Справа № 444/2324/25
Провадження № 2/444/1388/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2025 року м. Жовква

Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя Мікула В. Є.

секретар судового засідання Сенько М.-Ю.В.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Жовква Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кобзар Любов Вікторівна про визнання права власності на житловий будинок як майно колишнього робітничого типу двору в порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кобзар Любов Вікторівна, у якому просить визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 53,6 м2, житловою площею 20,4 м2, допоміжна площа 33,2 м2 з господарською будівлею та спорудами.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що він є спадкоємцем за законом першої черги після смерті матері, ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки відмовився від спадкування за заповітом.

Він єдиний спадкоємець за законом першої черги після смерті ОСОБА_2 , який прийняв спадщину, оскільки був зареєстрований та постійно проживав разом зі спадкодавцем на день смерті, не відмовився від прийняття спадщини упродовж шестимісячного строку з дня відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця.

Осіб, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині, і прийняли таку внаслідок звернення до нотаріуса чи внаслідок спільного постійного проживання зі спадкодавцем немає.

Так як ОСОБА_2 належав на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами як голові робітничого типу двору, однак правовстановлюючий документ на будинок відсутній, оскільки право власності на будинок зареєстроване не було, через що нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину, однак належність будинку спадкодавцю як голові робітничого типу двору підтверджується записами в погосподарській книзі, а тому вважає, що його право на спадкування даного майна підлягає захисту в судовому порядку.

Ухвалою судді Жовківського районного суду Львівської області від 25 cерпня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження, підготовче судове засідання призначено на 11 вересня 2025 року о 14 год. 30 хв.

Позивач ОСОБА_1 в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак подав на адресу суду письмову заяву, у якій просить справу розглядати у його відсутності. Зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просять такі задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі.

Представник відповідача, Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак з Жовківської міської ради на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника, зазначили, що не заперечують проти задоволення позовних вимог, при вирішенні справи покладаються на думку суду.

Третя особа, яка не заявляє самостійний вимог на предмет спору, приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кобзар Любов Вікторівна, в підготовче судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином.

А тому суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі позивача, представника відповідача, які не з`явилися в підготовче судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення такого, зважаючи на подані ними заяви про розгляд справи у їх відсутності, висловлені позиції у справі, а також без участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, зважаючи на те, що вона належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду, її неявка не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Ч. 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Так як відповідач не заперечує проти позовних вимог, фактично визнали їх, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Ч. 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у селі Глинськ, Жовківського району Львівської області, що підтверджується викладеним у паспорті громадянина України серії НОМЕР_1 , який виданий Жовківським РВ УМВС України у Львівській області 06 грудня 1997 року.

Його батьком є ОСОБА_3 , матір`ю ОСОБА_2 , що підтверджується викладеним у свідоцтві про моє народження серії НОМЕР_2 , яке видане виконкомом Новоскварявської сільської ради Львівської області 07 серпня 1966 року.

Викладеним у виписці з погосподарської книги № 3 Воле-Висоцької сільської ради Жовківського району Львівської області станом на 30.06.1990 року № 328, яка видана Глинським старостинським округом № 2 Жовківської міської ради Львівського району Львівської області 16 квітня 2025 року, стверджується, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 , особовий рахунок 589, станом на 30 червня 1990 року належав до робітничого двору, головою двору була ОСОБА_2 , 1926 року народження, членом двору був ОСОБА_1 , 1966 року народження, син, тобто позивач.

З виписки з погосподарської книги № 7 Воле-Висоцької сільської ради Жовківського району Львівської області станом на 15 квітня 1991 року № 329, яка видана Глинським старостинським округом № 2 Жовківської міської ради Львівського району Львівської області 16 квітня 2025 року, вбачається, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 , особовий рахунок 260, станом на 15 квітня 1991 року належав до робітничого двору, головою двору була ОСОБА_2 , 1926 року народження, членом двору був ОСОБА_1 , 1966 року народження, син, тобто позивач.

Викладеним у довідці № 326, яка видана 16 квітня 2025 року Глинським старостинським округом № 2 Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, стверджується, що АДРЕСА_1 відповідно до рішення сесії Глинської сільської ради № 4 від 11 листопада 1994 року.

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що в Книзі реєстрації смертей 01 жовтня 2009 року дуло зроблено відповідний актовий запис за № 17, що підтверджується викладеним у свідоцтві про смерть серії НОМЕР_3 , яке видане Глинською сільською радою Жовківського району Львівської області 01 жовтня 2009 року.

Згідно ч. 1, 2 ст. 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

А тому після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі і на право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами.

Згідно ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Нормою ст. 1217 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Із заповіту, який 21 червня 1990 року посвідчений Лозинською Г.М., заступником голови Воля-Висоцької сільської ради та зареєстрований в реєстрі за № 8, вбачається, що ОСОБА_4 на випадок своєї смерті зробила таке заповітне розпорядження: все її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла своєму синові, ОСОБА_5 .

По документах Воле-Висоцької сільської ради заповіт від імені заповідача не змінювався і не скасовувався, що підтверджується записом старости Воля-Висоцького старостинського округу № 1 Жовківської міської ради Львівського району Львівської області О. Борис.

Чинність даного заповіту підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори) № 79265883, яка сформована 22 листопада 2024 року приватним нотаріусом Кобзар Л. В.

Суд врахову, що прізвище як матері позивача, так і самого позивача в даному заповіті помилково зазначене Змій замість правильного ОСОБА_6 .

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ч. 1 ст. 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, яким є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, що передбачено ч. 2 ст. 1220 ЦК України.

Нормою ч. 1 ст. 1273 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 5 ст. 1275 Цивільного кодексу України відмова спадкоємця за заповітом від прийняття спадщини не позбавляє його права на спадкування за законом.

Суд враховує, що ОСОБА_1 відмовився від прийняття спадщини за заповітом після смерті матері, ОСОБА_2 , однак не відмовлявся від прийняття спадщини за законом.

Ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкоємця, у тому числі зачаті за життя спадкоємця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

ОСОБА_1 як син ОСОБА_2 є спадкоємцем першої черги за законом після її смерті.

Ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Викладеним у довідці № 324, яка 16 квітня 2025 року видана Глинським старостинським округом № 2 Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, стверджується, що ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала і була зареєстрована до дня її смерті за адресою: АДРЕСА_1 .

З довідки № 325, яка 16 квітня 2025 року видана Глинським старостинським округом № 2 Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, вбачається, що ОСОБА_1 проживав і був зареєстрований разом із своєю мамою, ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , до дня її смерті в АДРЕСА_1 і вели спільне господарство.

Викладеним у довідці № 327, яка 16 квітня 2025 року видана Глинським старостинським округом № 2 Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, стверджується, що на день смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у житловому будинку АДРЕСА_1 були зареєстровані та проживали: ОСОБА_2 , 1926 року народження, ОСОБА_1 , 1966 року народження, син.

Факт зареєстрованого ОСОБА_1 місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 (до зміни адміністративно-територіального устрою Жовківського) району Львівської області ще з 22 березня 1984 року підтверджується витягом з реєстру територіальної громади № 2025/004973784 від 16 квітня 2025 року.

Тобто ОСОБА_1 прийняв спадщину як спадкоємець за законом першої черги після смерті матері, ОСОБА_2 , враховуючи норму ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки був зареєстрований та постійно проживав разом зі спадкодавцем на день смерті, не відмовився від прийняття спадщини упродовж шестимісячного строку з дня відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця.

Судом встановлено, що позивач єдиний спадкоємець за законом першої черги, який прийняв спадщину, осіб, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині, і прийняли таку внаслідок звернення до нотаріуса чи внаслідок спільного постійного проживання зі спадкодавцем немає.

Внаслідок звернення позивача до приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Львівської області Кобзар Л. В. із заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину приватним нотаріусом 16 квітня 2025 року було зареєстровано після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкову справу № 51/2025, номер у спадковому реєстрі 73951235, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 80858296 від 16 квітня 2025 року.

Однак постановою від 16 квітня 2025 року приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кобзар Любов Вікторівна відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , з підстав недотримання п. 2 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», а саме через те, що не подані правовстановлюючі документи на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстрованим в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто з вищенаведеного вбачається, що записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Таким чином право власності на житловий будинок, колишній робітничий двір АДРЕСА_1 було зареєстроване згідно вимог діючого на той час законодавства в погосподарській книзі Воле-Висоцької сільської ради Жовківського району Львівської області.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Відповідно до підпункту 4.15, 4.18 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

З довідки № 1284, яка видана Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Шептицьке міжміське бюро технічної інвентаризації» 19 березня 2025 року, вбачається, в КП ЛОР «Шептицьке міжміське бюро технічної інвентаризації» станом на 31.12.2012 року реєстрація права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 не проводилась.

Згідно нового адміністративно-територіального устрою України село Глинськ належить до Жовківської територіальної громади Львівського району Львівської області.

Тобто правовстановлюючий документ на право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 відсутній, оскільки право власності на даний будинок зареєстроване не було.

З технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, ідентифікатора об`єкта будівництва, виготовлених Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Шептицьке міжміське бюро технічної інвентаризації», вбачається, що рік побудови житлового будинку 1961, загальна площа житлового будинку 53,6 м2, житлова площа 20,4 м2, допоміжні приміщення та їх площа: коридор площею 3,5 м2, кухня площею 12,4 м2, кладова площею 4,8 м2, веранда площею 12,5 м2, загальна площа допоміжних приміщень 33,2 м2. При будинку є сарай та споруди: огорожа, хвіртка, ворота.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

Відповідно до ст. 80 ЦК України встановлено, що жилий будинок є об`єктом права приватної власності.

Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Ст. 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Отже ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом першої черги після смерті матері, ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки відмовився від спадкування за заповітом.

Він єдиний спадкоємець за законом першої черги після смерті ОСОБА_2 , який прийняв спадщину, оскільки був зареєстрований та постійно проживав разом зі спадкодавцем на день смерті, не відмовився від прийняття спадщини упродовж шестимісячного строку з дня відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця.

Осіб, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині, і прийняли таку внаслідок звернення до нотаріуса чи внаслідок спільного постійного проживання зі спадкодавцем з матеріалів справи не вбачається, судом під час розгляду справи не встановлено.

Так як ОСОБА_2 належав на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами як голові робітничого типу двору, однак правовстановлюючий документ на будинок відсутній, оскільки право власності на будинок зареєстроване не було, через що нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину, однак належність будинку спадкодавцю як голові робітничого типу двору підтверджується записами в погосподарській книзі, а тому суд приходить до висновку, що право позивача на спадкування даного майна підлягає захисту в судовому порядку, як наслідок є всі підстави для визнання за ОСОБА_1 права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Керуючись статтею 23, ч. 4 ст. 206, ч. 2 ст. 247, статтями 258, 259, 264, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 53,6 м2, житловою площею 20,4 м2, допоміжна площа 33,2 м2 з господарською будівлею та спорудами.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 11 вересня 2025 року.

Суддя: Мікула В. Є.