П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2025 року м. Київ

Справа №753/23941/24

Провадження: № 22-ц/824/11479/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Верланова С. М., Нежури В. А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Романенка Михайла Едуардовича в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджифінанс»

на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 квітня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Заставенко М. О.,

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджифінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

у с т а н о в и в:

У грудні 2024 року ТОВ «Діджифінанс» звернулося до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 01.09.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 9, відповідно до умов якого відповідач отримав у користування грошові кошти в розмірі 7 500 грн. 05.09.2022 року згідно умов договору факторингу № 556/ФК-22 ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» відступила право вимоги за кредитним договором № 9 від 01.09.2021 року на користь ТОВ «Діджи Фінанс», та відповідно, ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги до відповідача. Згідно договору факторингу сума боргу відповідача перед ТОВ «Діджи Фінанс» становить 27 820,50 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 7 500 грн, заборгованість за відсотками становить 20 320,50 грн. Ураховуючи вищевикладене просило суд стягнути із відповідача на свою користь вищевказану заборгованість, а також понесені судові витрати.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15 квітня 2025 року у задоволенні позову ТОВ «ДіджиФінанс» відмовлено.

Не погодившисьіз таким судовим рішенням, Романенко М. Е. в інтересах ТОВ «ДіджиФінанс» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, рішення суду просив скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що кредитний договір було підписано відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що підтверджує укладення правочину в електронній формі, оскільки без входу на сайт кредитора за допомогою логіну та пароля до особистого кабінету та внесення персональних даних, номеру телефону, договір не було б укладено. Це відповідає положенням Закону України «Про електронну комерцію», зокрема, щодо порядку укладення електронного договору шляхом пропозиції та акцепту, а також використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Разом з тим, посилається й на презумпцію правомірності правочину (ст. 204 ЦК України), зазначаючи, що договір № 9 не визнаний недійсним чи неукладеним у встановленому законом порядку.

Зауважує, що відсутність електронних доказів генерації одноразового ідентифікатора не може бути підставою для відмови в позові, оскільки відсутність кваліфікованого електронного підпису не зумовлює недостовірність певних даних в електронній формі та не ставить під сумнів достовірність електронного доказу.

Факт перерахування кредитних коштів на картковий рахунок позичальника підтверджується листом від АТ «ПУМБ», який є надавачем платіжних послуг, та витягом з додатку до нього.

Скаржник вважає, що відповідач має надати виписку за картковим рахунком для спростування/підтвердження зарахування коштів, що є його прямим процесуальним обов`язком згідно зі ст. 81 ЦПК України.

Крім того, з метою всебічного та об`єктивного розгляду справи, скаржником порушено клопотання про витребування додаткових доказів від АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» щодо емісії платіжної картки, руху коштів та ідентифікаційних даних власника карткового рахунку, оскільки ця інформація є банківською таємницею, і позивач не має повного доступу до неї.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 02 червня 2025 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

У відзиві ОСОБА_1 заперечував проти доводів апеляційної скарги та вважав їх необґрунтованими, зазначив, що в матеріалах справи відсутні докази перерахування коштів ТОВ «Діджи Фінанс». Крім того, скаржник стверджує про укладення договору через електронний підпис, при цьому, не надає доказів генерації ідентифікатора чи входу на сайт https://cashberry.com.ua/. Клопотання представника позивача щодо витребування доказів вважає небгрунтованим, оскільки позивач не звертався до банку до подання позову.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ТОВ «Діджи Фінанс» задоволенню не підлягає.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, звертаючись до суду із позовом про стягнення заборгованості за договором кредиту, позивач посилався на те, що 01.09.2021 року ОСОБА_1 з використанням сервісу online-кредитування https://cashberry.com.ua/ подав заявку на отримання кредиту, зареєструвавшись у власному кабінеті на відповідному сайті, та прийняв умови кредитного договору за допомогою одноразового паролю, на підставі чого отримав кредит в розмірі 7 500 грн.

Так, предметом вказаного договору, визначено, що товариство зобов`язується надати позичальнику кредит в гривнях на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кредит, сплатити відсотки за користування ним, відповідно до умов договору. Сума кредиту 7500 гривень, строк надання кредиту 30 календарних днів, орієнтовна реальна процентна ставка - 1,14 % день.

Згідно з п.2.1. договору кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані позичальником товариству з метою отримання кредиту.

Відповідно до п.9.1. договору укладення договору здійснюється сторонами за допомогою ITC, доступ до якої забезпечується позичальнику через Веб-сайт. Електронна ідентифікація позичальника здійснюється при вході позичальника в особистий кабінет у порядку, передбаченому законодавством, у тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону позичальника, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету.

Невід`ємною частиною договору є правила надання коштів у позику та паспорт споживчого кредитування, що наданий позичальнику до укладення цього договору. Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись правил, текст яких розміщений на Веб-сайті (п.9.2.).

Згідно з п.9.10. сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та товариством в якості підпису позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до правил та законодавства, що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис. Договір укладається шляхом направлення його тексту в особистий кабінет позичальника та/або на електронну адресу позичальника для ознайомлення та підписання. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом позичальника, що відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який формується для кожного разу використання та направляється позичальнику на номер мобільного телефону, повідомлений останнім товариству в ITC/зазначений у цьому Договорі. Введення позичальником коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором договору вважається направленням товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього договору. Така ж процедура застосовується для підписання спеціальних умов (а. с. 18-39).

Між ТОВ «ФК «Інвест фінанс» та ОСОБА_1 укладено ряд додаткових угод від 30.09.2021, від 11.10.2021, від 30.10.2021, від 18.11.2021 року про зміну умов договору №9 від 01.09.2021 року щодо зміни строку кредитування та процентної ставки в межах нового строку кредитування. (а. с. 21-23).

У наданому позивачем розрахунку заборгованості за договором №9 від 01.09.2021 року зазначено, що заборгованість ОСОБА_1 становить 27 820 грн 5 коп.

05 вересня 2022 року ТОВ «Діджи Фінанс» (фактор) та ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» (клієнт) укладено договір факторингу №556/ФК-22, відповідно до умов якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені в реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та сплатити клієнту суму фінансування за таке відступлення на умовах, визначених договором. (а.с. 46-55).

Згідно з додатком до договору факторингу №556/ФК-22 від 05 вересня 2022 року, до ТОВ «Діджи Фінанс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за договором №9 від 01.09.2011 року на загальну суму 27820 грн 5 коп, з яких 7500 грн - заборгованість за тілом кредиту 20320 грн 5 коп - заборгованість за відсотками. (а. с.33 -38).

Крім того, в ході судового розгляду в суді першої інстанції з АТ «ПУМБ» витребовувалася інформація щодо транзакції 66, а саме відомості про отримувача коштів, номер картки отримувача, зарахування коштів, на що АТ «ПУМБ» повідомило, що 01.09.2021 року була проведена операція на суму 7 500 грн (відправник ТОВ «ФК «Інвест Фінанс», ID-транзакції 66) з використанням сервісу переказу коштів через АТ ПУМБ на картку НОМЕР_1 . Банківська платіжна картка НОМЕР_1 не емітована АТ ПУМБ. З метою уточнення інформації щодо особи власника карти та зарахування коштів на неї рекомендовано звернутися до банка емітента карти отримувача.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні належні докази перерахування та отримання відповідачем кредиту у розмірі 7 500 грн за договором від 01.09.2021 № 434461 про надання споживчого кредиту.

Крім того, з матеріалів справи, а саме з розділу відомостей про позичальника убачається, що в договорі № 9 визначено прізвище, ім`я, по батькові ОСОБА_1 , адресу його проживання, ідентифікаційний код та серію і номер паспорта. Однак, кредитний договір не містить відомостей про одноразовий ідентифікатор, який має бути згенерований при підписанні відповідачем цього договору.

Перевіряючи такі висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Положеннями статей 626, 628 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом вказаних норм, позичальник за кредитним договором зобов`язаний повернути кредитодавцеві ту суму кредиту, яка була ним отримана на підставі такого договору.

Розмір зобов`язання щодо повернення суми кредиту визначається не встановленим кредитним лімітом, а сумою фактично отриманого кредиту в рамках договору.

Частиною 2 статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Матеріали справи не містять доказів, що позивач надсилав або ж відповідач будь-яким способом застосував ідентифікатор електронного підпису, пройшов ідентифікацію особи та здійснив електронний підпис через смс-повідомлення чи через підтвердження, яке надходить у формі листа до електронної пошти, так і факту отримання цього одноразового ідентифікатора.

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази реєстрації саме ОСОБА_1 у інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс», отримання ним логіну та паролю в даній системі, подання заявки на отримання кредиту, а також ознайомлення з усіма істотними умовами договору.

На обґрунтування позовних вимог позивач долучив до позовної заяви копії договору про надання споживчого кредиту № 9 від 01.09.2021 року та графік платежів до нього, копію оферти пропозиції укласти електронний договір, заяви про прийняття оферти (акцепт) та копії додаткових угод про зміни умов договору.

Водночас, в жодний із вказаних письмових документів та інших, які долучені до позовної заяви, не міститься візуального відображення одноразового ідентифікатора (алфавітно-цифрової послідовності), який за твердженням позивача застосовував відповідач.

Згідно з пунктом 3 статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» продавець (виконавець, постачальник) оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала оплату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів із зазначенням дати здійснення розрахунку.

Згідно з статтею 16 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» 5 квітня 2001 року, № 2346-III, який був чинний на день проведення переказу коштів, до документів на переказ відносяться розрахункові документи, документи на переказ готівки, міжбанківські розрахункові документи, клірингові вимоги та інші документи, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» ініціювання переказу проводиться шляхом:1) подання ініціатором до банку, в якому відкрито його рахунок, розрахункового документа; 2) подання платником до будь-якого банку документа на переказ готівки і відповідної суми коштів у готівковій формі; 3) подання ініціатором до відповідної установи - учасника платіжної системи документа на переказ, що використовується у відповідній платіжній системі для ініціювання переказу; 4) використання держателем електронного платіжного засобу для оплати вартості товарів і послуг або для отримання коштів у готівковій формі; 5) подання обтяжувачем чи отримувачем платіжної вимоги при договірному списанні; 6) надання клієнтом банку, що його обслуговує, належним чином оформленого доручення на договірне списання; 7) внесення готівкових коштів для подальшого переказу за допомогою платіжних пристроїв.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер.

Згідно статті стаття 25 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» для ініціювання переказу в межах України можуть застосовуватися електронні платіжні засоби як внутрішньодержавних, так і міжнародних платіжних систем у порядку, встановленому Національним банком України.

Ініціювання переказу за допомогою електронних платіжних засобів має оформлюватися відповідними документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, що визначаються правилами платіжних систем.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі документи, які передбачені статтями 22, 25 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», статтею 13 Закону України «Про електронну комерцію», які підтверджують ініціювання переказу кредитних коштів на рахунок відповідача, а також те, що такий переказ є завершеним.

Крім того, на підтвердження позовних вимог ТОВ "Діджи Фінанс" подало клопотання про витребування із АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" виписки про рух грошових коштів з карткового рахунку відповідача за № НОМЕР_2 за період з 01.09.2021 року по 02.09.2021 року з відображенням часу зарахування коштів та інформацію чи було емітовано на ім`я ОСОБА_1 платіжну картку № НОМЕР_2 .

Як зазначено колегією суддів вище, судом першої інстанції витребувалася з АТ «ПУМБ» інформація щодо транзакції 66, а саме відомості про отримувача коштів, номер картки отримувача, зарахування коштів, на що АТ «ПУМБ» повідомило, що 01.09.2021 року була проведена операція на суму 7 500 грн (відправник ТОВ «ФК «Інвест Фінанс», ID-транзакції 66) з використанням сервісу переказу коштів через АТ ПУМБ на картку НОМЕР_1 . Банківська платіжна картка НОМЕР_1 не емітована АТ ПУМБ. З метою уточнення інформації щодо особи власника карти та зарахування коштів на неї рекомендовано звернутися до банка емітента карти отримувача (а. с. 84).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до вимог статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу.

Згідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Скаржник, подаючи клопотання про витребування доказів щодо банківської платіжної картки № НОМЕР_2 , емітованої АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», не звертався з проханням про встановлення додаткового строку для подання доказів, не навів причин, які перешкоджали йому скористатися загальнодоступним сервісом для визначення емітента картки під час подання позову, а також не надав доказів вчинення дій, спрямованих на самостійне отримання зазначених відомостей, у тому числі під час розгляду справи в суді першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів вважає за доцільне відмовити у задоволенні клопотання скаржника, поданого на стадії апеляційного перегляду справи.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції повно і всебічно досліджено наявні у справі докази та дана їм належна правова оцінка, правильно встановлено обставини справи, в результаті чого ухвалено законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

За таких обставин рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 квітня 2025 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Романенка М. Е. в інтересах ТОВ «Діджифінанс» без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367-368, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Романенка Михайла Едуардовича в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджифінанс» залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді С. М. Верланов

В. А. Нежура