Провадження №22-ц/812/1347/25
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2025 року м. Миколаїв

Справа № 473/887/25

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Шаманської Н.О.,

суддів: Лівінського І.В., Тищук Н.О.,

переглянувши в апеляційному порядку без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) цивільну справу

за позовом

Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК»

до

ОСОБА_1

про стягнення кредитної заборгованості

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 , поданою її представником ОСОБА_2 ,

на рішення Південноукраїнського міського суду Миколаївської області, ухвалене суддею Далматовою Г.А., 23 травня 2025 року в приміщенні цього ж суду, дата складення повного тексту рішення не зазначена,

у с т а н о в и в:

23 квітня 2025 року АТ «Універсал Банк» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що Банк запустив проект monobank, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки monobank.

Після перевірки кредитної історії на платіжних картках monobank за заявою клієнта встановлюється кредитний ліміт.

Особливістю даного проекту є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно, без відділень. Попередня ідентифікація відбувається шляхом верифікації клієнта очно на точці видачі, у відділенні Банку, співробітником служби Банку у зручному для клієнта місці, кредитним агентом у точці.

Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга переведення витрати у розстрочку.

За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт. Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк» щодо продуктів monobank, опубліковані на офіційному сайті банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням https://www.monobank.ua/terms.

26 липня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Банку з метою отримання банківських послуг. Підписавши анкету-заяву, відповідачка тим самим погодилась, що анкета-заява разом з Умовами, тарифами, таблицею обчислення загальної вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складають між ним і банком Договір про надання банківських послуг, про що свідчить її підпис у заяві.

На підставі укладеного договору від 26 липня 2021 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 400000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок НОМЕР_1 . Укладаючи договір сторони погодили сплату відсотків за користування кредитом у розмірі 3,1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом (38,4% річних), зі сплатою збільшених відсотків за користування кредитом у розмірі 6,2% на місяць на суму простроченої заборгованості за кредитом (76,8% річних).

Банк виконав свої зобов`язання за договором у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач належним чином не виконувала своїх зобов`язань за договором, у зв`язку з чим у неї утворилась заборгованість за тілом кредиту у розмірі 50 982 грн 80 коп.

Враховуючи викладене, АТ «Універсал Банк» просило стягнути з ОСОБА_1 зазначену кредитну заборгованість.

Рішенням Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 23 травня 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором від 26 липня 2021 року у розмірі 48760 грн 80 коп. Розподілено судові витрати.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено позовні вимоги та необхідність стягнення з відповідача кредитної заборгованості. Однак, враховуючи рух коштів по картці дійшов висновку про наявність заборгованості у сумі 48760 грн 80 коп. .

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначала, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність між сторонами договірних відносин, не врахувавши, що анкета-заява не містить ключових умов кредитного договору, зокрема не зазначено суму кредитного ліміту. В анкеті-заяві відсутня будь-яка інформація про розмір кредиту, який було погоджено сторонами. Таким чином, відсутня згода щодо істотної умови договору його предмету.

Позивач у даній справі не надав доказів, які підтверджують, що саме ці умови та правила, тарифи розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, Умови і Правила, надані разом із позовною заявою не містять підпису відповідача.

Позивачем не було надано беззаперечних доказів фактичного надання кредитних коштів відповідачу. Виписка, надана позивачем починається з 01 грудня 2021 року, хоча за словами позивача договір укладено 26 липня 2021 року, отже виписка не містить доказів отримання коштів відповідачем, меморіального ордеру до позовної заяви не додано.

Наданий АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» розрахунок заборгованості та виписка не є первинними документами, складені банком в односторонньому порядку, тому не можуть вважатись належними доказами у справі.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» просило залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Зазначало, що оскільки послуги банку надаються дистанційно через мобільний додаток в режимі реального часу, а Умови і правила, які включають тарифи були надані відповідачу саме через мобільний додаток, та такі правила є загальнодоступними на сайті банку, тому ОСОБА_1 була ознайомлена саме з Умовами, які діяли на дату підписання анкети-заяви, тобто з Умовами та правилами в редакції від 13 липня 2021 року.

Також, в самому мобільному додатку на постійній основі містяться тарифи. Таким чином, з використання власного пін-коду Відповідач по справі має цілодобовий доступ до тарифів та реальну можливість з ними ознайомлюватись.

В анкеті-заяві Відповідачем зазначено мобільний номер, що є фінансовим номером та засобом ідентифікації для доступу до мобільного додатку. А отже Відповідач має змогу ознайомлюватись з тарифами банку.

26 липня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг від 26 липня 2021 року та встановивши мобільний додаток monobank, отримала розрахункову карту НОМЕР_2 та відкрила розрахунковий рахунок № НОМЕР_3 .

Отже, заповненням анкети-заяви позичальник підтвердила прийняття відповідних умов надання кредиту.

Сума позовних вимог банку підтверджується наданим до позову розрахунком заборгованості, а також випискою про рух коштів по картці від 29 квітня 2025року.

З довідки про розмір встановленого кредитного ліміту від 29 квітня 2025 року та руху коштів по картці від 29 квітня 2025року вбачається, що 26 липня 2021 року позичальнику було надано кредитний ліміт по картці в сумі 20 000 грн., якими вона скористалася того ж дня (додаток пуш повідомлення першої трати). В подальшому кредитний ліміт неодноразово змінювався: 21 червня 2023 року підвищено кредитний ліміт до 65 000 грн., з яких ліміт на картці 50 000 грн. та на розстрочку 15 000 грн., 14 грудня 2023 року встановлено новий кредитний ліміт в розмірі 48 500 грн., 28 березня 2024 року встановлено новий кредитний ліміт в розмірі 46800 грн. Відповідачка активно користувалась кредитним лімітом, що підтверджується випискою про рух коштів.

АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» посилалось на правову позицію Верховного Суду у постанові від 02 липня 2020 року по справі №753/16745/15-ц про те, що розрахунок заборгованості, який погоджується зі змістом договору та є належним доказом. Враховуючи той факт, що інших розрахунків або доказів які спростовують факт видачі кредиту, факту користування кредитними коштами, факту непогашення заборгованості долучених відповідачем матеріали справи не містять, розрахунок заборгованості наданий банком і анкета-Заява є належними доказами існування боргу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Отже справа розглядалась апеляційною інстанцією без виклику учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

У справі, що розглядається предметом розгляду є правовідносини сторін, що склалися у зв`язку з укладенням кредитного договору, однією із форм якого є онлайн кредит, тобто позика оформлена через мережу Інтернет.

Правовідносини даного правочину регулюються ЦК України, ЗУ «Про захист прав споживачів», ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг», ЗУ «Про споживче кредитування», ЗУ «Про електронну комерцію», нормативними актами Національного Банку України та Національної комісії з державного регулювання ринку фінансових послуг.

За правилом ч.1ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст. 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем він вважається укладеним в письмовій формі.

З огляду на зазначені норми права Верховний Суд в своїх постановах дійшов висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19.

Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено, що договір про надання фінансових послуг (включно, мікропозики) укладається виключно в письмовій формі: у паперовому вигляді; у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг»; шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/ або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до положень статей 5, 15 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Суб`єкти електронного документообігу, які здійснюють його на договірних засадах, самостійно визначають режим доступу до електронних документів, що містять конфіденційну інформацію, встановлюють для них систему (способи) захисту.

Зі змісту статей 11, 12 ЗУ «Про електронну комерцію» (далі Закон) електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Зазвичай такі правила є невід`ємною частиною кредитного договору, що прописується в самому договорі та без підтвердження про ознайомлення з такими, договір не буде укладено.

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).

Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Судом встановлено, що 26 липня 2021 року між АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», в рамках проєкту monobank та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг, який представляє собою анкету-заяву до договору про надання банківських послуг. В анкеті-заяві зазначено, що ОСОБА_1 просить відкрити на її ім`я поточний рахунок у гривні та встановити кредитний ліміт на суму вказану у мобільному додатку. Зазначено, що у разі виходу з пільгового періоду, що складає 62 календарних днів, на кредит буде нараховуватись процентна ставка 3,1% на місяць з першого дня користування кредитом. Вказано, що анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають Договір про надання банківських послуг. Дана анкета-заява містить підписи представника банку та ОСОБА_1 та до неї додано форму підтвердження електронного документу (а.с. 11, 14).

Крім того, в п. 4 анкети-заяви зазначено: «Засвідчую генерацію ключової пари удосконаленого електронного підпису (далі УЕП) з особистим ключем і відповідним йому відкритим ключем (номер ключа), що буде використовуватися мною для вчинення правочинів та платіжних операцій. Я визнаю, що УЕП є аналогом власноручного підпису».

Розмір кредитного ліміту на картці 26 липня 2021 року встановлено - 20000 грн (а.с. 273), а 21 червня 2023 року розмір кредитного ліміту змінено до 50000 грн (а.с. 135), 21 червня 2023 року банком було підвищено кредитний ліміт до 65 000 грн, з яких ліміт на картці 50 000 грн та на розстрочку 15 000 грн (а.с. 274), 14 грудня 2023 року змінено кредитний ліміт 48500 грн (а.с. 133), 28 березня 2024 року кредитний ліміт змінено на 46800 грн (а.с. 134). Зазначене підтверджується також довідкою про розмір встановленого кредитного ліміту від 29 квітня 2025 року (а.с. 136).

АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» свої зобов`язання за вказаним договором стосовно надання кредиту виконало, а ОСОБА_1 в порушення умов договору зобов`язання належним чином не виконувала, у зв`язку з чим у неї утворилася заборгованість.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України).

З наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с. 17), виписки з особового рахунку (а.с. 39-67), руху коштів по картці від 29 квітня 2025 року (а.с. 260-272) вбачається, що відповідач користувалась кредитними коштами, частково погашаючи заборгованість за кредитом, чим фактично визнавала факт отримання нею кредитних коштів.

Останній платіж по кредиту нею був здійснений 10 вересня 2024 року.

Отже, зазначені обставини спростовують посилання віповідачки на те, що позивачем не було надано беззаперечних доказів фактичного надання кредитних коштів відповідачу

Розрахунок заборгованості повністю узгоджується з випискою по особовому рахунку позичальника. Він підписаний уповноваженою на такі дії особою та додатково засвідчений печаткою АТ «Універсал Банк», що дає підстави вважати даний документ належним доказом по справі.

Відповідно до п. 62 Положення «Про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України», затвердженого Постановою Правління НБУ 04.07.2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. З огляду на це, виписка по картковому рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту у сукупності з іншими доказами. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року по справі №200/5647/18.

У постанові Верховного Суду від 28 серпня 2023 року у справі № 206/3009/15 зазначено, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Отже, наявний у матеріалах справи розрахунок кредитної заборгованості та виписки з рахунків, що надані банком, є належними доказами наявності заборгованості позичальника.

Згідно наданого позивачем руху коштів по картці від 29 квітня 2025 року сума витрат по картці за період з 31 липня 2021 року по 29 квітня 2025 року складає 172275,03 грн, а сума зарахувань 123514,23 грн.

Виходячи з викладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за наданим кредитом (за тілом кредиту) у розмірі 48760,80 грн, тобто різниця вартості суми витрат та суми зарахувань, а не 50982,80 грн.

Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача щодо відсутності доказів встановлення кредитного ліміту, а також неможливості встановити дійсну суму заборгованості, оскільки копія анкети-заяви містить узгоджені сторонами умови договору, з якими відповідач погодилась, підписавши її, та є належним, і допустимим доказом укладення договору. Надані позивачем розрахунок заборгованості, виписка з особового рахунку та рух коштів по рахунку підтверджують наявність та розмір заборгованості відповідача перед позивачем.

Отже суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи і застосував норми матеріального та процесуального права, які підлягали застосуванню, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником Тисячник Рузанною Робертівною, залишити без задоволення.

Рішення Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 23 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Н.О. Шаманська

Судді: І.В. Лівінський

Н.О.Тищук

Повний текст постанови складено 15 вересня 2025 року.