№ 366/1904/25
№ 2/366/715/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.09.2025 селище Іванків

Іванківський районний суд Київської області у складі судді Слободян Н.П., розглянувши у приміщенні суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

ТОВ «ФК«ЄАПБ» звернулося в суд із зазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що останньою не виконуються взяті на себе зобов`язання згідно договору позики №78642144, укладеним між нею та ТОВ «ФК «1 безпечне агентство необхідних кредитів» 03.05.2023, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 22000,00 грн., з них: 5500 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 16500,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. Зазначену суму заборгованості позивач просив стягнути з відповідача, а також судові витрати.

Рух справи

26.06.2025 позовна заява надійшла до суду та була передана на розгляд судді.

27.06.2025 у справі відкрите провадження у справі. Вирішено розгляд справи проводити у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін. Перший розгляд було призначено на 28.07.2025, відкладено на 08.09.2025.

Позиції сторін

Позивач у позові просив стягнути з відповідача суму заборгованості. Не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідача про розгляд справи, згідно ч.7 ст. 128 ЦПК України, повідомлено вчасно, належним чином на зареєстровану у встановленому порядку адресу місця проживання. Рекомендована кореспонденція отримана нею особисто 09.07.2025 та 01.08.2025. Відзиву, заяв чи клопотань від неї не надходило.

Встановлені судом обставини та застосовані норми права

З`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що

03.05.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено Договір позики №78642144, згідно з яким відповідачу надано кредит в сумі 5 500 грн., строком на 30 днів (дата повернення позики 02.06.2025. Пунктами 2.2, 2.3 Договору сторони погодили базову процентну ставку - 2,5%, знижена процентна ставка, яка застосовується у відповідності до програми лояльності, 0 0,75%, за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день - 2,70%, орієнтовна реальна річна процентна ставка 1981,2%. Орієнтовна загальна вартість позики 6737,50 грн.

Договір позики підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора GQ6C7msytS.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статей634,638 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилами ч. 8 ст. 11 цього закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З урахуванням наведеного, судом встановлено, що договір позики укладено в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», за відсутності належних доказів про те, що договір укладено іншою особою, а грошові кошти перераховані на банківську картку, яка відповідачу не належить, дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення заборгованості з ОСОБА_1 .

Щодо надання виписок з рахунку позичальника з відображенням всіх операцій по такому рахунку, суд зазначає, що кредитодець не є банком в розумінні Закону України «Про банки і банківську діяльність», а є фінансовою установою і діє відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії».

Таку виписку по рахунку позичальника формує та надає банк, що обслуговує картковий рахунок відповідача, який був вказаний ним на отримання кредитних коштів і на який були перераховані кошти за кредитними договорами.

Відповідно до абзацу другого частини першої статті 1076 ЦК України відомості про операції та рахунки можуть бути надані тільки самим клієнтам або їхнім представникам. Іншим особам, у тому числі органам державної влади, їхнім посадовим і службовим особам, такі відомості можуть бути надані виключно у випадках та в порядку, встановлених Законом України «Про банки і банківську діяльність».

Згідно з ст. 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківською таємницею є інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним або стала відомою третім особам при наданні послуг банку або виконанні функцій, визначених законом, а також визначена у цій статті інформація про банк. Банківською таємницею, зокрема, є інформація про операції, проведені на користь чи за дорученням клієнта, вчинені ним правочини.

Отримання боржником коштів відбулося після перерахування коштів на рахунок боржника у банківській установі і позивач цих відомостей доступу не має, оскільки такі відомості є даними клієнта банку, які не підлягають розголошенню.

Щодо відступлення права вимоги

14.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 14/06/21, у відповідності до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказані у реєстрі боржників. Крім того між зазначеними ТОВ укладені додаткові угоди № 2 від 28.07.2021 (щодо п.1.3основного договору), № 13 від 22.11.2023 (щодо загальної суми Прав вимоги, що відступаються згідно реєстру № 12 від 22.11.2023.

Відповідно до зазначеного реєстру, ТОВ "ФК "ЄАПБ" набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 22000,00 грн., з яких: 5500 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 16500,00 грн. - сума заборгованості за відсотками.

Згідно з п.1.1 зазначеного договору факторингу, за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних Реєстрах боржників, які формуються згідно Додатку №1 та є невід`ємною частиною договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 514 ЦК України, встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Відповідно до ст. 1082 ЦК України, передбачено боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

За висновками Верховного Суду України, що викладені у постанові № 6-979цс15 від 23 вересня 2015 року, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 06 лютого 2019 року у справі № 667/11010/14-ц (провадження № 61-10349св18).

За приписами ст. 204 ЦК України, яка регламентує презумпцію дійсності правочину, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Так як договір факторингу, якими обґрунтовуються позовні вимоги у цій справі, на час вирішення спору є дійсними, у судовому порядку недійсними не визнавалися та доказів щодо їх нікчемності (невідповідності умов імперативним вимогам законодавства) не надавалося, суд вважає, що такий договір є дійсним та таким, що регламентує правовідносини, ним визначені.

При цьому відсутність доказів оплати договорів факторингу не є підставою для констатації їх недійсності, адже ця обставина не свідчить про невідповідність таких правочинів вимогам законодавства та її встановлення не входить до предмету доказування у цій справі про стягнення кредитного боргу.

Крім того, належне чи неналежне виконання сторонами договору факторингу своїх зобов`язань за такими правочинами в силу приписів ст. 1077 ЦК України не є необхідною умовою для його дійсності.

Надані позивачем докази підтверджують факт переходу до позивача права вимоги до ОСОБА_1 за укладеним кредитним договором.

Щодо нарахованих відсотків

Слід звернути увагу, що надані позивачем розрахунки відповідачем у встановлений законом спосіб спростовані не були, жодних контррозрахунків суду надано також не було.

Суд зауважує, що надані товариством розрахунки заборгованості підтверджують розмір такої заборгованості, зокрема, за тілом кредиту.

Водночас,суд задля забезпечення повноти, об`єктивності судового розгляду, а також для ухвалення справедливого судового рішення здійснив власні розрахунки складової заборгованості, а саме за нарахованими відсотками.

Щодо нарахування відсотків за користування кредитними коштами, то суд, перевіривши їх нарахування за умовами договору позики, укладеними з ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відсотки нараховані даним товариством не відповідають умовам укладеного договору №78642144 від 03.05.2025, де у пунктах 2.2. та 2.3. установлено, що строк позики становить 30 днів, відсоткова ставка 2,5% (фіксована) в день.

За умовами договору позики сума отримана ОСОБА_1 становить 5500 грн. (пункт 2.1.).

З огляду на наведені умови денна відсоткова ставка становить 137,50 грн. (5500 грн. х 2,5% в день). За 30 днів користування позикою розмір нарахованих відсотків становить 4125 грн. Водночас у позовних вимогах товариством заявлено до стягнення сума нарахованих відсотків у розмірі 16500,00 грн., що не узгоджується з умовами погодженими сторонами правочину.

Суд звертає увагу, що у п.6 Договору сторони узгодили право позичальника продовжити строк користування позикою (пролонгацію), яка відбувається за зверненням позичальника в електронній формі в Особистий кабінет Позичальника шляхом укладення Додаткової угоди, що підписується із застосуванням одноразового ідентифікатора. Такого документу позивач суду не надав. Відтак у суду відсутні підстави стверджувати, що укладений між сторонами договір позики був пролонгований.

Умовами договору не передбачено автопролонгації договору без вчинення активних дій з боку позичальника.

Отже, слід дійти висновку, що нарахування відсотків повинно відбуватися в межах строку кредитування, тобто 30 днів, а нарахування відсотків, які здійснені поза даним строком є неправомірними.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 викладено наступну позицію: «право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 цього Кодексу, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання».

Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.

Тому загальний розмір боргу, який підлягає стягненню (тіло та відсотки), становить 9625,00 грн.

Щодо судових витрат

Згідно з пунктом 3 частини 2 статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Звертаючись до суду із позовом, позивачем заявлено до відповідача вимоги на загальну суму 22000,00 грн., за які ним сплачено судовий збір у розмірі 3028,00 грн.

Оскільки позовні вимоги задоволені на 43,75%, відповідно позивачу підлягає відшкодуванню сума витрат пов`язаних з оплатою судового збору у розмірі 1324,75 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.4, 12, 13, 76-81, 89, 141, 247, 263-265, 274-279, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за Договором позики №78642144 від 03.05.2023 у розмірі 9625,00 грн., з них : 5500,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу та 4125,00 грн. сума заборгованості за відсотками.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1324,75 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 09.09.2025.

Повне найменування сторін:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (адреса: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30. Код ).

Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 . РНОКПП: НОМЕР_1 )

Суддя Н.Слободян