Справа № 183/2194/25
№ 2-з/183/69/25

У Х В А Л А
16 вересня 2025 року м. Самар
Суддя Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області Городецький Д.І., розглянувши в письмовому провадженні заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Куща Дмитра Сергійовича про забезпечення позову у цивільні справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Перша самарівська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, Міністерство оборони України, про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на 1/2 частку майна, -
12 вересня 2025 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Кущ Дмитро Сергійовичзвернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просить:
- вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладенням арешту на житловий будинок, загальною площею 56,6 кв.м., житловою площею 40,6 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , до прийняття судом рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Перша самарівська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, Міністерство оборони України, про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на 1/2 частку майна.
В обґрунтування заяви посилається на те, що у провадженні Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Перша самарівська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, Міністерство оборони України, про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на 1/2 частку майна, в якому ОСОБА_1 просить:
- встановити факт проживання її, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 і ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , однією сім`ю без реєстрації шлюбу з липня 2018 року по 09 лютого 2024 року;
- визнати за нею, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 право власності на 1/2 частину майна із спільної сумісної власності, яке набуте в період проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 , а саме на: житловий будинок, загальною площею 56,6 кв.м., житловою площею 40,6 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та транспортний засіб марки Chevrolet Evanda, р.н. НОМЕР_2 , 2005 року випуску, VIN № НОМЕР_3 .
Вказує на те, що під час проживання зазначене вище майно ОСОБА_1 і ОСОБА_3 придбали за спільні кошти. Спірне майно було зареєстровано за ОСОБА_3 .
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер.
Після смерті ОСОБА_3 , його мати, тобто відповідач ОСОБА_2 28 лютого 2025 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом серії НТР № 247179, видане державним нотаріусом Першої самарівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Голубовою О.С. за р. № 2-74 на житловий будинок загальною площею 56,6 кв.м., житловою площею 40,6 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності за відповідачем ОСОБА_2 на спірний житловий будинок зареєстровано 28 лютого 2025 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
08 вересня 2025 року в підготовчому судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Лазуренко Ілхаме Фіруддіновна повідомила, що відповідач має намір здійснити продаж спірного житлового будинку.
Крім того, факт продажу житлового будинку підтверджується Витягом із сайту ОLХ, на якому розміщено відповідне оголошення на сайті ОLХ.
Враховуючи наведене, позивач ОСОБА_1 та її представник вважають, що невжиття заходів забезпечення позову, може ускладнити або зробити неможливим виконання можливого рішення суду, оскільки відповідач ОСОБА_2 може відчужити спірне майно на користь третіх осіб, що утруднить виконання рішення суду.
Заява розглядається в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 153 Цивільного процесуального кодексу України.
Розглянувши заяву, дослідивши матеріали справи, суд приходить до нижченаведеного.
Частинами першою та другою статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Отже, за змістом наведених вище статей, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.
У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Тобто, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.
Мета забезпечення позову - це хоч і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати або знецінити, якщо такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.
У своєму правовому висновку, сформульованому у постанові від 13 січня 2020 року у справі № 922/2163/17, Верховний Суд зазначив, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Зміст і форма заяви про забезпечення позову відповідає вимогам статті 151 ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується:
1) накладенням арешту намарно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;
2) забороною вчиняти певні дії;
3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;
4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;
5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;
6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;
7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору;
8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;
9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;
10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 150 ЦПК України, суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.
Положеннями статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і находяться у нього чи в інших осіб (пункт 1 частини першої статті 150 ЦПК України).
При цьому, такий вид забезпечення позову як накладення арешту застосовується судом, як правило, у майнових спорах у тих випадках, коли спірне майно може бути відповідачем продане, розтрачене, кошти витрачені, що в майбутньому перешкоджатиме виконанню рішення або взагалі зробить його виконання неможливим. Отже, необхідними умовами для вжиття забезпечувальних заходів, зокрема арешту майна, є, насамперед, належність цього майна відповідачеві, розумна співмірність вартості арештованого майна ціні позову, обґрунтування необхідності вжиття заходів для захисту прав позивача та можливість такого заходу забезпечити реальне виконання очікуваного позивачем рішення.
Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис про смерть № 305, складений 16 лютого 2024 року Новомосковським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 від 16 лютого 2024 року.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії НТР № 247179 від 28 лютого 2025 року, виданого державним нотаріусом Першої самарівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Голубовою О.С. за р. № 2-74 є власникомжитлового будинку загальною площею 56,6 кв.м., житловою площею 40,6 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Встановлено, що відповідач ОСОБА_2 розмістила оголошення на сайті ОLХ про продаж житлового будинку загальною площею 56,6 кв.м., житловою площею 40,6 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 за ціною 454 103,00 грн., що підтверджується Витягом із сайту ОLХ.
Наведені обставини свідчать про те, що оскільки між сторонами існує спір щодо нерухомого майна, яке зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 , а тому остання може безперешкодно відчужити його у власність інших осіб. Після цього, виконання рішення суду у разі задоволення позову стане неможливим. Крім того, позивач ОСОБА_1 буде вимушена додатково оспорювати договори відчуження спірного майна. Це свідчить про те, що невжиття заходів забезпечення позову також істотно ускладнить ефективний захист прав позивача.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду у разі задоволення позову.
Разом з тим, як вбачається зі змісту заяви про забезпечення позову, позивач та її представник просять забезпечити позов шляхом накладення арешту на спірний житловий будинок.
Так, забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, або до набрання законної сили рішенням про відмову в позові.
Арешт майна це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна.
Заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна це перешкода у вільному розпорядженні майном.
В той же час, процесуальний порядок арешту майна полягає у виявленні майна, його опису, опечатуванні та передачі його на зберігання.
Позивачем та її представником не обґрунтовано наявність підстав для обрання саме арешту, як виду забезпечення позову, враховуючи, що об`єктом нерухомого майна є житловий будинок АДРЕСА_1 , арешт якого унеможливлює користування ним.
Таким чином, суд приходить до висновку, що обраний позивачем вид забезпечення позову у вигляді арешту є недоцільним та неспівмірним.
Підстав для застосування зустрічного забезпечення суд не вбачає.
У зв`язку з чим, заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 149-153, 260-261, 354 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
Заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Куща Дмитра Сергійовича про забезпечення позову у цивільні справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Перша самарівська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, Міністерство оборони України, про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на 1/2 частку майна, - задовольнити частково.
В задоволенні іншої частини заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Куща Дмитра Сергійовича відмовити.
Зустрічне забезпечення не застосовується.
Учасник справи може звернутися до суду з мотивованим клопотанням про скасування заходів забезпечення позову у відповідності до ст. 158 ЦПК України.
Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.
Ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом та виконується негайно з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження, в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Примірник ухвали про забезпечення позову негайного направити заявнику та для виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову, яких суд може ідентифікувати, а також відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Судом роз`яснюється, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 148 ЦПК України, за невиконання ухвали про забезпечення позову у встановлений судом строк, суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Строк пред`явлення виконавчого документа до виконання протягом трьох років з наступного дня після постановлення ухвали.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути поданою до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, я кщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвалу складено та підписано 16 вересня 2025 року.

Суддя Д.І. Городецький