Номер провадження 2-з/754/109/25
У Х В А Л А

15 вересня 2025 року суддя Деснянського районного суду міста Києва Сенюта В.О. розглянувши матеріали заяви представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Деснянського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна.

11.09.2025 через систему «Електронний суд» до Деснянського районного суду міста Києва, від представника позивача надійшла заява про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на майно, зареєстроване на праві особистої приватної власності за ОСОБА_4 нежитлові приміщення № 1-11 групи нежитлових приміщень № 1 загальною площею 379,4 кв.м., розташованих за адресою АДРЕСА_1 .

Подану заяву обґрунтовано тим, що відповідачка 13.03.2024 внесла спірне спільне майно подружжя у статутний капітал власного ТОВ «Управління інвестиційною нерухомістю», де вона є одноособовим власником і приховала цей факт від позивача. Крім того, відповідачка продовжує вчиняти дії з відчуження нерухомого майна, як от за договором іпотеки, внесла спірне майно в заставу. Невжиття заходу забезпечення позову, шляхом накладення арешту на майно може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Дослідивши матеріали цивільної справи та вивчивши заяву про забезпечення позову, суд приходить до висновку, що заява представника позивача про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до прохальної частини позовної заяви, позивач просить:

І. Встановити факт спільного проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу з листопада 2014 року по 12.02.2023;

ІІ. Визнати наступне майно спільним сумісним майном подружжя:

-автомобіль марки HONDA, модель ODYSSEY, 2008 року випуску, номерний знак

НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 ;

-автомобіль Марки LAND ROVER , модель DISCOVERY, 2019 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 , номер кузову НОМЕР_4 ;

-автомобіль Марки CADILLAC, модель ESCALADE, 2010 року випуску, номерний знак НОМЕР_5 , номер кузову НОМЕР_6 .

ІІІ. В порядку поділу спільної сумісної власності стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобілів в розмірі 1 502 215 грн.

ІV. Визнати спільним сумісним майном наступні нежитлові приміщення: - нежитлове приміщення №1 групи приміщень №1; нежитлові приміщення №№1-9 групи приміщень №2; нежитлові приміщення №1 групи приміщень №3, загальною площею 655,8 кв.м., в будівлі літ. "И" , що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 ; нежитлове приміщення №1 групи приміщень №2; нежитлове приміщення №1 групи приміщень №3; нежитлові приміщення №1,2,3,4,5,6 групи приміщень №4; нежитлові приміщення № 1,2,3 групи приміщень №5, загальною площею 802,6 кв.м. в будівлі літ. "Д", що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 1/2 частину нежитлового приміщення, групи нежитлових приміщень в будівлі літ. "З", площею 352,30 кв.м., в будівлі літ. "И" площею 185,5 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_1 . Нежитлове приміщення загальною площею 149 кв.м. групи приміщень №1,2,3 в будівлі літ.Е, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 . Нежитлове приміщення загальною площею 379,4 кв.м.- 35/100 часток в будівлі літ. «Б», що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

V. В порядку поділу спільної сумісної власності стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частини нежитлових приміщень в розмірі 20 496 800 грн.

Статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

Так, згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У відповідності до положень п.2 ч.1 ст.150 ЦПК України одними із видів забезпечення позову є заборона вчиняти певні дії.

Згідно із ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути спів мірними з заявленими позивачем вимогами.

Також, слід зазначити, що згідно роз`яснень, які містяться в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року за №9, вбачається, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Крім того, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Разом з тим, зі змісту заяви про забезпечення позову не вбачається наявність обставин, які можуть утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду, а також зазначена заява не містить належного мотивування необхідності заборони відчуження майна, як цього вимагає Постанова Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Представник заявника у заяві про забезпечення позову вказує на те, що ОСОБА_3 у березні 2024 року внесла спірне майно подружжя у статутний капітал власного ТОВ «Управління інвестиційною нерухомістю». При цьому, на обґрунтування заяви про забезпечення позову вказує на правовий висновок ВП ВС від 29.06.2021 у справі № 916/2813/18.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2021 у справі № 916/2813/18 зазначено, що з моменту внесення грошових коштів чи іншого майна як вкладу таке майно належить на праві власності самому товариству і воно втрачає ознаки об`єкта права спільної сумісної власності подружжя (пункт 8.40 зазначеної постанови).

У постанові від 10.04.2024 у справі № 760/20948/16-ц, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постановах від 03.07.2013 у справі № 6-61цс13, від 02.10.2013 у справі № 6-79цс13, від 03.06.2015 у справі № 6-38цс15 та зазначила, що у разі внесення одним із подружжя як вкладу у статутний капітал товариства з обмеженою відповідальністю коштів, які є спільною сумісною власністю, вказане товариство стає їх власником. Натомість особа, яка внесла вклад у статутний капітал товариства набуває право на частку учасника цього товариства. Інший з подружжя, який був співвласником коштів, внесених у статутний капітал товариства з метою захисту свого права при поділі їх спільного сумісного майна набуває право вимагати виплати половини вартості частки члена подружжя у статутному капіталі. Суд виходить з презумпції про те, що вартість частки у статутному капіталі відповідає розміру внеску, якщо тільки сторона, яка стверджує про зміну цієї вартості на час розгляду справи, не доведе, що вартість частки змінилась (зросла або внаслідок звичайної діяльності товариства зменшилась).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. (Постанови ВП ВС 05.06.18, справа № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18); 30.01.19, справа № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18); 11.09.19, справа № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19); 19.02.20, справа № 210/4458/15-ц (провадження № 14-354цс19); 04.04.20, справа № 610/1030/18 (провадження № 14-436цс19); 16.06.20, справа № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19); 15.09.20, справа № 469/1044/17 (провадження № 14-317цс19) та інші.).

Враховуючи зміст позовних вимог, зокрема що стосуються майна, яке є предметом заяви про забезпечення позову - нежитлові приміщення № 1-11, групи нежитлових приміщень № 1, загальною площею 379,4 кв.м. розташованих за адресою АДРЕСА_1 , а також правовий висновок ВП ВС, представник заявника у заяві про забезпечення позову не навела обґрунтування, яким чином невжиття заходів забезпечення позову, сприятиме ефективному захисту інтересів позивача у даному спорі.

Крім того, представник заявника при зверненні до суду із заявою про забезпечення позову не надає відповідних беззаперечних доказів та, відповідно, не доведено того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Таким чином, стороною заявника не надано суду доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Зважаючи на викладене вище, обраний спосіб забезпечення позову, заявлені позовні вимоги, та вимоги діючого законодавства на даний час, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення заяви.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1-18, 149-150, 153, 154, 157, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна - залишити без задоволення.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено - 15.09.2025.

Суддя: В.О. Сенюта