ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6976/25 Справа № 183/4603/25 Суддя у 1-й інстанції - Оладенко О. С. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Красвітної Т.П.,

при секретарі - Гвоздєві М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2025 року про відмову у відкритті провадження, у складі судді Оладенко О.С.

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Перша самарівська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, приватний нотаріус Новомосковського міського нотаріального округу Шевченко Ганна Василівна про визнання заповіту недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2025 року відмовлено ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі, на підставі положень пункту 2 частини 1 статті 186 ЦПК України.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що існує судове рішення, яке набрало законної сили між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, а тому відсутні підстави для відкриття провадження у справі.

Не погодившись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, ставить питання про скасування ухвали суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що спір виник між тими самими сторонами, про той самий предмет, але позов пред`явлено з іншої підстави, у зв`язку з чим суд дійшов помилкового висновку про наявність передбачених пунктом 2 частини 1 статті 186 ЦПК України підстав для відмови у відкритті провадження. Вказує, що суд першої інстанції безпідставно та помилково дійшов висновку про тотожність вимог позову та такими, які вже були предметом розгляду судів першої, апеляційної та касаційної інстанції у справі №183/1446/17, однак не звернув уваги на те, що заявлені вимоги позову не є тотожними, вони є зовсім різними та потребують дослідження, а тому наявні підстави для скасування ухвали суду.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін, посилаючись на її законність та обґрунтованість.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно із частинами 1,2,5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам судове рішення не відповідає, з огляду на таке.

Судом встановлено, що у травні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, в якому просила визнати недійсним заповіт ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складений останньою 05 лютого 2014 року на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , посвідчений приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Шевченко Г.В., зареєстровано в реєстрі за №190 та застосувати наслідки недійсності заповіту.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що існує судове рішення у справі № 183/1446/17, яке набрало законної сили, після перегляду справи в апеляційному та касаційному порядку, між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав позову.

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, з огляду на таке.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України, частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Підстави для відмови у відкритті провадження у справі передбачено статтею 186 ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.

Позови вважають тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 22 квітня 2015 року у справі №6-79цс15.

Нетотожність хоча б одного із цих елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж самими сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою в постанові від 12 травня 2021 року у справі № 716/1945/20 (провадження № 61-2517св21).

Отже, для застосування підстави для відмови у відкритті провадження у справі необхідна наявність водночас трьох складових, а саме тотожних сторін спору, тотожного предмета позову, тотожної підстави позову, тобто коли позови співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. При цьому, зазначені підстави для відмови у відкритті провадження у справі спрямовані на усунення випадків повторного вирішення судом спорів, які вже розглянуті і остаточно вирішені по суті.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 зазначала, що предметом позову, який вже розглянуто, було визнання заповіту недійсним з тих підстав, що в силу стану здоров`я на момент посвідчення заповіту, особа не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В даному позові, зовсім інші обставини для визнання заповіту недійсним, які не були предметом досліжження у справі, а саме вчинення правочину під тиском відповідача, який скористався похилим віком та станом здоров`я спадкодавця та складений проти волі спадкодавця. В той же час, судами першої, апеляційної та касаційної інстанції встановлено, що підставою позову у справі № 183/1446/17 було встановлення факту, що оскаржений заповіт від 05 лютого 2014 року було складено з дефектом волі заповідача. Отже, підстави даного позову у справі № 183/4603/25 є відмінними від підстав, які заявлялись позивачем у в інший цивільній справі № 183/1446/17.

Колегія суддів звертає увагу на те, що при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції.

ЄСПЛ вказав, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (Shishkov v. Russia, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що відмова у відкритті провадження у справі із підстав, наведених судом першої інстанції, є формальним та сумнівним з точки зору дотримання права позивача на доступ до правосуддя, гарантованого йому національним та європейським законодавством права на доступ до правосуддя.

Суд першої інстанції не врахував дані обставини і вищезазначені вимоги процесуального закону та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для відкриття провадження у справі з підстав пункту 2 частини 1 статті 186 ЦПК України та дійшов помилкового висновку, що вказані позови є тотожними, оскільки підстави даного позову у справі № 183/4603/25 є відмінними від підстав, які заявлялись позивачем у справі №183/1446/17.

Відповідно до частини 6 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Згідно із пунктом 4 частини 1 статті 379 ЦПК України порушення норм процесуального права, яке призвело до помилковості ухвали є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, а тому ухвала суду підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2025 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 03 вересня 2025 року

Повний текст судового рішення складено 15 вересня 2025 року.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

Т.П. Красвітна