Дата документу 09.09.2025Справа № 554/3980/22
Провадження № 4-с/554/33/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2025 року м.Полтава

Шевченківський районний суд міста Полтави у складі:

головуючого судді - Материнко М.О.

за участю секретаря судового засідання Кашуби В.А.,

авдоката скаржника ОСОБА_1 ,

адвоката стягувача Репеті В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_2 про визнання дій державного виконавця Солом`янського відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бурлаки Руслана Володимировича неправомірними

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулася до Шевченківського районного суду міста Полтави із скаргою, в якій просила:

-визнати неправомірними дії державного виконавця Солом`янського відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бурлаки Руслана Володимировича щодо обчислення Боржнику ОСОБА_2 розміру заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 882 184, 90 гривень, які стягуються з неї в межах виконавчого провадження № 77649502;

-скасувати постанову державного виконавця Солом`янського відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бурлаки Руслана Володимировича від 09.07.2025 року № 77649502 про арешт коштів боржника;

-зобов`язати державного виконавця Солом`янського відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бурлаку Руслана Володимировича здійснити перерахунок розміру заборгованості зі сплати аліментів у межах виконавчого провадження № 77649502 з урахуванням обмежень передбачених ч. 5 ст.183 СК України.

Скарга мотивована тим, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 30.01.2025 року у справі № 554/3980/22, серед іншого, стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Тростянець Сумської області, адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти у розмірі 1 /4 частини всіх видів доходів, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.08.2022 року і до досягнення сином повноліття.

09.04.2025 року державним виконавцем Солом`янського відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бурлакою Р.В. відкрито виконавче провадження № 77649502 з примусового виконання рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 30.01.2025 року.

09.07.2025 року постановою державного виконавця Солом`янського відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бурлакою Р.В., а рамках ВП № 77649502 накладено арешт на всі рахунки боржника ОСОБА_2 на суму стягнення у розмірі 862 253,90грн.

Посилаючись на те, що державний виконавець протиправно завищив заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 465 466,15 грн, що є перевищенням встановленого законом граничного розміру, передбаченого ч. 5 ст. 183 Сімейного кодексу України, скаржник звернулася до суду з вказаною скаргою.

В судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_2 адвокат Садікова М.В. підтримала скаргу та просила її задовольнити.

В судовому засіданні представник стягувача ОСОБА_3 адвокат Репетя В.О. просив відмовити у задоволенні скарги з підстав викладених у письмових поясненнях.

В судове засідання особа, дії якої оскаржуються державний виконавець Солом`янського відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бурлака Руслана Володимирович не з`явився, причин неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши представника скаржника, стягувача, суд дійшов до наступних висновків.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», сторони виконавчого провадження мають право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно ч. 1 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Відповідно до абзацу другого частини другої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Відповідно до виконавчого листа № 554/3980/22 виданого Октябрським районним суду м. Полтави боржником є ОСОБА_2 .

09.04.2025 року державним виконавцем Солом`янського відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бурлакою Р.В. відкрито виконавче провадження № 77649502.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ВП № 77649502, заборгованість ОСОБА_5 зі сплати аліментів за період з 16.08.2022 року по 16.06.2025 року становить 862 184,90 грн.

09.07.2025 року постановою державного виконавця Солом`янського відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бурлакою Р.В., а рамках ВП № 77649502 накладено арешт на всі рахунки боржника ОСОБА_2 на суму стягнення у розмірі 862 253,90грн.

Щодо способу захисту.

Гарантією прав фізичних та юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Частина восьма статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Згідно з частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

У постанові від 13 січня 2021 року у справі № 61-15422св20 Верховний Суд дійшов висновку про те, що оскільки заявник звернулася до суду, який видав виконавчий документ, зі скаргою на дії державного виконавця щодо розрахунку аліментів у порядку контролю за виконанням судового рішення, то такий спір може розглядатися у порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця, що передбачений розділом VII ЦПК України.

Аналогічні висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 29 серпня 2018 року у справі № 201/10328/16-ц, від 27 листопада 2019 року у справі № 201/10329/16-ц.

Тобто, у вказаній категорії справ боржник, як і стягувач аліментів, можуть обирати спосіб судового захисту: або оскаржувати дії державного виконавця, або пред`являти позов на загальних підставах.

У постанові від 05 серпня 2020 року у справі № 464/6206/18 Верховний Суд вказав, щодо компетентності суду зобов`язувати державного виконавця вчиняти певні дії, так як це не є втручанням у повноваження державного виконавця, а узгоджується із положенням частини другої статті 451 ЦПК України, згідно з яким у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржені рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Отже, вимога скарги про зобов`язання державного виконавця провести повторний розрахунок заборгованості боржника за сплатою аліментів є правомірною й підлягає перевірці по суті, яка зазначена у скарзі, а саме, щодо певного розрахунку державною виконавчою службою заборгованості за аліментами.

Щодо зобов`язання державного виконавця здійснити перерахунок розміру заборгованості зі сплати аліментів.

Згідно ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Згідно з частинами 1-3 ст.181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (частина перша статті 183 Сімейного кодексу України).

Відповідно до ст.195 Сімейного кодексу України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

ч.5 ст. 183 Сімейного кодексу України передбачено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

В свою чергу, державним виконавцем, у провадженні якого перебуває виконавчий лист, не обмежено розмір стягуваних аліментів 10 прожитковими мінімумами на дитину відповідного віку, розмір яких був встановлений рішенням суду під час вирішення спору про стягнення аліментів між сторонами.Тобто даний розрахунок не відповідає зазначеним нормам Сімейного законодавства щодо максимального розміру аліментів на дитину.

Суд не приймає доводи сторони стягувача оскільки вони суперечать статті 183 СК України.

Враховуючи, недотримання державним виконавцем чинного законодавства при складанні розрахунку заборгованості по аліментам є підставою для визнання його дій неправомірними, і зобов`язання усунути порушення шляхом складання нового розрахунку з урахуванням обмежень передбачених ч. 5 ст.183 СК України.

Щодо скасування постанови державного виконавця про арешт коштів боржника.

Виконавець зобов`язаний вживати заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, та має право отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках (стаття 18 Закону №1404-VIII).

Відповідно до статті 10 Закону №1404-VIII, заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч.1, 2 ст.48 Закону №1404-VIII, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статей 19-1 та 26-1 Закону України «Про теплопостачання» від 2 червня 2005 року за №2633-IV, статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику» від 16 жовтня 1997 року за 575/97-ВР, та на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки» від 24 червня 2004 року за №1868-IV, на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту (ч.4 ст.48 Закону №1404-VIII).

Частиною шостою статті 48 Закону №1404-VIII визначено, що стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Згідно з ч.3 ст.52 Закону №1404-VIII не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Статтею 56 Закону №1404-VIII визначено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Згідно з пунктом 8 розділу VІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 лютого 2012 року №512/5 (в редакції наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року №2832/5) на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт, про що виноситься постанова виконавця. У постанові зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчим документом, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця та вказуються реквізити рахунку, на якому знаходяться кошти, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів. За зведеним виконавчим провадженням арешт накладається на загальну суму заборгованості за зведеним виконавчим провадженням з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця.

Статтею 68 Закону №1404-VIII визначено, що стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

За приписами ч.1 ст.69 Закону №1404-VIII підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а в разі якщо такий строк не встановлено, - до десятого числа місяця, наступного за місяцем, за який здійснюється стягнення. Такі підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці щомісяця надсилають виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України.

Відповідно до приписів пункту 1 частини першої статті 59 Закону №1404-VIII підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 17 січня 2020 року по справі №340/1018/19 (адміністративне провадження №К/9901/22118/19) зазначив, що приписами частини першої статті 2, частини другої статті 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01 липня 1949 року №95, ратифікованої Україною 04 серпня 1961 року, визначено, що дана Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватися заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.

Заробітна плата в розумінні поняття «власності» є майном, на захист якого в тому числі стає стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Принципи, закріплені в статтях 3, 43 Конституції України, також знаходять своє вираження в положеннях статті 97 Кодексу законів про працю України, статтях 15, 22, 24 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року за №108/95-ВР.

Зазначені норми в сукупності свідчать про те, що держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю.

Рахунки, які передбачені для виплати заробітної плати та сплати податків, зборів і обов`язкових платежів до Державного бюджету України, є рахунками із спеціальним режимом, на які виконавчою службою відповідно до вимог законодавства арешт не накладається, а виокремлення таких рахунків належить до повноважень виконавчої служби.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 червня 2019 року по справі №916/73/19, від 10 жовтня 2019 року по справі №916/1572/19.

На підставі наявних у справі даних та доказів, суд дійшов висновку, за необхідне задовольнити вимоги скаржника щодо скасування постанови про арешт коштів боржника від 09.07.2025 року .

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Дослідивши надані докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення скарги.

На підставі ст. 12, 68, 70, 82, Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 447,449 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_2 про визнання дій державного виконавця Солом`янського відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бурлаки Руслана Володимировича- задовольнити.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Солом`янського відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бурлаки Руслана Володимировича щодо обчислення Боржнику ОСОБА_2 розміру заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 882 184, 90 гривень, які стягуються з неї в межах виконавчого провадження № 77649502.

Зобов`язати державного виконавця Солом`янського відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бурлаку Руслана Володимировича здійснити перерахунок розміру заборгованості зі сплати аліментів у межах виконавчого провадження № 77649502 з урахуванням обмежень передбачених ч. 5 ст.183 СК України.

Скасувати постанову державного виконавця Солом`янського відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бурлаки Руслана Володимировича від 09.07.2025 року № 77649502 про арешт коштів боржника.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Полтавського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали виготовлено 12.09.2025 року.

Суддя М.О.Материнко