Справа № 464/350/25
пр.№ 2/464/772/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.09.2025 Сихівський районний суд міста Львова

у складі: головуючого судді Жили В.С.,

за участі: секретаря судового засідання Харук У.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

Акціонерне товариство «Сенс Банк» (далі АТ «Сенс Банк») звернулося в суд із позовом про стягнення з відповідачки ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 631601458 у розмірі 158 180,48 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що 10.03.2021 між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 631601458 (далі кредитний договір), за умовами якої банк зобов`язався надати відповідачці кредит, а остання повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі з сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Банк виконав свій обов`язок щодо надання відповідачці кредиту, натомість ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за договором належним чином не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 158 180,48 грн. 12.08.2022 загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Таким чином, відповідачка має непогашену заборгованість перед позивачем за кредитним договором, яка підлягає стягненню в судовому порядку.

Враховуючи малозначність справи, ухвалою судді від 17.01.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

24.02.2025 від представника відповідачки ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Зокрема зазначила, що строк нарахування позивачем кредитних коштів не відповідає даті укладення договору та строку користування кредитними коштами. Окрім цього, відсутня письмова форма підписаного сторонами договору, яка визначає строк дії кредитного договору, що вказує на неузгодження сторонами всіх істотних умов договору, а отже на його неукладеність. Також вважає, що до позовної заяви не долучено доказів, що оферта ОСОБА_1 була акцептована банком та їй було видано кредитну картку з лімітом 200 000 грн. Додатки, долучені позивачем до позовної заяви оформлені неналежним чином. Також, враховуючи те, що паспортом споживчого кредиту ОСОБА_1 встановлено термін щомісячного внесення платежів до 30 числа кожного місяця починаючи з місяця наступного за місяцем відкриття картки, а договір (з позиції позивача) укладено 10.03.2021, вважає, що початком перебігу позовної давності є 30.04.2021. Натомість позивач з позовними вимогами щодо стягнення заборгованості звернувся 06.01.2025, тобто зі спливом 3 років 8 місяців 8 днів. Вважає безпідставним нарахування процентів після спливу терміну кредитування встановленого договором кредитування, а тому просила застосувати строки позовної давності.

Крім цього, представник відповідачки ОСОБА_2 12.03.2025 надала додаткові пояснення, в яких зазначила, що оскільки поданий позивачем розрахунок заборгованості є необґрунтованим та невірним, а у зв`язку з неможливістю самостійно розрахувати або ж перевірити заявлену заборгованість, відповідачка звернулася до ТОВ «Судово-експертне бюро України» із заявою про проведення судово-економічної експертизи. Однак, 24.02.2025 судовим експертом було надано повідомлення № 7/25 про неможливість дачі висновку судово-економічної експертизи у зв`язку з недостатністю наданих експерту матеріалів.

18.03.2025 представник позивача Альховська І.Б. подала до суду відповідь на відзив, у якій вважає наведені у відзиві на позовну заяву доводи безпідставними та необґрунтованими. Зазначила, що факт укладення 10.03.2021 між сторонами кредитного договору підтверджується анкетою-заявою, де в пунктах 2.1 та 2.1.1 відповідачка підтвердила акцепт публічної пропозиції та укладення договору між нею та АТ «Альфа-Банк». Разом з тим, спростованими є також твердження представника відповідачки про те, що матеріали справи не містять підтверджень, що підписуючи кредитний договір відповідачка ознайомився і погодився з тарифами, переліком та умовами банківських послуг. Вказала, що при укладенні спірного правочину сторони погодили його умови, кредитний договір був підписаний позичальником електронним підписом, відповідачка не оскаржувала й не порушувала питання про розірвання кредитного договору, тривалий час виконувала умови кредитного договору, сплачуючи кредитні кошти, а отже, не вважала його умови несправедливими. Крім цього, з виписки, долученої до матеріалів справи, вбачається, що вона сформована за період з 10.03.2021 по 12.03.2023. На 9 аркуші виписки зазначено, що саме 10.03.2021 встановлено ліміт в розмірі 28000 грн., що й сума доступного кредиту (кредитної лінії) на момент складання оферти (Розділ ІІІ оферти). Проте, при формуванні документів для подання позовної заяви до суду помилково долучено виписку по ОСОБА_3 за період саме 04.01.2021 по 12.03.2021. Також вважає, що доводи представника відповідача про пропущення позивачем строку позовної давності є безпідставними, оскільки запроваджено механізм, за якого позовна давність на період дії карантину, воєнного або надзвичайної ситуації продовжується на строк дії таких обставин. Просила позов задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача АТ «Сенс Банк» Рудницький Ю.І. у судове засідання не з`явився, 03.09.2025 подав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив позов задовольнити в повному обсязі. Окрім цього, зазначив, що у разі, якщо суд дійде висновку про правомірність позовних вимог, їх обґрунтованість та підставність для задоволення, не заперечує проти розстрочення виконання рішення строком до трьох місяців.

Відповідачка ОСОБА_1 та її представник Школьна А.В. у судове засідання не з`явилися, від представника надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності.

Окрім цього, 03.09.2025 представник відповідачки звернулася із заявою, в якій вказала, що 14.03.2024 на адресу відповідачки позивач скерував вимогу про усунення порушень, зі змісту якої видно, що АТ «Сенс Банк» вимагає ОСОБА_1 достроково виконати всі боргові зобов`язання за кредитним договором на загальну суму 155 574,19 грн. А тому, вважає, що в силу ч. 2 ст. 1050 ЦК України, ч. 1 ст. 1048 ЦК України та з врахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, з дня направлення вимоги про усунення порушень від 14.03.2024 право банку нараховувати проценти за користування кредитом до дня фактичного повернення кредиту незалежно від строку дії кредитного договору суперечить нормам ст. 612, ч. 2 ст. 1050 ЦК України і є безпідставним. У разі, якщо суд дійде висновку про правомірність позовних вимог, їх обґрунтованість та підставність для задоволення, просила при ухваленні рішення врахувати вищезазначені пояснення та подані документи, які підтверджують скрутне матеріальне становище відповідачки, а саме безробіття, відсутність нерухомого майна, яке можна було б реалізувати для погашення боргу, повномасштабне вторгнення РФ, яке позбавляє ОСОБА_1 можливості заробляти додаткові кошти, та розстрочити виконання судового рішення у справі на 3 місяці.

У зв`язку з неявкою усіх учасників справи, згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що 10.03.2021 між АТ «Альфа Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 631601458 шляхом підписання відповідачкою оферти на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, анкети-заяви про акцепт Публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб у АТ «Альфа-Банк» від 09.03.2021, паспорту споживчого кредиту (т. 1 а.с. 77-79).

З наданої позивачем оферти на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, підписаної відповідачкою власноручно, вбачається, що сторонами за вказаним кредитним договором узгоджено: максимальну суму кредиту 200 000 грн., суму доступного кредиту на момент складання оферти 28 000 грн., процентну ставку за користування кредитною лінією для торгових операцій та/або операцій зняття коштів готівкою у розмірі 39,99 % річних.

12.08.2022 загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на AT «Сенс Банк». Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.11.2022.

Позивач на підтвердження існування заборгованості у відповідачки за кредитним договором надав деталізовані розрахунки заборгованості за договором та виписку по рахунку, яка містить інформацію про здійснені відповідачкою операції по картці за період із 10.03.2021 по 12.03.2025 ( т. 1 а.с. 28-32, 82, т. 2 а.с. 177-181).

За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

За умовами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Норми статей 610, 611 ЦК України вказують на те, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (частини 1, 2 ст. 612 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

З досліджених судом доказів встановлено, що між АТ «Альфа-Банк» та відповідачкою ОСОБА_1 досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, підписаного останньою власноручно.

У постанові Верховного Суду від 30.11.2022 у справі № 334/3056/15 зроблено висновок про те, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

У постановах Верховного Суду від 06.05.2020 у справі № 372/223/17, від 15.01.2025 № 753/16762/15-ц міститься правовий висновок про те, що факт отримання кредиту може бути доведено не лише заявою про видачу готівки, а й сукупністю інших доказів, зокрема: кредитним договором, меморіальними ордерами на видачу коштів, виписками про рух коштів по рахунку, заявами на переказ готівки, тощо.

У постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16 зазначено, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Отже, надані позивачем докази, в тому числі виписка по рахунку, в сукупності та взаємозв`язку підтверджують обставини видачі кредиту, його розмір, а також розмір заборгованості за кредитом, відповідачка активно користувалася рахунком, здійснювала з нього платежі тощо, а тому повинна відповідати за кредитним зобов`язанням.

Згідно з розрахунками заборгованості за договором станом на 12.03.2024 загальний залишок заборгованості ОСОБА_1 за наданим кредитом становить 158 180,48 грн., з яких: 93 428,80 грн. прострочене тіло кредиту, 32 931,49 грн. відсотки за користування кредитом, 30 287,78 грн. тіло кредиту, 1 532,41 грн. відсотки за прострочене тіло кредиту (т. 1 а.с. 28-32, 82).

Водночас, судом встановлено, що 14.03.2024 AT «Сенс Банк» на адресу ОСОБА_1 скерував вимогу про усунення порушень, згідно з якою банк достроково вимагав повернути відповідачу кредит у повній непогашеній сумі та сплатити всі нараховані і несплачені проценти за користування кредитом, комісії, сума яких на момент такої вимоги складала 155 574,19 грн., що підтверджується доказами її поштового відправлення (т. 1 а.с. 37-46).

За умовами ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 роблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У постанові від 28.10.2020 у справі № 362/3054/14-ц Верховний Суд дійшов висновку, що з дня встановлення нового строку виконання за договором, який встановлений у вимозі, кредитор не має права нараховувати договірні проценти.

Право на нарахування процентів після звернення з вимогою про дострокове стягнення заборгованості відсутнє, попри фактичне неповернення кредиту (постанова Верховного Суду від 05.11.2020 у справі №711/5482/18).

Таким чином, будь-які нарахування позивачем процентів за кредитом після скерування відповідачці вимоги від 14.03.2024 є неправомірними, суперечать чинному законодавству та усталеній судовій практиці Верховного Суду.

Враховуючи те, що відповідачка отримала кредитні кошти та користувалася ними, належних та допустимих доказів на підтвердження їх повернення, всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України, остання не надала, суд приходить до висновку, що з відповідачки на користь АТ «Сенс Банк» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором, що згідно з вимогою про усунення порушень від 14.03.2024, складає 155 574,19 грн.

Розглядаючи заяву відповідачки щодо застосування до спірних правовідносин наслідків спливу позовної давності, суд зазначає таке.

Законом України від 30.03.2020 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням корона вірусної хвороби (COVID 19)», який набрав чинності 02.04.2020, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню корона вірусної хвороби (COVID 19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 981, 728, 786,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211, з наступними змінами та доповненнями, установлено з 12 березня 2020 року по 30.04.2023 на всій території України діє карантин.

Відповідно до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-1Х, перебіг позовної давності визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

В Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався і діє в даний час.

Вищенаведене спростовує доводи сторони відповідачки про пропуск позивачем позовної давності, а відтак заява про застосування строку позовної давності не підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги необхідно задовольнити частково та стягнути з відповідачки ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором № 631601458 у розмірі 155 574,19 грн.

Окрім цього, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 2 382,49 грн.

Разом з тим, згідно зі ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Водночас, ч. 5 ст. 435 ЦПК України передбачено, що розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Беручи до уваги заяву відповідачки про розстрочення заборгованості на три місяці та відсутність заперечень позивача, з метою реального виконання рішення суду, суд вважає за необхідне розстрочити виконання рішення на три місяці, а саме згідно наступного графіку до 16.10.2025 включно 51 858,06 грн., до 16.11.2025 51 858,06 грн., до 16.12.2025 51 858,07 грн. Приймаючи рішення суду в частині розстрочення суми заборгованості, суд враховує інтереси позивача та відповідачки, та вважає, що таке розстрочення призведе до збалансованого захисту прав та інтересів сторін у справі.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Таким чином, датою ухвалення рішення у справі є дата складення повного судового рішення, а саме 15.09.2025.

Керуючись статтями 2, 10, 12, 141, 247, 258, 259, 263-265, 267 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором № 631601458 від 10.03.2021 у розмірі 155 574 (сто п`ятдесят п`ять тисяч п`ятсот сімдесят чотири) гривні 19 (дев`ятнадцять) копійок.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 382 (дві тисячі триста вісімдесят дві) гривні 49 (сорок дев`ять) копійок.

Розстрочити виконання рішення суду про стягнення заборгованості в сумі 155 574,19 грн. на 3 (три) місяці, а саме згідно наступного графіку:

- до 16.10.2025 включно 51 858 (п`ятдесят одна тисяча вісімсот п`ятдесят вісім) гривень 06 (шість) копійок;

- до 16.11.2025 51 858 (п`ятдесят одна тисяча вісімсот п`ятдесят вісім) гривень 06 (шість) копійок;

- до 16.12.2025 51 858 (п`ятдесят одна тисяча вісімсот п`ятдесят вісім) гривень 07 (сім) копійок.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтями 273 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне судове рішення складено 15.09.2025.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: Акціонерне товариство «Сенс Банк», м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100, .

Відповідачка: ОСОБА_1 , РНКОПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Суддя Володимир ЖИЛА