Справа № 274/155/25
Провадження № 2/0274/28/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"16" вересня 2025 р. м. Бердичів

БЕРДИЧІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ

в складі: головуючого - судді Хуторної І.Ю., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства "Бердичівська міська лікарня" Бердичівської міської ради про стягнення невиплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення, -

в с т а н о в и в :

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Комунального некомерційного підприємства «Бердичівська міська лікарня» Бердичівської міської ради (КНП «Бердичівська міська лікарня» Бердичівської міської ради), у якому просить стягнути з КНП «Бердичівська міська лікарня» Бердичівської міської ради на її користь невиплачену матеріальну допомогу за 2024 рік у розмірі 7732, 00 грн.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Позовну заяву ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що у КНП «Бердичівська міська лікарня» Бердичівської міської ради вона обіймає посаду лікаря-акушера -гінеколога.

24.09.2024 вона звернулась до відповідача із заявою про надання їй щорічної відпустки тривалістю 14 календарних днів, починаючи з 10.10.2024 та виплати матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі одного посадового окладу за 2024 рік.

Згідно з наказом КНП «Бердичівська міська лікарня» Бердичівської міської ради від 01.10.2024 №111-В їй було надано відпустку тривалістю 14 календарних днів з 10.10.2024.

Проте матеріальна допомога, у розмірі посадового окладу, яка становить 7732, 00 грн, нарахована та виплачена їй не була.

Зазначає, що виплата матеріальної допомоги на оздоровлення їй гарантована п. 2 постанови КМУ від 11.05.2011 № 524 «Питання оплати праці працівників, установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» та п.п. 4.16, 6.1 колективного договору КНП «Бердичівська міська лікарня».

29.11.2024 вона звернулась до КНП «Бердичівська міська лікарня» Бердичівської міської ради із заявою про надання їй копії її заяви про надання щорічної відпустки та про виплату матеріальної допомоги на оздоровлення, а також усіх розпорядчих актів, прийнятих за результатами розгляду заяви.

З листа КНП «Бердичівська міська лікарня», який вона отримала 11.12.2024 їй стало відомо, що 01.10.2024 уповноваженою особою відповідача на вищевказаній заяві проставлено резолюцію про надання відпустки без виплати матеріальної допомоги на оздоровлення за 2024 рік.

Посилаючись на ст. 43 Конституції України, Закон України «Про оплату праці», постанову КМУ від 11.05.2011 № 524 «Питання оплати праці працівників, установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» та колективний договір КНП «Бердичівська міська лікарня» позивачка зазначає, що відповідачем порушено її право на отримання матеріальної допомоги на оздоровлення під час надання основної відпустки, оскільки матеріальна допомога на оздоровлення за 2024 рік, виплата якої передбачена законом, як медичному працівнику, у розмірі посадового окладу їй нарахована і виплачена не була.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача КНП «Бердичівська міська лікарня» Бердичівської міської ради Гінгуляк К. у задоволенні позову просить відмовити.

Заперечуючи проти позову, представник відповідача вказав, що відповідно до абз. 3 п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 11 травня 2011 року № 524 «Питання оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» з 01 січня 2012 р. медичним і фармацевтичним працівникам державних та комунальних закладів (установ) виплачується допомога на оздоровлення у розмірі посадового окладу під час надання основної щорічної відпустки.

Проте вказана постанова, регламентує виплату матеріальної допомоги на оздоровлення медичним і фармацевтичним працівникам закладів охорони здоров`я, які функціонують в організаційно-правовій формі державного чи комунального закладу (установи) та відносяться до галузі бюджетної сфери.

Відповідно до вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, щодо удосконалення законодавства з питань діяльності закладів охорони здоров`я» № 2002-VIII від 06 квітня 2017 р., розпорядження Кабінету Міністрів України «Про схвалення концепції реформи фінансування охорони здоров`я» № 1013-р від 30 листопада 2016 року та згідно з рішенням Бердичівської міської ради Житомирської області "Про реорганізацію комунальної організації "Бердичівська центральна міська лікарня" шляхом перетворення в комунальне некомерційне підприємство "Бердичівська міська лікарня" Бердичівської міської ради" № 799 від 22.12.2018 року припинено діяльність Комунальної організації "Бердичівська центральна міська лікарня" шляхом реорганізації (перетворення) в комунальне некомерційне підприємство "Бердичівська міська лікарня" Бердичівської міської ради.

За рішенням Бердичівської міської ради Житомирської області "Про створення комунального некомерційного підприємства "Бердичівська міська лікарня" Бердичівської міської ради, затвердження Статуту та передавального акту" № 851 від 28.02.2019 року створено комунальне некомерційне підприємство "Бердичівська міська лікарня" Бердичівської міської ради (далі - КНП "БМЛ" Бердичівської міської ради) шляхом перетворення з комунальної організації "Бердичівська центральна міська лікарня".

Перетворення виконує одне з основних стратегічних завдань медичної реформи, що його визначила Концепція реформи фінансування системи охорони здоров`я України, схвалена розпорядженням КМУ від 30.11.2016 № 1013-р, перехід до оплати діяльності постачальників медичних послуг, зокрема закладів КНП, на основі конкретних результатів їхньої діяльності. Представник відповідача посилаючись на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, щодо удосконалення законодавства з питань діяльності закладів охорони здоров`я» від 06.04.2017, розпорядження Кабінету Міністрів України «Про схвалення концепції реформи фінансування охорони здоров`я» № 1013-р від 30.11.2016 та рішення Бердичівської міської ради Житомирської області № 799 від 22.12.2018 «Про реорганізацію комунальної організації зазначає, що «Бердичівська центральна міська лікарня» шляхом перетворення в Комунальне некомерційне підприємство «Бердичівська міська лікарня» Бердичівської міської ради» припинила діяльність Комунальної організації «Бердичівська центральна міська лікарня» шляхом реорганізації (перетворення) в Комунальне некомерційне підприємство «Бердичівська міська лікарня» Бердичівської міської ради.

Відповідно до рішення Бердичівської міської ради Житомирської області "Про створення комунального некомерційного підприємства «Бердичівська міська лікарня» Бердичівської міської ради, затвердження статуту та передавального акту № 851 від 28.02.2019 створено Комунальне некомерційне підприємство «Бердичівська міська лікарня» Бердичівської міської ради шляхом перетворення з комунальної організації «Бердичівська центральна міська лікарня».

Таке перетворення виконує одне з основних стратегічних завдань медичної реформи, що його визначила Концепція реформи фінансування системи охорони здоров`я України, схвалена розпорядженням КМУ від 30.11.2016 № 1013-р перехід до оплати діяльності постачальників медичних послуг, зокрема закладів КНП, на основі конкретних результатів їхньої діяльності.

У зв`язку з чим КНП «Бердичівська міська лікарня» Бердичівської міської ради набуло статусу суб`єкта господарської діяльності з постачання медичних послуг населенню і може бути лише одержувачем бюджетних коштів, а не їх розпорядником.

КНП «Бердичівська міська лікарня» Бердичівської міської ради фінансується за кошти Національної служби здоров`я в рамках державних медичних гарантій, які не є бюджетними та повинні спрямовуватись виключно за потреби, регламентовані договірними зобов`язаннями.

Після перетворення КНП "БМЛ" Бердичівської міської ради набуло статусу суб`єкта господарської діяльності з постачання медичних послуг населенню і може бути лише одержувачем бюджетних коштів за певними бюджетними програмами з охорони здоров`я, а не їх розпорядником.

КНП "БМЛ" Бердичівської міської ради фінансується за кошти Національної служби здоров`я України в рамках державних медичних гарантій, на підставі укладених договорів про надання медичних послуг населенню.

Дані кошти не є бюджетними та повинні спрямовуватись виключно на потреби, регламентовані договірними зобов`язаннями, серед яких пріоритетними є виконання зобов`язань, пов`язаних з наданням медичної допомоги пацієнтам, які уклали угоди з лікарями підприємства.

Невиконання зобов`язань тягне за собою можливість позбавлення фінансування та розірвання угод з боку Національної служби здоров`я України, яка виступає в якості замовника цих послуг.

КНП "БМЛ" Бердичівської міської ради в силу вимог Бюджетного кодексу України не являється бюджетною установою, а його фінансування із місцевого бюджету стосується тільки оплати комунальних послуг та енергоносіїв. Всі інші зобов`язання та фонд заробітної плати, в тому числі і виплата матеріальної допомоги на оздоровлення, фінансується за рахунок коштів Національної служби здоров`я України.

Таким чином, Комунальна організація "Бердичівська центральна міська лікарня" змінило свій статус з бюджетної установи на Комунальне некомерційне підприємство, а отже дія Постанови КМУ «Питання оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» від 11.05.2011 року № 524 не поширюється на КНП "БМЛ" Бердичівської міської ради.

Крім того 24 вересня 2024 року позивачка звернулася до директора КНП "БМЛ" Бердичівської міської ради Костянтина Гінгуляка із заявою, у якій просила надати їй щорічну відпустку тривалістю 14 календарних днів з 10 жовтня 2024 року та виплатити допомогу на оздоровлення в розмірі одного посадового окладу.

На цій заяві директор поставив візу: «В наказ. Без виплати допомоги».

Наказом КНП "БМЛ" Бердичівської міської ради від 01.10.2024 року № 111-В позивачці надано частину щорічної основної відпустки тривалістю 14 календарні дні з 10.10.2024 р. по 23.10.2024 року, яким не передбачено виплату працівнику матеріальної допомоги на оздоровлення.

На даний час, на законодавчому рівні не встановлено обов`язку роботодавця виплачувати матеріальну допомогу медичним працівникам комунального некомерційного підприємства на оздоровлення.

Обов`язок виплачувати матеріальну допомогу на оздоровлення може випливати для комунального некомерційного підприємства лише з положень колективного договору.

У п. 4.16 Колективного договору (з урахуванням змін та доповнень, внесених додатковою угодою від 01.04.2020 року, зареєстрованих за № 32 від 25.06.2020 року) який діє донині, зазначено, що працівникам Підприємства під час надання основної щорічної відпустки може виплачуватися матеріальна допомога на оздоровлення в сумі не більше ніж один посадовий оклад на рік, у межах фонду заробітної плати. Розмір матеріальної допомоги на оздоровлення встановлюється наказом по підприємству.

Тобто, в Колективному договорі закріплене право, a не обов`язок керівника медичного закладу виплачувати працівникам матеріальну допомогу на оздоровлення, те, що виплата матеріальної допомоги на оздоровлення обумовлюється наявністю фінансової можливості підприємства та розмір виплати матеріальної допомоги визначає керівник закладу з урахуванням наявності коштів.

Протягом 2024 року в КНП "БМЛ" Бердичівської міської ради спостерігався дефіцит фонду оплати праці, у зв`язку з чим матеріальна допомога на оздоровлення за 2024 рік жодному працівникові не надавалася.

Крім цього, фінансовим планом КНП "БМЛ" Бердичівської міської ради на 2024 рік не передбачено виплату матеріальної допомоги на оздоровлення працівникам підприємства. Вказаний фінансовий план затверджений Власником КНП "БМЛ" Бердичівської міської ради Бердичівською міською радою Житомирської області.

У відповіді на відзив позивачка наполягає на задоволенні позову, та звертає увагу, що відповідно до четвертого абзацу пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 11.05.2011 № 524 «Питання оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» з 01 січня 2012 р. медичним і фармацевтичним працівникам державних та комунальних закладів (установ) виплачується допомога на оздоровлення у розмірі посадового окладу під час надання основної щорічної відпустки.

Вказана постанова регламентує виплату матеріальної допомоги на оздоровлення медичним і фармацевтичним працівникам закладів охорони здоров`я, які функціонують в організаційно-правовій формі державного чи комунального закладу (установи) та відносяться до галузі бюджетної сфери.

Таким чином, незважаючи на проведену реформу системи охорони здоров`я в Україні, основним джерелом фінансування залишаються кошти Державного бюджету України. Переходячи до нових механізмів фінансування, важливо наголосити, що навіть з нововведенням у вигляді єдиного національного замовника забезпечення пацієнтів продовжують надходити виключно через Державний бюджет.

НСЗУ виконує роль посередника у закупівлі медичних послуг, лікарських засобів та медичних виробів, однак всі ці фінансові потоки, що йдуть на забезпечення медичної допомоги, залишаються частиною Державного бюджету. Програма медичних гарантій, за якою держава забезпечує повну оплату наданих медичних послуг здійснюється також за рахунок бюджетних коштів, що підтверджує - реформа не змінила основного джерела фінансування медичних послуг, а лише удосконалила механізм їх розподілу.

Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України від 06.04.2017 №2002- VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення законодавства з питань діяльності закладів охорони здоров`я» було передбачено, що в рамках реформи системи охорони здоров`я державні та комунальні заклади охорони здоров`я бюджетні установи можуть реорганізовуватися в казенні підприємства або комунальні некомерційні підприємства. Водночас зміна основного виду діяльності державного та комунального закладу охорони здоров`я населення (медична практика) у зв`язку із зміною його організаційно-правової форми медичного обслуговування забороняється.

КНП «Бердичівська міська лікарня» діє в організаційно-правовій формі - комунальне некомерційне підприємство та є неприбутковою організацією; власник (засновник) Бердичівська міська рада Житомирської області. Основний вид діяльності: 86.10 Діяльність лікарняних закладів.

Відповідно до пункту 1.2 Статуту - КНП «Бердичівська міська лікарня» створене Бердичівською міською радою відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» шляхом реорганізації в порядку перетворення Комунальної організації «Бердичівська центральна міська лікарня» в КНП «Бердичівська міська лікарня» Бердичівської міської ради. Майно підприємства є власністю Бердичівської міської територіальної громади в особі Бердичівської міської ради Житомирської області. Підприємство с правонаступником усього майна, всіх прав та обов`язків комунальної організацій «Бердичівської центральної міської лікарні».

Згідно з пунктами 1.4-1.5 Статуту засновником та власником підприємства є Бердичівська міська територіальна громада в особі Бердичівської міської ради Житомирської області (надалі Засновник). Органом управління Підприємства є відділ охорони здоров`я Бердичівської міської ради. Підприємство є підпорядкованим відділу охорони здоров`я Бердичівської міської ради, підзвітним та підконтрольним Засновнику. Підприємство здійснює господарську некомерційну діяльність, спрямовану на досягнення соціальних та інших результатів без мети одержання прибутку.

Згідно з пунктом 5.3 Статуту джерелами формування коштів підприємства є кошти державного та місцевого бюджету (бюджетні кошти), власні надходження підприємства: кошти від здачі в оренду (зі згоди засновника) майна, закріпленого на праві оперативного управління; кошти та інше майно, одержані від реалізації продукції (робіт, послуг); цільові кошти; кошти, отримані за договорами з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державних фінансових гарантій медичного обслуговування населення; інші джерела.

Згідно з пунктом 9.7 Статуту джерелом коштів на оплату праці працівників Підприємства є кошти, отримані в результаті його господарської некомерційної діяльності.

При цьому пунктом 4.4 Колективного договору КНП «Бердичівська міська лікарня» визначено, що джерелом фінансування фонду оплати праці є кошти медичної субвенцій та місцевого бюджету.

Наведене свідчить, що незважаючи на зміну організаційно-правової форми, КНП «Бердичівська міська лікарня» продовжує функціонувати у сфері бюджетного фінансування. Підприємство залишається частиною бюджетної сфери, виконуючи ті ж самі функції, надаючи медичні послуги без мети отримання прибутку. У зв`язку з цим, зміна організаційно-правової форми закладу в даному випадку не може бути підставою для позбавлення його медичних працівників права на виплату матеріальної допомоги на оздоровлення.

Необхідно також зазначити, що медичні працівники КНП «Бердичівська міська лікарня» виконують ті ж самі функції, що й їхні колеги з інших бюджетних установ охорони здоров`я, а отож вони не можуть бути позбавлені гарантованих соціальних виплат, оскільки це порушує принцип рівності прав. Виплата матеріальної допомоги на оздоровлення є невід`ємною частиною соціальних гарантій, що передбачені для цієї категорії працівників, і будь-яка дискримінація в цьому контексті є неправомірною.

Крім того, потрібно врахувати, що вказана виплата здійснювалася до реорганізації закладу охорони здоров`я в КНП, правонаступність з урахуванням наведених обставин зобов`язує зберегти цей елемент соціальних гарантій, оскільки правовий статус закладу не змінився, а тільки його організаційно-правова форма. Сама по собі зміна організаційно- правової форми закладу охорони здоров`я в результаті означеної медичної реформи не може бути підставою для зміни рівня соціальних гарантій працівників, які виконують свою роботу відповідно до тих самих вимог та функцій, що і раніше.

Також зазначає, що пунктом 4.16 Колективного договору від 30.07.2019 було передбачено, що матеріальна допомога на оздоровлення медичним працівникам виплачується один раз на рік під час надання основної щорічної відпустки відповідно до постанови КМУ №524 від 11.05.2011 в сумі не більше ніж один посадовий оклад. У разі поділу матеріальної допомоги на частини допомога на оздоровлення виплачується медичному працівникові один раз на рік при наданні частин щорічної відпустки будь-якої тривалості.

Відповідно до додаткової угоди від 01.04.2020, на яку посилається відповідач, згаданий пункт 4.16 договору викладено в новій редакції, згідно з якою: працівникам підприємства під час надання щорічної оплачуваної відпустки може надаватися матеріальна допомога на оздоровлення в сумі не більше ніж один посадовий оклад на рік, у межах фонду заробітної плати. Розмір матеріальної допомоги встановлюється наказом по підприємству.

Внесеними змінами умови надання матеріальної допомоги на оздоровлення було суттєво змінено. Іншими словами, відбулося звуження трудових оздоровлення більше не є обов`язковою, прав та гарантій медичних працівників, оскільки виплата матеріальної допомоги на оздоровлення більше не є обов`язковою.

Проте, на порушення стаття 29 ЗУ «Про оплату праці » та статті 9 ЗУ «Про колективні договори і угоди» ні позивачку, ні інших медичних працівників відповідного закладу охорони здоров`я, не було належним чином повідомлено про внесені зміни до Колективного договору від 30.07.2019 в означеній частині, зокрема щодо позбавлення права медичних працівників відповідного закладу охорони здоров`я на отримання матеріальної допомоги на оздоровлення.

Крім того, відповідно до пункту 1.15 Колективного договору від 30.07.2019 зміни та доповнення до колективного договору можуть вноситися у зв`язку зі змінами положень чинного законодавства України, Генеральної, Галузевої, територіальної угод та за ініціативою однієї зі сторін після проведення переговорів (консультацій) та за ініціативою однієї зі сторін після проведення переговорів (консультацій) та досягнення згоди.

Відповідні зміни і доповнення набувають чинності після схвалення загальними зборами (конференцією) трудового колективу і підписання їх сторонами. Зміни та доповнення до колективного договору мають бути зареєстровані в установленому порядку.

Проте, збори трудового колективу з цього питання не скликалися, трудовий колектив взагалі не був поінформований про обговорення цього питання. Про внесені зміни до Колективного договору позивачці стало відомо лише з відзиву відповідача, що є прямим порушенням процедур ухвалення змін, визначених Колективним договором від 30.07.2019.

Частиною десятою статті 9 Закону України «Про колективні договори і угоди» передбачено, що колективні договори підлягають повідомній реєстрації в установленому порядку місцевими органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Однак, перевіривши офіційний веб-сайт реєструючого органу Бердичівської міської ради, у розділі «Реєстр міжгалузевих угод» відсутні будь-які відомості про внесення змін до Колективного договору від 30.07.2019 на підставі додаткової угоди від 01.04.2020, що підтверджується посиланням: https://doc.berdychiv.com.ua/documents?category=16.

Отже, зміни до Колективного договору не були належним чином оформлені, погоджені та зареєстровані у встановленому законодавством порядку, що є грубим порушенням прав працівників закладу охорони здоров`я.

Зазначене свідчить, що, окрім порушення процедури внесення змін до пункту 4.16 Колективного договору від 30.07.2019, має місце безпідставне погіршення прав медичних працівників закладу охорони здоров`я щодо отримання матеріальної допомоги на оздоровлення, що є прямим порушенням законодавчих гарантій.

З урахуванням викладеного, вважає, що внесені зміни не можуть вважатися законними, наявні підстави для їх неврахування під час вирішення цього спору, а також для визнання їх недійсними.

Крім того, вказує, що соціально-трудові пільги, гарантії та компенсації працівників встановлені розділом 6 Колективного договору від 30.07.2019.

Пунктом 6.1 цього розділу Колективного договору від 30.07.2019 передбачено, що роботодавець зобов`язується надавати медичним працівникам матеріальну допомогу на оздоровлення не менше посадового окладу під час надання основної щорічної відпустки, в межах фонду оплати праці.

Зазначене положення Колективного договору від 30.07.2019 закріплює гарантоване право медичного працівника на отримання матеріальної допомоги на оздоровлення під час щорічної оплачуваної відпустки та встановлює обов`язок керівництва підприємства щодо його забезпечення.

Також звертає увагу, що доказів відсутності фінансової можливості підприємства здійснити відповідну виплату не підтверджені належними та допустимим доказами.

Також не заслуговують на увагу посилання відповідача на те, що фінансовим планом КНП «Бердичівська міська лікарня» на 2024 рік не передбачено виплату медичним працівникам матеріальної допомоги на оздоровлення, адже умови колективного договору, які передбачають гарантії, пільги, компенсації для працівників, є обов`язковими до виконання та не можуть бути нівельовані через відсутність окремого рядка щодо їх виплати у фінансовому плані підприємства. Відсутність у фінансовому плані відповідних видатків не є правовою підставою для ненадання матеріальної допомоги на оздоровлення.

Матеріальна допомога на оздоровлення залишається обов`язковою виплатою частиною гарантованих соціально-трудових прав медичних працівників, які підлягають безумовному виконанню, а отож відмова в її нарахуванні є порушенням моїх прав та гарантій як медичного працівника закладу охорони здоров`я.

У запереченнях на відповідь на відзив представник КТП «Бердичівська міська лікарня» Бердичівської міської ради наполягає на відмові в задоволенні позову. Доповнив, що 25 червня 2020 року Управлінням праці, сім`ї та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області були зареєстровані зміни до Колективного договору на 2019-2024 роки шляхом повідомної реєстрації, про що КНП "БМЛ" Бердичівської міської ради повідомлено листом від 26.06.2020 року № 830

Прийняттю змін передувало проведення засідання профспілкового комітету, на якому відбувалося їх обговорення та схвалення шляхом одностайного голосування протоколу № 2 засідання профспілкового комітету від 29.01.2020 року

Такі зміни в колективний договір були внесені за взаємною згодою сторін, що повністю відповідає нормам Закону України «Про колективні договори і поди».

Отже, процедура внесення змін до колективного договору, яка оспорюються позивачем, проводилася з дотриманням норм чинного законодавства.

Зміни до Колективного договору на 2019-2024 року було внесено у 14.16 Колективного договору, який викладено в новій редакції: працівникам підприємства під час надання основної щорічної відпустки може виплачуватися матеріальна допомога на оздоровлення в сумі не більше ніж один посадовий оклад на рік, у межах фонду заробітної плати. Розмір виплачуватися матеріальна допомога на оздоровлення в сумі не більше ніж матеріальної допомоги підприємству.

Тобто, прийнятими змінами передбачається, що виплата допомоги на оздоровлення не є гарантованою і виплачується за рішенням керівника та лише за наявності економії фонду оплати праці.

Зміст додаткової угоди до Колективного договору від 01.04.2020 року неодноразово доводився до відома всіх працівників підприємства.

Таким чином, підстави для виплати позивачу матеріальної допомоги у КНП "БМЛ" Бердичівської міської ради відсутні.

Відповідно до Статуту КНП «БМЛ» Бердичівської міської ради створене згідно з рішенням Бердичівської міської ради Житомирської області від «28» лютого 2019 року № 851 відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» на базі майна комунальної власності Бердичівської міської територіальної громади особі Бердичівської міської ради Житомирської області, яке закріплюється за ним на праві оперативного управління (п.п. 1.2, 1.3 Статуту).

Засновником, Власником та органом управління Підприємства є Бердичівська міська територіальна громада в особі Бердичівської міської ради Житомирської області. Підприємство є підпорядкованим, підзвітним та підконтрольним Засновнику (п. 1.4 Статуту).

КНП БМЛ Бердичівської міської ради здійснює господарську некомерційну діяльність, спрямовану на досягнення соціальних та інших результатів без мети одержання прибутку (п. 1.5 Статуту).

КНП БМЛ Бердичівської міської ради є юридичною особою публічного права (п. 4.1 Статуту).

Майно КНП БМЛ Бердичівської міської ради є комунальною власністю і закріплюється за ним на праві оперативного управління (п. 5.1 Статуту).

Спірним питанням в цих правовідносинах є те, чи є відповідач бюджетною установою, на якого поширюється дія постанови бюджетною установою, на якого поширюється дія Постанови КМУ «Питання оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери 11.05.2011 року № 524.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 2 Бюджетного Кодексу України бюджетні установи - органи державної влади, органи місцевого самоврядування, а також організації, створені ними у встановленому порядку, що повністю утримуються за рахунок відповідно державного бюджету чи місцевого бюджету. Бюджетні установи є неприбутковими.

Відповідно до ст. 83 Цивільного Кодексу України юридичні особи можуть створюватися у формі товариств, установ та в інших формах, встановлених законом. Установою є організація, створена однією або кількома особами (засновниками), які не беруть участі в управлінні нею, шляхом об`єднання (виділення) їхнього майна для досягнення мети, визначеної засновниками, за рахунок цього майна (ч. 3 ст. 83 ЦК).

Статтею 62 Господарського Кодексу України встановлено, підприємство самостійний суб`єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.

Підприємства можуть створюватись як для здійснення підприємництва, так і для некомерційної господарської діяльності.

Відтак, установа та підприємство є різними видами юридичних осіб, а створення саме підприємства органом місцевого самоврядування не є підставою для автоматичного віднесення цієї юридичної особи до бюджетних установ, що повністю фінансуються з місцевого бюджету.

У розділі 5 Статуту КНП "БМЛ" Бердичівської міської ради «Статутний капітал. Майно та фінансування» зазначено, джерелами формування майна та коштів є: комунальне майно, передане Підприємству відповідно до рішення про його створення; кошти державного та місцевого бюджету (бюджетні кошти); власні надходження Підприємства (кошти від здавання в оренду (зі згоди Засновника) майна, закріпленого на праві оперативного управління; кошти та інше майно, одержані від реалізації продукції (робіт, послуг); цільові кошти; кошти, отримані за договорами з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державних фінансових гарантій медичного обслуговування населення; кредити банків; майно, придбане в інших юридичних або фізичних осіб; майно, що надходить безоплатно або у вигляді безповоротної фінансової допомоги чи добровільних благодійних внесків, пожертвувань юридичних і фізичних осіб; надходження коштів на виконання програм соціально-економічного розвитку регіону, програм розвитку медичної

Ознака неприбутковості організації присвоюється за окремими групами підприємств, установ та організацій відповідно до підпункту 133.4.6 пункту 133.4 статті 133 Кодексу за такою структурою: (0031) бюджетні установи; (0032) громадські об`єднання; (0033) політичні партії; (0034) - творчі спілки; (0035) релігійні організації; (0036) благодійні організації; (0037) пенсійні фонди; (0038) спілки; (0039) асоціації та інші об`єднання юридичних осіб; (0040) житлово-будівельні кооперативи (з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому відповідно до закону прийнято в експлуатацію закінчений будівництвом житловий будинок і такий будинок споруджувався або придбавався житлово-будівельним (житловим) кооперативом); (0041) дачні (дачно-будівельні) кооперативи; (0042) будівельні) кооперативи (товариства); (0043) садівничі та гаражні (гаражно-об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, асоціації власників жилих будинків; (0044)- професійні спілки, їх об`єднання та організації профспілок: (0045) організації роботодавців та їх об`єднання; (0046) сільськогосподарські обслуговуючі кооперативи; (0047) кооперативні об`єднання сільськогосподарських обслуговуючих кооперативів; (0048) інші юридичні особи, діяльність яких відповідає вимогам, встановленим пунктом 133.4 статті 133 Кодексу, утворені а зареєстровані в порядку, визначеному законом, що регулює діяльність дповідної неприбуткової організації.

Присвоєння неприбутковій організації ознаки неприбутковості здійснює контролюючий орган за основним місцем обліку неприбуткової організації (залі - контролюючий орган).

Відповідно до витягу з реєстру неприбуткових установ та організацій КНП "БМЛ" Бердичівської міської ради контролюючим органом на підставі наданих ним документів був наданий код ознаки неприбуткових організацій - інші юридичні особи, діяльність яких відповідає вимогам, встановленим пунктом 133.4 статті 133 Кодексу, а не 0031 бюджетні установи (копія додається).

Відповідно до п. 38 ст. 2 БК України одержувач бюджетних коштів - суб`єкт господарювання, громадська чи інша організація, яка не має статусу бюджетної установи, уповноважена розпорядником бюджетних коштів на здійсненням заходів, передбачених бюджетною програмою, та отримує на їх виконання кошти бюджету.

Згідно з п. 47 ст. 2 БК України розпорядник бюджетних коштів бюджетна установа в особі її керівника, уповноважена на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов`язань, довгострокових зобов`язань за енергосервісом, довгострокових зобов`язань у рамках державно-приватного партнерства, середньострокових зобов`язань у сфері охорони здоров`я та здійснення витрат бюджету.

Реєстраційна картка КНП "БМЛ" Бердичівської міської ради свідчить, що Підприємство зареєстровано в казначействі, як одержувач бюджетних коштів, а не як розпорядник бюджетних коштів, яким є бюджетні організації (копія додається).

Таким чином, КНП "БМЛ" Бердичівської міської ради не є бюджетною установою та не фінансується повністю з місцевого бюджету.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

Ухвалою судді від 13 січня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Сторони ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття спрощеного позовного провадження отримали. Заяв від сторін із проханням справу розглядати із викликом в судове засідання учасників справи не надходило.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, застосовані норми права, аналіз доводів сторін, висновки суду

Дослідивши докази, з`ясувавши обставини справи, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позову із таких підстав.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а частина перша статті 16 ЦК України визначає право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Отже, наведені приписи чинного законодавства визначають об`єктом захисту, в тому числі судового, порушене, невизнане або оспорюване право.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

За змістом статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно із статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім ви падків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд позбавлений права збирання доказів за власною ініціативою, оскільки обов`язок доказування покладається на сторони. Доказування є юридичним обов`язком сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доведення підстав позову покладається на позивача. Наведені положення є найважливішою складовою принципу змагальності.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Суд встановив, що ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах комунальним некомерційним підприємством «Бердичівська міська лікарня» Бердичівської міської ради та працює лікарем акушер-гінекологом акушерського відділення.

24 вересня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до директора КНП «Бердичівська міська лікарня» Бердичівської міської ради із заявою, в якій просила надати їй щорічну відпустку тривалістю 14 календарних днів із виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення. На цій заяві наявна віза «в наказ, без виплати матеріальної допомоги» (а.с. 16).

Наказом директора КНП «Бердичівська міська лікарня» Бердичівської міської ради від 01.10.2024 №111-В Святецькій І.Л. надано частину основної відпустки 14 календарних днів ( а.с. 17). Цим наказом не передбачено виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги на оздоровлення.

На обґрунтування позовних вимог позивачка до позовної заяви долучила виписку із банківського рахунку ОСОБА_1 за період із березня 2023 року до грудня 2024 року, відповідно до якого їй на рахунок від КНП «Бердичівська міська лікарня» Бердичівської міської ради надходили кошти різними сумами, коментар до платежу «zarobstna plata» (а.с. 11, 13).

Відповідач у відзиві визнав той факт, що позивачці не була нарахована та виплачена матеріальної допомоги на оздоровлення.

Таким чином, той факт, що не приймалося рішення про нарахування позивачці матеріальної допомоги на оздоровлення є встановленим відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України (обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню).

Відповідно до ст. 94 КЗпПУ заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно із ст. 97 КЗпПУ розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт.

Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, роботодавець зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом.

Конкретні розміри тарифних ставок (окладів), відрядних розцінок, посадових окладів працівникам, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються роботодавцем з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті.

Роботодавець (роботодавець - фізична особа) не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Зі змісту статті 2 Закону України «Про оплату праці» слідує, що в структуру заробітної плати входить основна заробітна плата, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати.

Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми

Виплата медпрацівникам матеріальної допомоги на оздоровлення під час надання щорічної відпустки в розмірі посадового окладу (ставки зарплати) регламентується постановою Кабінету Міністрів України від 11 травня 2011 року №524 «Питання оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери».

Відповідно до постанови №524 з 01 січня 2012 року медичним і фармацевтичним працівникам державних та комунальних закладів (установ) виплачується допомога на оздоровлення у розмірі посадового окладу під час надання основної щорічної відпустки.

Однак, суд погоджується із доводами відповідача, що організаційно-правова форма відповідача - комунальне некомерційне підприємство має суттєву відмінність від комунальних закладів (установ) за своєю організаційно-правовою формою, в тому числі і джерелами фінансування.

Так, відповідно до вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, щодо удосконалення законодавства з питань діяльності закладів охорони здоров`я» № 2002-VIII від 06 квітня 2017 р., розпорядження Кабінету Міністрів України «Про схвалення концепції реформи фінансування охорони здоров`я» № 1013-р від 30 листопада 2016 року та згідно з рішенням Бердичівської міської ради Житомирської області "Про реорганізацію комунальної організації "Бердичівська центральна міська лікарня" шляхом перетворення в комунальне некомерційне підприємство "Бердичівська міська лікарня" Бердичівської міської ради" № 799 від 22.12.2018 року припинено діяльність Комунальної організації "Бердичівська центральна міська лікарня" шляхом реорганізації (перетворення) в комунальне некомерційне підприємство "Бердичівська міська лікарня" Бердичівської міської ради (а.с. 27)

За рішенням Бердичівської міської ради Житомирської області "Про створення комунального некомерційного підприємства "Бердичівська міська лікарня" Бердичівської міської ради, затвердження Статуту та передавального акту" № 851 від 28.02.2019 року створено комунальне некомерційне підприємство "Бердичівська міська лікарня" Бердичівської міської ради шляхом перетворення з комунальної організації "Бердичівська центральна міська лікарня" (а.с. 28)

Відповідно до ст. 64 Господарського кодексу України, підприємство має право самостійно визначати свою організаційну структуру, встановлювати чисельність працівників і формувати штатний розпис за вчасною потребою.

Після перетворення КНП "Бердичівська міська лікарня" Бердичівської міської ради набуло статусу суб`єкта господарської діяльності некомерційне підприємство з постачання медичних послуг населенню.

Комунальне некомерційне підприємство після перетворення комунального закладу (установи) набуває можливості, як унітарне підприємство в автономному режимі визначати напрям використання коштів, включаючи визначення розміру фонду виплати оплати праці та заохочень, шляхом формування фінансового плану.

Отже слід дійти висновку, що положення постанови Кабінету Міністрів України від 11 травня 2011року №524 «Питання оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» на спірні правовідносини не поширюються.

Таким чином, на законодавчому рівні не встановлено обов`язку роботодавця виплачувати матеріальну допомогу медичним працівникам комунального некомерційного підприємства на оздоровлення.

Відповідно до положень статей 10, 11 КЗпП України, Колективний договір укладається на основі законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин, і узгодження інтересів працівників та роботодавців. Колективний договір укладається на підприємстві, в установі, організації, а також з фізичною особою, яка використовує найману працю.

За положеннями ч. 3 ст. 13 КЗпП України колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги.

Відповідно до ст. 18 КЗпП України положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов`язковими як для власника або уповноваженого ним органу, так і для працівників підприємства, установи, організації.

У п. 4.16 Колективного договору (з урахуванням змін та доповнень, внесених додатковою угодою від 01.04.2020 року, зареєстрованих за № 32 від 25.06.2020 року), укладеного між адміністрацією та трудовим колективом КНП "Бердичівська міська лікарня" Бердичівської міської ради на 2019-2024 рр зазначено, що працівникам Підприємства під час надання основної щорічної відпустки може виплачуватися матеріальна допомога на оздоровлення в сумі не більше ніж один посадовий оклад на рік, у межах фонду заробітної плати. Розмір матеріальної допомоги на оздоровлення встановлюється наказом по підприємству (а.с. 29-32, 34 56-92).

Пунктом 6.1 Колективного договору від 30.07.2019 передбачено, що роботодавець зобов`язується надавати медичним працівникам матеріальну допомогу на оздоровлення не менше посадового окладу під час надання основної щорічної відпустки, в межах фонду оплати праці.

Згідно п.1.7 Колективного договору зазначено, що дія колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства і є обов`язковою для виконання кожною із сторін.

Позивачкою не надано суду доказів, що Колективний договір на 2019-2024 роки (з урахуванням змін та доповнень, внесених додатковою угодою від 01.04.2020 року, зареєстрованих за № 32 від 25.06.2020 року), між адміністрацією та трудовим колективом КНП "Бердичівська міська лікарня" Бердичівської міської ради був визнаний недійним.

Із положень п. 4.16 та 6.1. Колективного договору слід дійти висновку, що у Колективному договорі закріплено як право (п. 4.16), так і зобов`язання (п. 6.1.) роботодавця надавати медичним працівникам матеріальну допомогу на оздоровлення не менше посадового окладу під час надання основної щорічної відпустки.

Проте така виплата матеріальної допомоги працівникам обумовлюється фондом заробітної плати, тобто наявністю фінансової можливості підприємства.

За наведеного, суд дійшов висновку, що прийняття рішення про виплату матеріальної допомоги на оздоровлення є правом, а не обов`язком керівника підприємства, оскільки здійснюється у межах фонду заробітної плати.

Крім того, розмір виплати матеріальної допомоги на оздоровлення встановлюється наказом по підприємству (п. 4.16 Колективного договору).

Згідно частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 16 травня 2019 року у справі №522/14513/17 вказано, що умови запровадження й розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються і виплачуються у межах фонду оплати праці з урахуванням результатів фінансово-господарської діяльності компанії, рішення про її встановлення (скасування, зменшення розміру) приймає керівник залежно від наявності коштів.

При вирішенні спорів про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами. З мотивів відсутності коштів у проведенні вказаних виплат може бути відмовлено в тому разі, коли вони обумовлені в зазначених актах наявністю певних коштів чи фінансування.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 16 березня 2020 року у справі №357/9161/17, провадження № 9921св18.

Позивачка у позовній заяві виклала обставини, якими обґрунтовувала свої вимоги, зазначила докази, що підтверджують вказані обставини. Проте позивачка не заявляла клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначала про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавала клопотання про їх витребування.

Тобто, позивачка на власний розсуд розпорядилася своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.

Позивачка, обґрунтовуючи її право на отримання матеріальної допомоги на оздоровлення, вказала, що їй гарантовано таку матеріальну допомогу в розмірі посадового окладу та просила стягнути із відповідача 7732, 00 грн невиплаченої матеріальної допомоги.

Разом із тим, до позовної заяви позивачка не долучила доказів, які б доводили її право на отримання матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі 7732, 00 грн.

Доказів про те, що розмір посадового окладу позивачки складає становить 7732, 00 грн матеріали справи не містять.

Крім того, позивачка не надала суду доказів, що такий розмір виплати матеріальної допомоги на оздоровлення був встановлений наказом по підприємству, як визначенно п. 4.16 Колективного договору.

Також позивачкою не доведено доказами, що був виданий розпорядчий документ, зокрема наказ, про виплату їй матеріальної допомоги на оздоровлення, як і доказів того, що фонд заробітної плати КНП "Бердичівська міська лікарня" Бердичівської міської ради на 2024 року передбачав виплату матеріальної допомоги працівникам на оздоровлення, що б доводило незаконність рішення керівника КНП "Бердичівська міська лікарня" Бердичівської міської ради.

Доказів наявності фінансової можливості КНП "Бердичівська міська лікарня" Бердичівської міської ради для виплати матеріальної допомоги на оздоровлення працівником у 2024 році судом не здобуто.

Клопотання про витребування доказів від позивачки не надходило, а суд в цивільному судочинстві не вправі самостійно збирати докази.

Отже, оскільки положення п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 11 травня 2011року №524 «Питання оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» на спірні правовідносини не поширюються, зважаючи, що умовами Колективного договору не передбачено безумовного обов`язку керівника виплати матеріальної допомоги на оздоровлення, а такі виплати надаються за умови наявності коштів чи фінансування (фонду оплати праці), з огляду на те, що не доведено доказами неправомірності дій відповідача щодо ненадання матеріальної допомоги на оздоровлення позивачці, суд у задоволенні позову відмовляє.

Розподіл судових витрат

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, оскільки у задоволеній позову суд відмовив, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 141, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства "Бердичівська міська лікарня" Бердичівської міської ради про стягнення невиплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення рішення до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Відомості про учасників справи:

позивачка ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач - Комунальне некомерційне підприємства "Бердичівська міська лікарня" Бердичівської міської ради, місцезнаходження за адресою: м. Бердичів, вул. Здоров`я, 1, .

Суддя І. Ю. Хуторна