавав матеріальну допомогу доньці без нагадувань. Тому позивачка вимушена звернутися до суду з позовом про встановлення батьківства дитини та стягнення аліментів.
Ухвалою суду провадження у справі було відкрито у порядку загального позовного провадження, відповідачу надано час для подання відзиву на позовну заяву.
Ухвалою суду призначено справу до судового розгляду.
Позивачка в судове засідання не з`явилася, надала заяву у якій просила суд задовольнити позовні вимоги та розглянути справу за її відсутності.
Відповідач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, у якій прохав проводити розгляд справи за його відсутності, підтримав позовні вимоги в повному обсязі.
Представник третьої особи у судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти заявлених вимог не заперечувала.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників
справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини.
Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.9), ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася ОСОБА_3 , батьками якої записано ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
Відомості про батька дитини були внесені відповідно до ст.135 СК України, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян (а.с.10).
Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 (а.с.15) 28 січня 2025 року ОСОБА_2 та ОСОБА_6 уклали шлюб, після чого дружині було присвоєно прізвище чоловіка ОСОБА_7 .
Згідно витягів з реєстру територіальної громади (а.с. 8, 11, 14) ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .
До матеріалів справи додано фотознімки (а.с.16-17) на одному з яких зображений чоловік та маленька дівчинка, на іншому чоловік, дві дівчинки- підлітки та позивачка, як зазначає остання на них зображена їх спільна донька ОСОБА_8 та відповідач.
Відповідно до ст. 126 СК України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.
Відповідно до ч. 1 ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.
Згідно ч. 2 ст. 128 СК України, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу.
Згідно ч. 3 ст. 128 СК України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.
Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачено, що відповідно до статей 213, 215 ЦПК України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це.
Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі-органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття.
Верховний Суд в своїй постанові від 15.04.2021 у справі №361/2653/15-ц вказав, що доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства.
Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.
Судово-генетична та судово-імунологічна експертизи у цій справі не проведені, проте враховуючи позицію відповідача, який не заперечував проти задоволення позовних вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, судом встановлено, що ОСОБА_2 є біологічним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до підпункту двадцятого пункту першого розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.
Щодо вимоги позивачки стосовно стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, суд зазначає наступне.
Згідно положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини», в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.
Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття.
Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Згідно з п. 16 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» 15.05.2006 року N 3 згідно з ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 189 цього Кодексу батькам надано право укласти договір про сплату аліментів на дитину, умови якого (про розмір аліментів, строки їх виплати тощо) не повинні порушувати її права. При цьому розмір аліментів сторони визначають за домовленістю між собою, але за жодних обставин він не може бути меншим від передбаченого у ч. 2 ст. 182 СК України.
Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» 15.05.2006 року N 3 за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.
Згідно з ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Згідно з ч.1 ст.182 СК України, суд при визначенні розміру аліментів враховує такі обставини: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Одночасно законодавцем визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України).
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років -становить 3 196 гривень
При вирішенні питання про можливість відповідача сплачувати аліменти на утримання дитини, суд бере до уваги позицію відповідача, який не заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище дитини, беручи до уваги відсутність заперечень відповідача стосовно його стану здоров`я та матеріального становища, наявності інших дітей або непрацездатних членів родини та інших обставин, визначених законом, прожиткового мінімуму, встановленого Законом України «Про державний бюджет на 2025 рік», суд встановлює розмір аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.
Такий розмір аліментів не є надмірним та є об`єктивним з огляду на вимоги закону щодо прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та принципу рівності батьків у утриманні дитини, відповідає встановленим судом обставинам справи, наданим доказам та вимогам СК України, та має забезпечити право неповнолітньої дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.
Разом з цим, суд вважає необхідним роз`яснити сторонам, що відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них.
Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, в даному випадку стягнення аліментів присуджується з 02.07.2025 року.
Згідно з п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.
Враховуючи те, що обставини, на які посилається позивачка як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, беручи до уваги позицію відповідача, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.
На підставі ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір за вимогу щодо стягнення аліментів, від якого позивачка звільнена.
Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 141, 142, 200, 206, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Ізюмський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про встановлення батьківства та стягнення аліментів- задовольнити у повному обсязі.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Внести зміни до актового запису про народження №03 від 11.11.2009 року, складеного Заводською сільською радою Ізюмського району Харківської області, змінивши прізвище та по-батькові дитини з ОСОБА_3 на ОСОБА_4 , у відомостях про батька дитини внести зміни, вказавши батьком- ОСОБА_2 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця м. Кремінна Сіверськодонецького району Луганської області та виключивши відомості про ОСОБА_5 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 02.07.2025 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_7 .
Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежів за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1 211 гривень 20 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація про сторони:

Позивачка - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_3 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Третя особа - Ізюмський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, , місцезнаходження за адресою: пр. Незалежності, буд.64 В, м. Ізюм, Харківська область, 64302.

Суддя Т.О.Каращук