Номер провадження 2/754/4286/25
Справа №754/5005/25
РІШЕННЯ

Іменем України

11 вересня 2025 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого - судді - Галась І.А.

при секретарі - Кирилова А.

у відсутності сторін

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-ті особи : ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шамрай Лариса Іванівна про визнання недійсною довіреності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) звернулась до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про визнання недійсною довіреності.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 21.12.2022 року відповідач видав довіреність, якою уповноважив позивача, а також ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на розпорядження (продаж, передачу в оренду) належним відповідачеві автомобілем марки «Porsche», моделі «Cayenne», реєстраційний номер: НОМЕР_1 . Довіреність посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шамрай Ларисою Іванівною та зареєстрована в реєстрі за №742. У абзаці першому Довіреності вказується дослівно «на підставі попередньої усної домовленості» відповідач уповноважує позивача.

Проте довіреність видана відповідачем за його власною ініціативою - без згоди на те позивача. Жодних домовленостей між позивачем та відповідачем щодо довіреності не було та немає. Будь-яких дій, що могли б свідчити про готовність позивача бути представником відповідача при розпорядженні автомобілем «Porsche Cayenne» не вчинялось: позивач не укладав договір доручення з відповідачем, а ні в усній формі, а ні письмовій; не надавав свої персональні данні для оформлення довіреності; не погоджував зміст довіреності тощо. Довіреність ніколи не передавалась позивачу.

Як з`ясувалось, відповідач використав дані позивача із іншої довіреності, виданої у 2019 році.

У бесіді відповідач пояснив мотиви оформлення Довіреності: він був занепокоєний його можливою мобілізацією на військову службу. За таких обставин в нього не було б доходу для повернення позики, строк виплати якої наступав 01.09.2023, та йому необхідно було б продати автомобіль для виконання зобов`язань. Тільки у випадку своєї мобілізації відповідач мав намір повідомити про оформлення Довіреності та надати її оригінал позивачеві або іншому представнику для продажу автомобіля. В іншому випадку відповідач не хотів повідомляти про існування Довіреності.

08.05.2023 довіреність припинена на підставі заяви відповідача (в підтвердження цього до даної позовної заяви як Додаток 7 приєднано копію Витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей №49930717 від 08.05.2023).

Позивач є посадовою особою Прокуратури України (в підтвердження цього до даної позовної заяви як Додаток 8 приєднано копію наказу від 23 вересня 2022 року, №1858ц, про призначення ОСОБА_1 на посаду).

Тобто, позивач як особа, уповноважена на виконання функцій держави, повинна подавати до НАЗК декларації про свій майновий стан, що містять відомості про цінне рухоме майно, яке перебуває в її володінні або користуванні незалежно від форми правочину, внаслідок якого набуте таке право.

Враховуючи вартість автомобіля «Porsche Cayenne», який перебував у власності відповідача, володіння або користування ним підлягає відображенню у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави (на підтвердження ціни автомобіля «Porsche Cayenne» до цієї позовної заяви додається копія договору купівлі-продажу автомобіля №АМ22/31 від 19.10.2022 як Додаток 9).

Надаючи повноваження згідно довіреності користування та розпорядження автомобілем, відповідач створив для позивача зобов`язання відобразити авто у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави, яку позивач повинна була подати до НАЗК.

Відтак, довіреність, про видачу якої позивач не була проінформована, встановила для позивача обов`язки, порушення яких має несприятливі для неї наслідки - притягнення до юридичної відповідальності.

Отже, видача довіреності має негативні наслідки для позивача - впливає на її інтереси.

Відтак, довіреність вважатиметься правомірною й матиме юридичні наслідки для позивача, якщо не буде визнана судом недійсною.

Позивач оспорює сам факт правовідносин представництва між ним та відповідачем, оскільки відповідних домовленостей не було. Тому ефективним способом захисту інтересів позивача є визнання довіреності недійсною.

Текст довіреності містить посилання на «попередні усні домовленості» як підставу для її видачі, проте таких домовленостей не було. Договір, згідно якого відповідач надавав повноваження представляти себе позивачеві, - не укладався. Видача довіреності суперечить волі позивача та спричиняє для нього несприятливі наслідки, а тому підлягає визнанню судом недійсною.

Попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат становить 10 000 (десять тисяч) гривень та включає вартість правових консультацій адвоката, складення заяв по суті справи та заяв з процесуальних питань, підготовку до розгляду справи, збір доказів, заходи досудового врегулювання спору, вартість послуг з представництва в суді при розгляді справи, вчинення інших процесуальних дій, пов`язаних з розглядом справи.

З огляду на викладене позивач просить суд - визнати недійсною довіреність, видану 21.12.2022 року ОСОБА_2 , посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шамрай Ларисою Іванівною та зареєстровану в реєстрі за №742, в частині надання прав представництва ОСОБА_1 .

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 08 квітня 2025 року відкрито провадження в справі. Призначено підготовче засідання.

Під час підготовчого розгляду справи судом було залучено в якості третіх осіб - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватного нотаріуса Шамрай Ларису Іванівну.

07 травня 2025 року відповідачем ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого підтвердив викладені представником позивача у позовній заяві фактичні обставини. Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним правочину - довіреності в частині він визнає повністю; вважає, що позов підлягає задоволенню. Довіреність видана 21 грудня 2022 ОСОБА_2 , посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шамрай Ларисою Іванівною та зареєстровану в реєстрі за №742, в частині надання прав представництва ОСОБА_1 підлягає визнанню недійсною.

Представником позивача ОСОБА_1 , адвокатом Захарченко Ю.О. на адресу суду подано заяву про розгляд справи без їх участі. Позов підтримано в повному обсязі.

Відповідачем ОСОБА_2 на адресу суду подано заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги визнає повністю.

До підготовчого розгляду справи сторони не з`явились.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Суд, ознайомившись з пояснення сторін, з`ясувавши обставини та дослідивши представлені у справі докази, а також визнання відповідачем позову дійшов таких висновків.

21.12.2022 року ОСОБА_2 видав довіреність, якою уповноважив ОСОБА_3 та/або ОСОБА_1 , та/або ОСОБА_4 розпоряджатися (продати, передати в оренду) належним відповідачеві на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_2 , виданого 20 грудня 2022 року, ТСЦ 8041, автомобілем марки «Porsche», моделі «Cayenne», тип загальний легковий універсал, випуск 2022 року, колір сірий, шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , реєстраційний номер: НОМЕР_1 , зареєстрований 20 грудня 2022 року, ТСЦ 8041. Довіреність посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шамрай Ларисою Іванівною та зареєстрована в реєстрі за №742.

З позовної заяви вбачається, що позивач будь-яких дій, що могли б свідчити про готовність ОСОБА_1 бути представником ОСОБА_2 при розпорядженні автомобілем «Porsche Cayenne» не вчинялось: позивач не укладав договір доручення з відповідачем, а ні в усній формі, а ні письмовій; не надавав свої персональні данні для оформлення довіреності; не погоджував зміст довіреності тощо. Згідно пояснень позивача, довіреність ніколи не передавалась позивачу, а відповідач використав дані позивача із іншої довіреності, виданої у 2019 році.

Відповідно до копії витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей №49930717 від 08.05.2023 довіреність від 21.12.2022 посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шамрай Ларисою Іванівною та зареєстровану в реєстрі за №742 на підставі заяви ОСОБА_2 припинено.

Згідно із ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Отже, визнання обставин, які не підлягають доказуванню, можливе, зокрема, за умов: визнання їх усіма учасниками справи та відсутності в суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин.

Матеріали справи та позиція сторін, в той час як треті особи свої позиції суду не надавали, до суду не з`являлись.

При цьому, згідно з вимогами процесуального закону (статті 12, 81 ЦПК України), обов`язок доведення покладається саме на позивачку.

Крім того, матеріали цієї справи свідчать про те, що відповідач визнав позовні вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи.

Зважаючи на те, що позивачем заявлено вимогу лише в частині надання прав представництва особисто позивачу - ОСОБА_1 , суд не вбачає порушень прав, свободи чи інтереси інших представників ( ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ), та приватного нотаріуса Шамрай Лариса Іваніва, яка посвідчила даний правочин.

Постанова Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 675/2136/19 (провадження № 61-2251св22).

З матеріалів справи вбачається, що копією наказу від 23 вересня 2022 року, №1858ц, ОСОБА_1 призначено посадовою особою в Офіс Генерального прокурора.

Відповідно до п.п. «е» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» позивач є особою, уповноваженою на виконання функцій держави, та на неї поширюється дія цього Закону.

Закон передбачає обов`язки для осіб, уповноважених на виконання функцій держави, зокрема: стаття 45 зобов`язує подавати декларації за формою, що визначається Національним агентством з питань запобігання корупції.

Відповідно до статті 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Схожий за змістом висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).

Відповідно до частини 3 статті 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Частини 1 статті 237 ЦК України вказує, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Частина 3 статті 237 ЦК України встановлює: представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 244 ЦК України представництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю.

Відповідно до статті 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя.

У договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними (стаття 1003 ЦК України)

Згідно з частиною 1 статті 1004 ЦК України повірений зобов`язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення. Повірений може відступити від змісту доручення, якщо цього вимагають інтереси довірителя і повірений не міг попередньо запитати довірителя або не одержав у розумний строк відповіді на свій запит. У цьому разі повірений повинен повідомити довірителя про допущені відступи від змісту доручення як тільки це стане можливим.

Довіритель зобов`язаний видати повіреному довіреність на вчинення юридичних дій, передбачених договором доручення (частина перша статті 1007 ЦК України).

Довіреність та договір доручення є основними документами, які посвідчують права представників під час вчинення ними певних дій.

Так, довіреність видається для представництва перед третіми особами, а договір доручення передбачає обов`язок вчинення повіреним певних юридичних дій від імені та коштом довірителя.

Отже, внутрішні відносини представництва оформлюються договором, тобто зазвичай договором доручення, а зовнішні - довіреністю.

Згідно з частиною 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Зважаючи на пояснення позивача та визнання позову відповідачем суд вважає доведеним факт відсутності у позивача волевиявлення на отримання повноважень представника відповідача в частині розпорядження (продаж, передачу в оренду) автомобілем марки «Porsche», моделі «Cayenne», реєстраційний номер: НОМЕР_1 .

Скасування довіреності не скасовує юридичного факту її видачі, а припиняє її дію. Отже скасування оспорюваної довіреності не призвело до належного захисту прав позивача.

З огляду на вище викладене суд дійшов висновку, що існують підстави для визнання довіреності частково недійсною.

На підставі наведеного та керуючись ст. 202, 203, 215,237,244, 1000,1004 ЦК України, ст. 2,12,13,264 ЦПК України суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-ті особи : ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шамрай Лариса Іванівна про визнання недійсною довіреності - задовольнити.

Визнати недійсною довіреність від 21.12.2022 року видану ОСОБА_2 , посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шамрай Ларисою Іванівною та зареєстровану в реєстрі за №742 в частині надання прав представництва ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: І.А. Галась