Справа № 693/1626/24
Провадження № 2/693/91/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15.09.2025 року м. Жашків

Жашківський районний суд Черкаської області

в складі: головуючої судді - Коцюбинської Ю.Д.,

за участю секретаря судового засідання - Олійник С.І.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жашків цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину в майні подружжя, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл спільного майна подружжя,

УСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позицій сторін.

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину в майні подружжя.

В обґрунтування первісного позову позивач вказала, що 22 листопада 2016 року сторони зареєстрували шлюб, актовий запис про одруження, зареєстрований Жашківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області за № 113.

Від спільного проживання у шлюбу позивач та відповідач мають неповнолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Шлюб між сторонами не розірвано, але вони разом не проживають з 23 липня 2024 року.

За час спільного проживання та на спільні кошти позивач та відповідач придбали квартиру, що знаходиться по АДРЕСА_1 , відповідно до договору купівлі-продажу від 07 жовтня 2021 року, реєстровий номер 331.

Вартість придбаного майна станом на 28 листопада 2024 року становить 387 540,31 грн.

Жодних договорів про поділ майна, яке належить сторонам на праві спільної сумісної власності не укладалося.

З дня припинення шлюбних відносин сторони не можуть дійти згоди, щодо поділу майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У зв`язку з вищевикладеним позивач звернувся до суду та просить здійснити поділ спільного майна подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності на частину квартири АДРЕСА_2 . Залишити у власності відповідача частину квартири, АДРЕСА_2 та стягнути з відповідача судові витрати.

У відзиві відповідач не погодився з тим, що квартира, на частку у власності якої претендує позивач є, спільним майном подружжя. За твердженням ОСОБА_2 вищевказана квартира, яку він придбав за рахунок власних заощаджень, які було зроблено ще до укладення шлюбу з позивачем. У свою чергу позивач не приймала будь-якої фінансової участі у придбанні вказаної квартири. З урахуванням викладеного, позивач просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Крім того, відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом, в обґрунтування якого вказав, що за час шлюбу позивачем та відповідачем за спільні кошти придбано автомобіль Peugeot 3008, 2023 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , право власності на який зареєстровано 30.08.2023р. на ОСОБА_1 .

Вказаний транспортний засіб придбано під час перебування сторін у шлюбі. Метою придбання вказаного транспортного засобу було його використання в інтересах сім?ї, для його придбання були використані спільні кошти сторін. Позивач на протязі тривалого періоду часу має особисте селянське господарство, займається вирощуванням зернових та живності, від вказаної діяльності має певний дохід.

У свою чергу відповідач працює вчителем та відповідно також отримує заробітну плату, сторони під час перебування у шлюбі вели спільне господарство.

Відповідно до рахунку-фактури від 25.08.2023р. вартість автомобіля складає 1 306 000. Факт сплати вказаної суми коштів підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки.

У зв`язку з вищевикладеним позивач за зустрічним позовом звернувся до суду та просить визнати автомобіль Peugeot 3008, 2023 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 , об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Визнати ОСОБА_2 власником автомобіля Peugeot 3008, 2023 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 . Стягнути судові витрати з відповідача ОСОБА_1

ОСОБА_1 зустрічні позовні вимоги визнала у повному обсязі.

ІІ. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

Ухвалою Жашківського районного суду Черкаської області від 03.12.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

30.12.2024 року до Жашківського районного суду Черкаської області від представника відповідача адвоката Кушнеренка І.В., який діє в інтересах ОСОБА_2 надійшов відзив, в якому він просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування відзиву вказав, що відповідач не оспорює того, що за ним зареєстроване право власності на квартиру АДРЕСА_3 , а також що право власності на вказану квартиру виникло на підставі договору купівлі-продажу, який укладено відповідачем під час перебування у шлюбу з позивачем. Дійсно на даний час жодних договорів між позивачем та відповідачем щодо поділу майна, яке придбано під час шлюбу, не укладено. Відповідач не погоджується з тим, що квартира, на частку у власності якої претендує позивач, є спільним майном подружжя та з твердженням ОСОБА_2 , що вищевказана квартира, яку він придбав за рахунок власних заощаджень, які було зроблено ще до укладення шлюбу з позивачем. У свою чергу позивач не приймала будь-якої фінансової участі у придбанні вказаної квартири. Відповідно до доводів відповідача до укладення шлюбу з позивачем він перебував у шлюбі з ОСОБА_4 . Від попереднього шлюбу має двох дочок. На протязі тривалого періоду часу вів особисте селянське господарство, як із попередньою дружиною, так і після розірвання шлюбу з ОСОБА_4 самостійно. Після укладення шлюбу з позивачем також займався вказаною діяльністю. Після розірвання шлюбу з попередньою дружиною за спільною домовленістю вирішили питання про розподіл наявного майна та коштів, при цьому колишня дружина залишилась з меншою донькою проживати в будинку, право власності на який оформлено на ОСОБА_2 , а також була домовленість, що ОСОБА_2 в подальшому переоформить право власності на вказаний будинок на дітей. У 2020 році відповідач подарував вказаний будинок меншій доньці, а також їй залишилась частина спільних коштів. Натомість у ОСОБА_2 залишився автомобіль та кошти у сумі 35000 доларів США. Враховуючи, що після розірвання шлюбу певний період часу відповідач не мав власного житла, то наявні у нього кошти залишилися на зберігання у старшої доньки останнього. В 2021 році ОСОБА_2 вирішив придбати квартиру та використав для цього частину своїх коштів, які залишав на зберіганні у своєї дочки. Окрім спільної квартири за час перебування позивача та відповідача у шлюбі 30.08.2023р. зареєстроване право власності на автомобіль Peugeot 3008, 2023 року випуску. Відповідно до рахунку-фактури від 25.08.2023 року покупцем вказаного автомобіля зазначено ОСОБА_1 і його вартість складає 1 306 000,00 грн. При оформленні права власності на вказаний транспортний засіб сторонами понесено додаткові витрати, а саме страховий платіж у сумі 55 113 грн, страховий платіж на суму 988 грн. У позовній заяві позивач не зазначає про придбання автомобіля, а також не зазначає про джерела походження коштів на придбання квартири. При цьому, слід врахувати, що сторони мають спільну неповнолітню дитину. Таким чином, окрім витрат на придбання вказаного майна сторони щомісячно несли витрати на сплату комунальних послуг, придбання продуктів харчування, одягу, періодичного придбання медикаментів, несли витрати на належне забезпечення спільної дитини, на обслуговування того ж автомобіля. Дохід, який отримувала позивач не є таким, що дозволяв їй приймати повноцінну фінансову участь вказаних витратах. Відповідач стверджує, що на придбання спірної квартири було використано власні кошти, які ним було зароблено ще до укладення шлюбу з позивачем, а відповідно використані для придбання вказаної квартири фінанси, жодним чином не пов`язані із веденням спільного господарства з позивачем.

30.12.2024 року представник позивача адвокат Кушнеренко І.В., який діє в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про розподіл спільного майна подружжя.

В обґрунтування зустрічного позову вказав, що за час шлюбу позивачем та відповідачем за спільні кошти придбано автомобіль Peugeot 3008, 2023 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , право власності на який зареєстровано 30.08.2023 року на ОСОБА_1 .

Вказаний транспортний засіб придбано під час перебування сторін у шлюбі. Метою придбання вказаного транспортного засобу було його використання в інтересах сім?ї, для його придбання були використані спільні кошти сторін. Позивач на протязі тривалого періоду часу має особисте селянське господарство, займається вирощуванням зернових та живності, від вказаної діяльності має певний дохід.

У свою чергу відповідач працює вчителем та відповідно також отримує заробітну плату, сторони під час перебування у шлюбі вели спільне господарство.

Відповідно до рахунку-фактури від 25.08.2023 року вартість автомобіля складає 1306 000,00 грн. Факт сплати вказаної суми коштів підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки.

У зв`язку з вищевикладеним позивач за зустрічним позовом звернувся до суду та просить визнати автомобіль Peugeot 3008, 2023 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 , об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Визнати ОСОБА_2 власником автомобіля Peugeot 3008, 2023 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 . Стягнути судові витрати з відповідача ОСОБА_1

27.12.2024 року від представника відповідача (представника позивача за зустрічним позовом) - адвоката Кушнеренка І.В. до суду надійшли заяви про виклик свідків та про забезпечення позову.

Ухвалою Жашківського районного суду Черкаської області 06.01.2025р. накладено арешт на автомобіль Peugeot 3008, 2023 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , право власності на який зареєстровано 30.08.2023р. на ОСОБА_1 , із забороною відчуження автомобіля.

21.01.2025 року від представника позивача за первісним позовом (він же представник відповідача за зустрічним позовом) адвоката Головатюка В.В. до суду надійшла заява про зміну предмету позову. Просив визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу спільної сумісної власності майна подружжя право власності на частину квартири АДРЕСА_2 . Визнати за ОСОБА_2 в порядку поділу спільної сумісної власності майна подружжя право власності на частину квартири АДРЕСА_2 .

21.01.2025 року від представника позивача за первісним позовом (він же представник відповідача за зустрічним позовом) адвоката Головатюка В.В. до суду надійшла відповідь на відзив, в якій він просить задовольнити позовну заяву у повному обсязі.

Ухвалою Жашківського районного суду Черкаської області від 25.02.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою Жашківського районного суду Черкаської області від 01.05.2025 року витребувано у приватного нотаріуса Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Кравчука І.М. письмову згоду ОСОБА_1 на купівлю-продаж квартири АДРЕСА_2 (договір купівлі-продажу від 07.10.2021р., посвідчений приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Кравчуком І.М.).

Ухвалою Жашківського районного суду Черкаської області від 25.06.2025 року витребувано у Черкаському обласному нотаріальному архіві (вул. Благовісна, 244а, м. Черкаси, 18015) письмову згоду (засвідчену копію) ОСОБА_1 на купівлю-продаж квартири АДРЕСА_2 (договір купівлі-продажу від 07.10.2021р. посвідчений приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Кравчуком І.М.).

У судовому засіданні позивач за первісним позовом ОСОБА_1 просила первісний позов зі зміненим предметом позову задовольнити повністю. Зустрічний позов визнала.

У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом адвокат Головатюк В.В. просив первісний позов зі зміненим предметом позову задовольнити повністю. Зустрічний позов визнав.

У судовому засіданні відповідач за первісним позовом (він же позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_2 просив відмовити у задоволенні первісного позову, а зустрічний позов задовольнити у повному обсязі.

У судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом (він же представник позивача за зустрічним позовом адвокат Кушниренко І.В.) просив відмовити у задоволенні первісного позову, а зустрічний позов задовольнити у повному обсязі.

Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позови підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

ІІІ. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Судом установлено, що сторони з 22 листопада 2016 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.5).

Від спільного шлюбу мають малолітнього сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6).

Згідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 28.11.2024 року, 07.10.2021 року зареєстровано речове право на квартиру, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 42,5 кв.м., житловою площею 29,5 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 (а.с.7).

З довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 27.11.2024 року вбачається, що оціночна вартість об`єкта оцінки, а саме квартири, розташованої по АДРЕСА_1 складає 387 540, 31 грн (а.с.8-10).

Відповідно до рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 19.04.2016 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 - розірвано (а.с.28).

Згідно із копією свідоцтва про народження ОСОБА_6 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 . В графі мати зазначено ОСОБА_4 , в графі батько ОСОБА_2 (а.с.29).

ОСОБА_7 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, в якому у графі мати зазначено ОСОБА_4 , а у графі батько - ОСОБА_2 (а.с.30).

ОСОБА_6 зареєструвала шлюб з ОСОБА_8 01 серпня 2015 року, актовий запис про шлюбу № 86, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 . Прізвище до державної реєстрації шлюбу ОСОБА_9 - ОСОБА_10 (а.с.31).

Відповідно до договору дарування будинку від 29.12.2020р., посвідченого приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу Черкаської області Шелудько В.П., ОСОБА_2 передає безоплатно, а дочка гр. ОСОБА_7 , приймає у власність житловий будинок з надвірними спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_4 та розташований на земельній ділянці площею 0,2500 га, наданій для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер земельної ділянки: :01:001:0101 (а.с.33).

Згідно із довідкою виданою Безпечнівсько-Зеленорізьким старостинським округом виконавчого комітету Жашківської міської ради від 16.12.2024 гр. ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , жител. АДРЕСА_4 отримав земельну ділянку (пай) згідно державного акту серії ЯЕ № 614442 від 15.08.2007, площею 3,3633 га , кадастровий номер :01:001:0369 та із того часу обробляє земельну ділянку одноосібно, на якій вирощує та реалізує зернові культури (а.с.34).

З довідки виданої Безпечнівсько-Зеленорізьким старостинським округом виконавчого комітету Жашківської міської ради від 17.12.2024 вбачається, що гр. ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 житель АДРЕСА_4 , згідно запису:

-погосподарській книзі № 1 за 1996-2000р.р. особовий рахунок № НОМЕР_4 вирощував поголів`я тварин;

-погосподарській книзі № 1 за 2001-2005р.р. особовий рахунок № НОМЕР_5 вирощував поголів`я тварин;

-погосподарській книзі № 1 за 2006-2010р.р. особовий рахунок № НОМЕР_6 вирощував поголів`я тварин;

-погосподарській книзі № 1 за 2011-2015р.р. особовий рахунок № НОМЕР_7 вирощував поголів`я тварин;

-погосподарській книзі № 1 за 2016-2020р.р. особовий рахунок № НОМЕР_7 вирощував поголів`я тварин (а.с.35).

Згідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_8 , транспортний засіб Peugeot 3008, 2023 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , право власності на який зареєстровано 30.08.2023 р. на ОСОБА_1 (а.с.53).

Відповідно до рахунку фактури № 218188-Y21096/2 від 25.08.2023 року покупець ОСОБА_1 перерахувала кошти в сумі 1 306 000,00 грн. за придбання автомобіля Peugeot 3008, 1.5 BHDI 130 AT8 GT 1 PP8ASYTMK1DBA0, номер кузова НОМЕР_2 .

Згідно до договору купівлі - продажу квартири від 07.10.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Черкаської області, Дейнега І.М. зобов`язується передати майно у власність ОСОБА_2 , а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього обумовлену грошову суму. Квартира АДРЕСА_2 та має наступні характеристики: матеріал стін - цегла загальна площа 42,5 кв.м., житлова 29,5 кв.м (а.с.137-139).

Відповідно до заяви від 07.10.2021 року, посвідченої приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Кравчуком І.М., ОСОБА_1 , дає згоду своєму чоловікові - ОСОБА_2 на купівлю та укладення відповідного договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 . Остання підтверджує, що гроші, які витрачаються чоловіком на придбання цієї нерухомості, є їхньою спільною сумісною власністю. Ця нерухомість також буде об`єктом їхньої спільної сумісної власності подружжя як така, що набута ними за час зареєстрованого шлюбу.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що він являється кумом відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 . Він привозив доньку ОСОБА_2 , ОСОБА_13 з міста Умані з коштами для придбання квартири. До цієї поїздки йому не було відомо, що в ОСОБА_14 зберігалися кошти. Квартиру, яку придбав ОСОБА_2 він не бачив, та чи проживають й ній сторони йому не відомо.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснила, що вона являється донькою відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 . До неї в жовтні 2021 року зателефонував батько та попросив привезти кошти, оскільки після розірвання шлюбу з її матір`ю, батько залишив на зберігання у неї власні кошти у сумі 35 000 доларів США. Вона йому привезла 10 000 доларів США для купівлі квартири.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

У ч. 1 ст. 68 СК України встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

За змістом ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст. 70 СК України, ч. 2 ст. 372 ЦК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшення, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11).

Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007№ 11«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу,визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

При цьому, при поділі майна суд виходить із того, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми.

Пленум Верховного Суду України в постанові від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» відзначив, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи, для визначення якої при необхідності призначається експертиза.

У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Норми ст. ст. 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Однак ч. 1 ст. 358 ЦК України зазначає, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Статтею 63СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналіз зазначених вимог закону свідчить про те, що нерухоме майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, хто з них є титульним його володільцем, якщо не буде встановлено інших обставин, а отже, у випадку, якщо вони не домовилися про порядок його поділу в натурі, спір може бути вирішений судом, зокрема, шляхом визначення їх ідеальних часток у ньому.

З матеріалів справи встановлено, що квартира АДРЕСА_2 була придбана під час перебування сторін у шлюбі, а питання про її поділ в натурі сторони не порушували.

Транспортний засіб Peugeot 3008, 2023 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , право власності на який зареєстровано 30.08.2023 р, також придбаний під час перебування сторін у шлюбі.

Суд критично розцінює показання відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 та свідків щодо придбання квартири АДРЕСА_2 за власні дошлюбні кошти, оскільки згідно заяви від 07.10.2021 року, посвідченої приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Кравчуком І.М., позивач за первісним позовом надала згоду своєму чоловікові - ОСОБА_2 на купівлю та укладення відповідного договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 . Остання підтвердила, що гроші, які витрачаються чоловіком на придбання цієї нерухомості, є їхньою спільною сумісною власністю. Ця нерухомість також буде об`єктом їхньої спільної сумісної власності подружжя як така, що набута ними за час зареєстрованого шлюбу.

Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи факт набуття спірного нерухомого майна у період шлюбу, суд дійшов висновку, що позовні вимоги за первісним позовом та позовні вимоги за зустрічним позовом ґрунтуються на вимогах закону, та їх належить задовольнити.

Як передбачено ч.ч.1,5,6,7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.2 ст.76 ЦПК України ці данні встановлюються на підставі письмових, речових і електронних доказів; висновків експертів; показань свідків.

Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмета доказування.

Частиною 1 ст.80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

На підставі ч.ч.2,3 ст.89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ч.ч.1,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року).

За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 - 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (як у даній справі).

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такі висновки містяться в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц. Крім того, аналогічні висновки щодо співмірності розміру витрат на правничу допомогу зі складністю справи та обсягом фактично наданих адвокатом послуг містяться в додатковій постанові Верховного Суду від 12.12.2019 у справі №2040/6747/18.

Далі, положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з ч. 6 ст. 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 22.01.2021 у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02.12.2020 у справі № 317/1209/19, від 03.02.2021 у справі № 554/2586/16-ц , від 17.02.2021 у справі № 753/1203/18.

Із матеріалів справи судом встановлено, що представництво інтересів позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_1 в суді здійснювали адвокати Шквира С.В., Головатюк В.В. та Чугаєв В.Ю., що підтверджується ордерами від 21.01.2025 серія АІ № 1795957 (а.с.131), 20.01.2025 серія АІ № 1780744, договором про надання правничої допомоги від 28.11.2024 року (а.с.13), актом виконаних робіт № 85/2024 року (а.с.14), квитанцією до прибуткового касового ордеру № 85/2024 від 28.11.2024 року (а.с.12).

Із акту виконаних робіт № 85/2024 від 28.11.2024 року вбачається, що адвокатом Шквирою С.В. надані такі послуги: консультація 400,00 грн; вивчення законодавства та судової практики 1000,00 грн; оцінка 500,00 грн; складання проекту позовної заяви 1 800, 00 грн; друк заяви та формування справи 1800,00 грн. Загальна вартість робіт складає 5500 грн.

Матеріали справи не містять клопотання відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_2 про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, а лише у відзиві зазначено що відсутні достатні підстави для задоволення вимог про стягнення витрат на правничу допомогу.

Суд зазначає, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Ці форми відрізняються порядком обчислення при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту; і навпаки підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин, помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката залежно від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого в самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи, чи були вони фактично понесені, та оцінювати їх необхідність. Вказаний висновок узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.

З огляду на викладене вище, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5500,00 грн., що є співмірними з предметом спору, складністю справи та виходячи з наданих адвокатом послуг, виконаних робіт та затраченого часу.

Статтею 141 ЦПК України установлено порядок розподілу судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки первісний позов ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі то з відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір на користь позивача за первісним позовом ОСОБА_1 у сумі 1937 грн 70 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

У зв`язку з визнанням зустрічного позову до початку розгляду справи по суті судовий збір повертається позивачу з державного бюджету у розмірі 50 відсотків судового збору.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 2 ч.1, 4 ч.1, 13 ч.1, 19 ч.1, ст. 82 ч.1, 141 ч.6, 142 ч.1, 258, 259, 263-265, ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину в майні подружжя та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл спільного майна подружжя - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_9 ), в порядку поділу спільної сумісної власності майна подружжя право власності на частини квартири АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_10 ), в порядку поділу спільної сумісної власності майна подружжя право власності на частини квартири АДРЕСА_2 .

Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_9 ) в порядку поділу спільної сумісної власності майна подружжя право власності на частину автомобіля Peugeot 3008, 2023 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 .

Визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_10 ) в порядку поділу спільної сумісної власності майна подружжя право власності на частину автомобіля Peugeot 3008, 2023 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_10 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_9 ) судовий збір у сумі 1937 (одна тисяча дев`ятсот тридцять сім) гривень 70 копійок.

Повернути ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_10 ) з державного бюджету України 50% від суми сплаченого судового збору згідно квитанцій 0962-7003-6774-5770, 8062-0152-3809-5159 від 27.12.2024р., в розмірі 3567 (три тисячі п`ятсот шістдесят сім) гривень 80 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_9 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_10 ), 50 % судового збору у розмірі 3567 (три тисячі п`ятсот шістдесят сім) гривень 80 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_10 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_9 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5500 (п`ять тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок.

ішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, - якщо така адреса відсутня.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: Ю. Д. Коцюбинська