Справа № 505/1229/25
Провадження № 2/505/2243/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.09.2025 місто Подільськ

Подільський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Івінського О.О.

секретаря судового засідання Шершун О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Подільську Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи: Одеської товарної біржі, про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 11 квітня 2024 року звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 , за участі третьої особи: Одеської товарної біржі, та просить визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 від 20 квітня 2000 року, що укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 оформлений у Котовському представництві Одеської товарної біржі 20.04.2000, реєстраційний номер 222-К; визнати за ним, ОСОБА_1 право приватної власності на житловий будинок загальною площею 53,7 кв.м., житловою площею 36,2 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Свої вимоги мотивував тим, що 20 квітня 2000 року між позивачем з однієї сторони та ОСОБА_3 з другої сторони була досягнута домовленість та здійснено купівлю-продаж житлового будинку, що належить продавцю на праві власності та розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 53,7 кв.м., житловою площею 36,2 кв.м. та господарськими будівлями. Договір був посвідчений у Котовському представництві Одеської товарної біржі 20 квітня 2000 року, реєстраційний номер 222-К. Нотаріально даний договір не посвідчувався. Цивільні правовідносини між ними виникли до набрання чинності ЦК України від 01.01.2004, а саме договір купівлі-продажу було укладено 20.04.2000, тому на дані правовідносини поширюється дія норм Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963. Як вказано в договорі купівлі-продажу, затвердженого на товарній біржі позивачем, як покупцем оплатив вартість будинку, а ОСОБА_3 , як продавець отримав заявлену ним суму, передав позивачу у власність житловий будинок з господарськими будівлями. Даний договір був представлений для державної реєстрації Котовському МБТІ та був зареєстрований 24.04.2000 за №4097, кн. 72 стор. 3, інвентаризаційна справа № 4800. Вказав, що він з 2000 року володіє своєю власністю, але він не визнається іншими особами, не має можливості розпоряджатися ним, продати, обміняти або передати в оренду, відсутнє нотаріальне посвідчення договору. Нотаріуси відмовляються від посвідчення вказаного договору у зв`язку з його укладенням 25 років тому. Тому, вважає, що передбачених законом підстав для не визнання дійсним неоспореного договору купівлі-продажу спірного житлового будинку в судовому порядку немає, в зв`язку з чим і вимушений звернутися до суду з вказаним позовом.

Позивач у судове засідання не з`явився. Надав заяву, згідно якої підтримав позовні вимоги, справу просив розглянути у його відсутність.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про судове засідання був повідомлений на підставі ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада» на веб-сайті Подільського міськрайонного суду Одеської області, що є належним повідомленням про дату, час та місце проведення судового засідання.

Представник Одеської товарної біржі у судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, проте судові виклики на судові засідання повернулись із зазначенням «Адресат відсутній за вказаною адресою». Іншими належними даними про місцезнаходження третьої особи суд не володіє.

Дослідивши обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 20 квітня 2000 року між ОСОБА_3 , як продавцем, та ОСОБА_1 , як покупцем, було укладено на Українській товарній біржі договір № 222-К купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: будинку за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно п. 5 договору, будинок продано за 8 000,00 грн., які отримані продавцем до підписання цього договору та новим власником нерухомого майна є ОСОБА_1 .

Угода оформлена в письмовій формі, зареєстрована в бюро технічної інвентаризації, але не посвідчена нотаріально, як того вимагала стаття 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року).

Висновки суду підтверджуються матеріалами справи.

Спірні правовідносини між сторонами виникли 20 квітня 2000 року, а тому при вирішенні спору підлягають застосуванню положення ЦК Української РСР.

Відповідно до статті 224 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму.

Набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти.

Відповідно до статті 4 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством, в тому числі і з угод.

Згідно зі статтею 41 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків.

За загальним правилом, визначеним у статтях 47, 227 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), договори купівлі-продажу жилого будинку (його частини) підлягали нотаріальному посвідченню.

Згідно із частиною першою статті 128 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до статті 224 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про товарну біржу (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Отже, законодавець на час виникнення спірних правовідносин не вимагав нотаріального посвідчення договору відчуження нерухомості у разі укладання такого договору на товарній біржі.

Згідно із статтею 47 ЦК УРСР (який був чинним на момент укладення біржової угоди щодо спірної квартири) нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Згідно встановлених фактичних обставин ОСОБА_3 , передав позивачу нерухоме майно, а саме будинок за адресою: АДРЕСА_1 , а ОСОБА_1 , сплатив гроші за придбане домоволодіння. Даний договір зареєстровано в Котовському міжміському бюро технічної інвентаризації 20 квітня 2000 року.

За договором сторони виконали свої зобов`язання в повному обсязі, угода оформлена в письмовій формі, зареєстрована в бюро технічної інвентаризації, але не посвідчена нотаріально, як того вимагала стаття 227 ЦК УРСР.

Законодавець на час виникнення спірних правовідносин не вимагав нотаріального посвідчення договору відчуження нерухомості у разі укладання такого договору на товарній біржі.

Судом встановлено, що при вчиненні договору купівлі-продажу домоволодіння дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності відбувся, сторони договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності та вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу домоволодіння. Отже, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України на момент його вчинення.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічний висновок під час розгляду подібного спору Верховний Суд зробив у постанові від 12 вересня 2018 року в справі № 522/50/16-ц.

З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», є підстави для визнання договору купівлі-продажу нерухомості від 20 квітня 2000 року, оформленого на Українській товарній біржі, дійсним.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 89, 141, 263, 265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 від 20 квітня 2000 року, що укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 оформлений у Котовському представництві Одеської товарної біржі 20.04.2000, реєстраційний номер 222-К.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , право приватної власності на житловий будинок загальною площею 53,7 кв.м., житловою площею 36,2 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Суддя О.О.Івінський

Повне судове рішення складено 04 вересня 2025 року.