Справа № 489/3307/25
Провадження № 2/489/2078/25
17 вересня 2025 року м. Миколаїв
Інгульский районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого судді Костюченка Г.С.,
із секретарем судових засідань Савковою К.А.,
за участі: позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, треті особи: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради, Орган опіки та піклування Інгульської районної адміністрації
В квітні 2025 позивачка звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав відповідача відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Зазначала, що мати дитини - відповідач по справі, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків: участі у вихованні доньки не бере, не цікавиться її життям, не відвідує, не замається лікуванням, фізичним та духовним розвитком, зловживає спиртними напоями.
Позивачка зазначає що, є бабусею ОСОБА_3 , яка проживає разом із нею та знаходиться на її утриманні.
Батько дитини - ОСОБА_4 проходить службу у лавах ЗСУ з 13.03.2025.
Посилаючись на викладене вважає, що мати дитини самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, в зв`язку з чим має бути позбавлена батьківських прав щодо доньки. Оскільки позивач одноосібно займається вихованням та утриманням дитини, яка проживає разом із нею, просила суд позов задовольнити.
Ухвалою судді Інгульского районного суду міста Миколаєва від 16.05.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні.
У відповідності до Ухвали Інгульського районного суду м.Миколаєва від 12.06.2025 закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті.
В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позов у повному обсязі.
Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином.
Представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради в судове засідання не з`явився, надійшла заява з проханням розглянути справу за відсутності їх представника.
Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України.
Суд, вислухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, дійшов наступного.
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 ).
Відомостей про наявність заборгованості по аліментам, або розрахунку заборгованості по аліментам суду не надано.
Згідно пояснень свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 дитина протягом тривалого часу проживає разом зі своєю бабусею та дідусем в м.Миколаєві. Саме вони займаються її вихованням, утриманням, лікуванням.
Мати дитини не працює, веде асоціальний спосіб життя, не цікавиться своєю дитиною, не бере участі в її вихованні.
Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до вимог ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток останньої, що є найважливішими обов`язками матері та батька.
Частиною 2 ст. 152 СК України передбачено, що дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов`язків щодо неї.
Згідно ч.1, ч.2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Після з`ясування всіх обставин справи суд вважає, що поведінка мати дитини - ОСОБА_2 не суперечить вимогам ст.ст. 150, 152 СК України, та не порушує права дитини на належне батьківське виховання, фізичний, духовний та моральний розвиток.
У статті 155 СК України закріплено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини; відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.
Частиною 4 ст. 155 СК України регламентовано, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
На підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Згідно положень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Відповідно до п.16 зазначеної Постанови, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і дитини (ст. 166 СК України).
Позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини в діях батьків.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 18 грудня 2008 року у справі Савіни проти України зазначив, що «хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини.
У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).
За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Отже, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення батьківських прав, покладено на позивача.
Всупереч вимогам ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України позивачем не надано достатніх та переконливих доказів стосовно винної поведінки та свідомого нехтування відповідачем батьківськими обов`язками, а саме, відсутні відомості про таку поведінку відповідача, яка негативно впливала б на дитину, або свідчили б про те, що наявність батьківських прав у відповідача дійсно суперечить інтересам дитини та зумовлюють застосування до неї такої виключної міри як позбавлення батьківських прав.
Суду не надано будь - яких доказів про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків по утриманню дитини, доказів стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. Проте навіть наявність заборгованості по аліментам не є тією виключною обставиною, яка може бути підставою для позбавлення батьківських прав відповідача.
Висновок органу опіки та піклування Виконавчого комітету Миколаївської міської ради про недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача також не містить достатніх фактичних даних щодо свідомої винної поведінки ОСОБА_2 , направленої на ухилення від виконання батьківських обов`язків та аргументів, які б вказували на доцільність позбавлення її батьківських прав.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Судом не було встановлено фактів негативного впливу відповідача на її малолітню доньку, або обставин, які свідчили б про те, що наявність у відповідача батьківських прав дійсно суперечить її інтересам.
За вказаних обставин, врахувавши, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Постійне проживання дитини з бабусею, а також ставлення дитини до матері не має вирішального значення для правильного вирішення спору. До того ж, результати психодіагностичного дослідження суду надано не було, тобто суд позбавлений можливості з`ясувати ставлення дитини до матері.
Так, положеннями статті 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Проте, суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.
Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 необхідно відмовити, оскільки позивачем не було доведено наявність свідомих дій відповідача щодо ухилення від виконання свого батьківського обов`язку по відношенню до дитини.
Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні позову судовий збір покладається на позивача.
Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд -
В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, треті особи: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради, Орган опіки та піклування Інгульської районної адміністрації - відмовити.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ленінський районний суд міста Миколаєва або в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.
Відомості про учасників справи:
позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;
відповідач - ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;
Суддя Г.С. Костюченко
Повний текст судового рішення складено 17.09.2025.