Справа № 209/1831/25
Провадження № 2/209/960/25
РІШЕННЯ

Іменем України

11 серпня 2025 року м. Кам`янське

Дніпровський районний суд міста Кам`янського Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Шендрика К.Л.,

за участі секретаря Драгунцевої С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачки на їх користь заборгованість за кредитними договорами та судові витрати.

На обґрунтування позову зазначено, що 15 серпня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачкою було укладено договір № 75394528, який було підписано електронним підписом відповідачки, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора і надісланим на номер її мобільного телефону, відповідно до умов якого відповідачка отримала суму позики у розмірі 5000 грн. та зобов`язалася повернути кредитні кошти і сплатити відсотки в розмірі 1,99 % за кожен день користування кредитом. 27 січня 2022 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Вердикт Капітал» уклали договір № 27/01/2022, відповідно до якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 75394528 від 15 серпня 2021 року. 10 січня 2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» уклали договір № 10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Коллект Центр» набуло право грошової вимоги до відповідачки за вказаним кредитним договором № 75394528 від 15 серпня 2021 року у сумі 15356,17 грн., з яких 5000 грн. заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту), 10264,67грн. заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги, 91,50 грн. заборгованість за пенею та/або штрафами. 10 червня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачкою було укладено договір № 4031817, який було підписано електронним підписом відповідачки, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора і надісланим на номер її мобільного телефону, відповідно до умов якого відповідачка отримала суму позики у розмірі 8000 грн. та зобов`язалася повернути кредитні кошти і сплатити відсотки за користування кредитом. 16 грудня 2021 року ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» уклали договір № 16/12-2021-43, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4031817 від 10 червня 2021 року. 10 січня 2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» уклали договір № 10-01/2023/01, відповідно до якого ТОВ «Коллект Центр» набуло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 4031817 від 10 червня 2021 року у сумі 60024 грн., з яких 8000 грн. заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту), 52024 грн. заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги. Таким чином, позивач отримав право грошової вимоги до відповідачки за вказаними кредитними договорами та, з урахуванням принципів розумності співмірності і пропорційності просить стягнути заборгованість, що по ним утворилась, у загальному розмірі 66180,17 грн., з яких: 13000 грн. заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту), 53088,67 грн. заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги, 91,50 грн. заборгованість за пенею та/або штрафами.

27 березня 2025 року було відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутність, просив задовольнити позов.

Відповідачка 03 червня 2025 року подала відзив на позов, у якому зазначила, що на момент взяття кредиту вона не розуміла всіх його наслідків, оскільки це її колишній чоловік ОСОБА_2 довів її до боргової ями, вона брала задля нього кредити. З початком повномасштабного вторгнення вона не має змоги сплачувати кредит в такому обсязі. Вона пропонувала сплатити мінімальні відсотки, однак їй відмовили. Її договір передавали неодноразово до різних колекторських компаній, які намагались різним способом витягти з неї кошти, погрожували, дзвонили її малолітнім дітям. Вона розуміє всі наслідки прострочення по кредитах, але на даний час знаходиться в декретній відпустці і отримує 2100 грн., як багатодітна родина та 860 грн. на найменшу доньку ОСОБА_3 . Її дохід становить 2960 грн. Її теперішній чоловік ОСОБА_4 повністю взяв всі обов`язки по забезпеченню родини, адже колишній чоловік ОСОБА_5 має велику заборгованість по аліментам, а колишній чоловік ОСОБА_2 оформив договір дарування своєї 1/3 частки квартири аби вона відмовилась від аліментів. Фінансово вони ніяк не допомагають, а отже всі троє дітей знаходяться на утримані теперішнього чоловіка. Сума за судовим позовом є фінансово непід`ємною для їхньої сім`ї. Нещодавно вона закрила деякі мікро займи, з якими змогла вирішити питання на лояльних умовах. Це Кредит Каса та Алекс Кредіт. Вона намагається потрохи закривати кредити, але не в змозі всі разом і не в таких сумах. В країні діє воєнний стан і її діти навчаються онлайн вдома, а отже вона не може їх залишити одних в квартирі без нагляду та не має змоги заробити кошти і вийти на роботу. Окрім того, в таблиці заборгованості вказані відсотки по кредиту, які перевищують дозволенні відсотки. Відповідно до закону, максимальний розмір денної відсоткової ставки за мікрокредитами не може перевищувати 1%. Зміни запровадять поступово: упродовж перших 120 днів перехідного періоду відсоткова ставка не має перевищувати 2,5% на день, упродовж наступних 120 днів - 1,5%. Виходячи з таблиці, її процентна ставка в день складає 400 грн. деколи і трохи більше, що не дозволено Законом України. Кредитні договори, укладені на строк до одного місяця, і договори, розмір позики за якими не перевищує однієї мінімальної заробітної плати, у тому числі які підлягають під регулювання положеннями ЗУ «Про споживче кредитування». А отже максимальна сукупна сума неустойки (штрафу, пені) за порушення споживачем виконання його зобов`язань не може перевищувати розмір подвійної суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. За порушення виконання споживачем зобов`язань за договором про споживчий кредит, загальний розмір кредиту за яким не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, процентна ставка за кредитом, порядок її обчислення, порядок сплати процентів не можуть бути змінені в бік погіршення для споживача. Законодавство передбачає впровадження показника «денна процентна ставка за споживчим кредитом», визначення порядку його розрахунку та встановлення максимального його розміру на рівні 1% на день, а даному випадку їй виставили ставку в день 5 % від тіла кредиту. ЗУ № 891-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо споживчого кредитування і формування та обігу кредитних історій, прийнятим Верховною Радою України» 15 вересня 2020 року, передбачено, що будь-який кредит на суму меншу або таку ж як офіційна сума мінімальної заробітної плати на момент отримання кредиту, або укладений кредитний договір на строк до одного місяця, вважається «споживчим кредитом» та регулюється нормами ЗУ «Про споживче кредитування», яким визначено, що максимальна сума пені, штрафів за прострочення споживачем кредитних зобов`язань по споживчому кредиту, не може перевищувати подвійної суми, по договору кредитування, та не може бути збільшена. Тож процентна ставка по кредиту не може бути збільшена для споживача, за окремо взяте порушення умови договору може бути або штраф, або пеня (не обидві санкції разом). Максимальний розмір штрафних санкцій (штрафів і пені), нарахований за недотримання умов кредитного договору, не може бути більшим, ніж подвійна сума отриманих коштів. Перед підписання кредитного договору споживач надає згоду на доступ до його кредитної історії, під час воєнного стану невиплата по кредиту не може погіршити кредитну історію споживача. Вона не відмовляються від сплати 8000 грн. по кредиту Мілоан та 5000 грн. по кредиту МайКредіт, але не в такій великій сумі, яку їй нараховують. Вона не має змоги сплатити ціну позову 66180,17 грн. та витрати на правову допомогу. Лише правові послуги зі сторони позивача, склали за двома кредитними договорами 26000 грн., що є для неї дуже великою сумою, яку вона не може сплатити.

16 червня 2025 року представниця позивача ОСОБА_6 подала відповідь на відзив, у якому зазначила, що щодо надання виписок з рахунку позичальника з відображенням всіх операцій по такому рахунку, то позивач об`єктивно позбавлений можливості їх надати, оскільки не є банком в розумінні ЗУ "Про банки і банківську діяльність", а є фінансовою установою і діє відповідно до ЗУ "Про фінансові послуги та фінансові компанії". Ні первісний кредитор, ні позивач не є банками та на них не розповсюджується дія ЗУ «Про банки та банківську діяльність». Разом з тим, кредитор є небанківською фінансовою установою, діяльність яких регулюється спеціальним законодавством для осіб, які надають небанківські фінансові послуги. Зокрема, небанківські фінансові установи позбавлені можливості створення виписок по картковим рахункам споживачів, отже, твердження відповідача не заслуговують на увагу. У розрахунку заборгованості (розрахунку і первісного кредитора, і фактора) чітко вказано з чого складається заявлена сума заборгованості, відповідно до яких умов договору та за який період вона була нарахована, при цьому, перевірити правильність розрахунків можливо за допомогою елементарних математичних операцій множення, ділення та додавання. Постановою Верховного Суду від 07 червня 2023 року по справі № 234/3840/15 визначено, що непогодження (незгода) з розрахунком, наданим позивачем, не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі. Незгода відповідача із розрахунком заборгованості не позбавляє його можливості, на підтвердження своїх доводів, надати свій «контррозрахунок». Відповідачем не було надано ніяких доказів виконання зобов`язань, в тому числі доказів невірного нарахування виниклої суми заборгованості по відсоткам, відповідно до умов договору, в тому числі шляхом проведення та надання власного контррозрахунку. Таким чином, відповідачем не були зроблені арифметичні розрахунки суми заборгованості належним чином та у відповідності до всіх визначених та погоджених сторонами умов договору. Відповідачем було укладено кредитні договори за власним бажанням, добровільно, без будь-якого примусу з боку третіх осіб. Перед укладенням кредитного договору позичальник отримав від кредитодавця всю інформацію стосовно кредиту, ознайомився з усіма умовами договору та правильно зрозумів суть фінансової послуги. Під час укладання договору відповідач усвідомлював всі ризики, пов`язані з укладенням даного договору, а також наслідки і відповідальність у разі неналежного виконання умов договору. Зокрема, відповідачу було відомо про реальну відсоткову ставку за користування кредитними коштами, порядок її зміни та порядок нарахування відсотків. Відповідач зазначив, що відповідно до ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Проте, вказана норма застосовується щодо нарахування штрафних санкцій за порушення виконання умов договору, зокрема неустойки (штрафу та пені), а не відсотків за користування кредитом або відсотків річних. У справі, що розглядається, заборгованість складається із: заборгованості за тілом кредиту та заборгованості за відсотками. Позивач не нараховував пеню, неустойку та/або інші штрафні санкції за невиконання умов договору, а лише відсотки, у розмірі та строк, погоджений сторонами. Враховуючи, що відсотки не є пенею, їх зменшення чинним законодавством не передбачено. Також, Відповідач посилається на ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» в редакції 22 листопада 2023 року. Так, з огляду на положення п.17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування», положення ч. 5 ст.8 вказаного Закону щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки, вводиться в дію поетапно, а саме протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг". Так протягом перших 120 днів установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 2,5 %, протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Окрім того, частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Кредитні договори було укладено до внесення змін до ЗУ «Про споживче кредитування» (№ 3498-ІХ від 22 листопада 2023 року), а також строк дії вищевказаних договорів закінчився до набрання ним сили. За таких обставин, застосування відповідачем при здійсненні розрахунку заборгованості за кредитним договором денної відсоткової ставки на рівні 1 % є безпідставним. Таким чином, відсутні підстави для сумніву у правильності здійснених кредитором розрахунків. Отже, розмір та порядок нарахування відсотків, погоджений сторонами кредитного договору, підстави виникнення заборгованості є законними, а її розмір розумним та справедливим. Крім того, відповідач посилається скрутне матеріальне становище, наявність дітей на утриманні, тощо. Разом з тим, такі обставини жодним чином не звільняють сторону боржника від виконання взятих на себе зобов`язань. Таким чином, посилання відповідача на скрутне матеріальне становище та інші обставини, які на її думку ускладнюють виконання взятих на себе зобов`язань, не є підставою для звільнення від відповідальності виходячи з ст. 625 ЦК України. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу на користь позивача зазначає, що у постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц Велика Палата вказала, що суд не може за власною ініціативою зменшити витрати на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку іншої, зацікавленої сторони. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Проте, відповідач не наводить обґрунтування неспівмірності витрат із складністю справи та не надає суду будь-яких доказів на підтвердження такої позиції. При цьому, сторонами погоджено саме такі умови надання юридичної допомоги. Просить позовну заяву задовольнити в повному обсязі та розглянути справу без присутності представника позивача.

На підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд ухвалив розглянути справу за наявними у справі матеріалами.

В порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного:

Судом встановлено, що 15 серпня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачкою було укладено договір № 75394528, який було підписано електронним підписом відповідачки, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора і надісланим на номер її мобільного телефону, відповідно до умов якого відповідачка отримала суму позики у розмірі 5000 грн. на строк 15 днів та зобов`язалася повернути кредитні кошти до 30 серпня 2021 року і сплатити відсотки в розмірі 1,99 % за кожен день користування кредитом. Кошти за позикою були перераховані на банківський рахунок відповідачки, зазначений нею у договорі. Ці обставини підтверджуються копією договору з додатками, довідкою про ідентифікацію, доказами отримання (перерахування) грошових коштів за договором № 75394528 від 15 серпня 2021 року, а також визнається відповідачкою.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідачка прострочила виконання зобов`язання за договором № 75394528 від 15 серпня 2021 року, у зв`язку з чим у неї утворилась заборгованість в розмірі 15356,17 грн., з яких 5000 грн. заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту), 10264,67грн. заборгованість за нарахованими процентами, 91,50 грн. заборгованість за пенею та/або штрафами. Ці обставини підтверджуються розрахунками заборгованості.

27 січня 2022 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Вердикт Капітал» уклали договір факторингу № 27/01/2022, відповідно до якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 75394528 від 15 серпня 2021 року. 10 січня 2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» уклали договір № 10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Коллект Центр» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 75394528 від 15 серпня 2021 року в розмірі 15356,17 грн., з яких 5000 грн. заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту), 10264,67грн. заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги, 91,50 грн. заборгованість за пенею та/або штрафами. Ці обставини підтверджуються розрахунками заборгованості, копією договору факторингу № 27/01/2022 від 27 січня 2022 року, актом приймання-передавання реєстру боржників до договору факторингу № 27/01/2022 від 27 січня 2022 року, платіжним дорученням № 32465 від 27 січня 2022 року, реєстром боржників № 1 до договору факторингу № 27/01/2022 від 27 січня 2022 року, витягом з реєстру боржників № 1 до договору факторингу № 27/01/2022 від 27 січня 2022 року, копією договору № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року, актом про зарахування зустрічних однорідних вимог, актом приймання-передачі реєстру боржників, витягом з реєстру боржників.

Крім того, судом встановлено, що 10 червня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачкою було укладено договір № 4031817, який було підписано електронним підписом відповідачки, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора і надісланим на номер її мобільного телефону, відповідно до умов якого відповідачка отримала суму позики у розмірі 8000 грн. на строк 30 днів та зобов`язалася повернути кредитні кошти до 10 липня 2021 року і сплатити відсотки в розмірі 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Ці обставини підтверджуються копією договору з додатками, доказами отримання (перерахування) грошових коштів за договором № 4031817 від 10 червня 2021 року, а також визнається відповідачкою.

Відповідачка прострочила виконання зобов`язання за договором № 4031817 від 10 червня 2021 року, у зв`язку з чим у неї утворилась заборгованість в розмірі 60024 грн., з яких 8000 грн. заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту), 52024 грн. заборгованість за нарахованими процентами. Ці обставини підтверджуються розрахунками заборгованості.

16 грудня 2021 року ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» уклали договір № 16/12-2021-43, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4031817 від 10 червня 2021 року. 10 січня 2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» уклали договір № 10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Коллект Центр» набуло право грошової вимоги до відповідачки за договором № 4031817 від 10 червня 2021 року у розмірі 60024 грн., з яких 8000 грн. заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту), 52024 грн. заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги. Ці обставини підтверджуються копією договору № 16/12-2021-43 від 16 грудня 2021 року, платіжним дорученням до договору № 16/12-2021-43 від 16 грудня 2021 року, актом приймання-передачі реєстру боржників за договором № 16/12-2021-43 від 16 грудня 2021 року, реєстром боржників та витягом з реєстру боржників, копією договору № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги з додатками, актом про зарахування зустрічних однорідних вимог, актом приймання-передачі реєстру боржників, реєстром боржників та витягом з реєстру боржників.

Суд не приймає посилання відповідачки щодо невідповідності законодавству України умов договорів в частині відсоткової ставки за користування позикою, оскільки відповідно до положень пункту 17 Прикінцевих та Перехідних положень і ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування», обмеження максимального розміру денної процентної ставки, вводиться в дію поетапно, а саме протягом 240 днів з дня набрання чинності ЗУ "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг". Так протягом перших 120 днів установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 2,5 %, протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Кредитні договори було укладено до внесення змін до ЗУ «Про споживче кредитування» (№ 3498-ІХ від 22 листопада 2023 року), а також строк дії вищевказаних договорів закінчився до набрання ним сили.

Таким чином, застосування до договорів № 75394528 від 15 серпня 2021 року та № 4031817 від 10 червня 2021 року денна відсоткова ставки на рівні 1 % не може бути застосована, оскільки вони були укладені до набрання чинності цим Законом, а також строк дії вищевказаних договорів закінчився до набрання ним сили.

Крім того, при укладенні договорів, відповідачка своїм електронним підписом у вигляді цифрового ідентифікатору у договорі засвідчила, що свідомо погодилася на отримання у позику коштів саме на умовах, що визначені договором, без будь-яких застережень. Також відповідачкою не заперечується факт отримання нею коштів у позику в розмірах, зазначених у позові, та її готовність повернути кошти в тому розмірі, який був нею отриманий, без сплати відсотків за користування кредитом, що підтверджує наявність її волі на укладення договору та отримання нею коштів.

Тобто судом встановлено, що ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачка, а також ТОВ «Мілоан» та відповідачка узгодили розмір позики, грошову одиницю, в якій надано позику, строк, умови кредитування, нарахування відсотків та комісії, що свідчить про наявність волі відповідачки на укладення такого договору та на таких умовах шляхом підписання договору.

Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Свобода договору закріплена у статтях 6 і 627 ЦК України, відповідно до яких сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. ч.2-4 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 вказаного Закону).

За змістом ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію", якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Положення статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону України "Про електронну комерцію").

При цьому, за змістом наведеного Закону електронним підписом, тобто одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

Аналогічні за змістом висновки, викладені у численних постановах Верховного Суду, зокрема постанові від 12 січня 2021 по справі № 524/5556/19, від 09 вересня 2020 року по справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року по справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року по справі № 127/33824/19 тощо.

Отже, як вбачається з договорів, між сторонами досягнуто згоду щодо всіх істотних умов договорів позики, які оформлені сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Аналогічна позиція міститься у постанові Верховного Суду від 02 лютого 2022 року у справі № 345/3085/19.

Відповідно до правового висновку викладеного в Постанові Касаційного Цивільного Суду у складі Верховного Суду від 12 квітня 2022 рок у справі № 756/6038/20, незгода позичальника з умовами та особливостями кредитування, за відсутності зауважень щодо змісту та умов кредитного договору під час його укладення, за відсутності зауважень щодо змісту та умов договору під час його укладення та підписання, не є підставою для визнання умов договору такими, що не підлягають виконанню під час вирішення спору про стягнення заборгованості за цим договором, оскільки суперечать принципам цивільного законодавства.

Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Щодо посилання відповідачки на скрутне матеріальне становище та інші обставини, які на її думку ускладнюють виконання взятих на себе зобов`язань, вони не є підставою для звільнення від відповідальності виходячи з ст. 625 ЦК України.

Посилання представника відповідачки щодо її незгоди з нарахованою сумою відсотків за користування позикою, суд визнає, як спробу уникнути цивільно-правової відповідальності за договорами, оскільки відповідачка не надала до суду жодних доказів на спростування розміру нарахованої та заявленої до стягнення заборгованості.

Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно зі ст. 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно ч. 1 ст. 1080 ЦК України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.

Проаналізувавши встановлені обставини по справі, суд приходить до висновку, що укладений кредитний договір та договори факторингу відповідають вимогам закону, зобов`язання по кредитному договору відповідачем у встановлений строк не виконані, сума заборгованості підтверджена документально, тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в межах заявлених позовних вимог про стягнення заборгованості.

Відповідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, суд вважає такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідачки заборгованості за договорами № 75394528 від 15 серпня 2021 року та № 4031817 від 10 червня 2021 року у загальному розмірі 66180,17 грн., з яких: 13000 грн. заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту), 53088,67 грн. заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги, 91,50 грн. заборгованість за пенею та/або штрафами.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача судових витрат за надання правової допомоги у розмірі 13000 грн., суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких згідно п. 1 ч. 3 цієї статті віднесено витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" зазначено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до пунктів 1,2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Відповідно до правової позиції Верховного суду, викладеної у постанові від 19 листопада 2020 року у справі № 734/2313/17, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

Вивчивши матеріали цивільної справи, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, виходячи з принципів співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення їх розміру та стягнення з відповідачки на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст. ст. 3, 12, 76, 78, 141, 223, 347, 263-265, 274, 279, 280-285 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (, юридична адреса: 01133, м. Київ, вул. Мечнікова, 3, офіс 306) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за договорами № 75394528 від 15 серпня 2021 року та № 4031817 від 10 червня 2021 року у загальному розмірі 66180 (шістдесят шість тисяч сто вісімдесят) гривень 17 копійок, з яких: 13000 грн. заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту), 53088,67 грн. заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги, 91,50 грн. заборгованість за пенею та/або штрафами.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» судові витрати на плату судового збору в розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок та понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 (шість тисяч) гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, протягом 30 днів з дня його проголошення, шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя К.Л. Шендрик