УХВАЛА

12 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 754/3939/23

провадження № 61-10963ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 17 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3

про виділення частки в майні, шляхом виплати грошової компенсації, зобов`язання виплатити грошову компенсацію та припинення права на частку в нерухомому майні,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом

до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , у якому просила:

- виділити їй 1/9 частку квартири АДРЕСА_1 шляхом компенсації вартості, яка становить 100 919,00 грн;

- зобов`язати відповідачів сплатити їй компенсацію вартості 1/9 частки квартири

АДРЕСА_1 ;

- стягнути з відповідачів на її користь 100 919,00 грн грошової компенсації вартості 1/9 частки квартири АДРЕСА_1 ;

- припинити право власності позивача на 1/9 частку квартири АДРЕСА_1 після отримання грошової компенсації вартості належної їй на праві власності частки, визнавши за відповідачами право власності на 1/18 частку квартири АДРЕСА_1 за кожною.

Деснянський районний суд м. Києва рішенням від 19 березня 2025 року відмовив ОСОБА_2 у задоволенні позову.

Київський апеляційний суд постановою від 17 липня 2025 року скасував рішення Деснянського районного суду м. Києва від 19 березня 2025 року та ухвалив нове судове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнив частково.

Припинив право власності ОСОБА_2 на 1/9 частку квартири

АДРЕСА_1 .

Визнав за ОСОБА_1 право власності на 1/18 частку квартири

АДРЕСА_1 .

Визнав за ОСОБА_3 право власності на 1/18 частку квартири

АДРЕСА_1 .

Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 50 459,50 грн грошової компенсації вартості 1/18 частки квартири АДРЕСА_1 .

Стягнув з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 50 459,50 грн грошової компенсації вартості 1/18 частки квартири АДРЕСА_1 .

У задоволенні іншої частини заявлених позовних вимог відмовив.

Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.

22 серпня 2025 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку надіслала

до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду

від 17 липня 2025 року у зазначеній справі.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів

у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження

(про відмову у відкритті касаційного провадження).

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на такі обставини.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини

і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини,

яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень

та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими,

ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури

у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те,

що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі

№ 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.

У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом

(пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод),

та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах

з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же статті ЦПК України.

Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах (справах незначної складності) та справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, лише у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно

до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи,

який подає касаційну скаргу), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове

до виконання судове рішення, сприяти стабільності й визначеності у цивільних правовідносинах.

Ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою,

яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом,

за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку; у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна (пункти 1, 2 частини першої статті 176 ЦПК України).

Предметом спору у цій справі є виділення частки в майні, шляхом виплати грошової компенсації, зобов`язання виплатити грошову компенсацію у сумі 100 919,00 грн

(за частку майна) та припинення права на частку в нерухомому майні.

Отже, ціна позову у цій справі станом на 01 січня 2025 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб

(3 028,00 грн х 250 = 757 000,00 грн) та становить 100 919,00 грн.

Таким чином, обставин, за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягають касаційному оскарженню, Верховним Судом у цій справі

не встановлено.

Норми процесуального закону, якими врегульовано процедуру доступу до суду касаційної інстанції, слід визнати такими, що відповідають критеріям правової визначеності та передбачуваності.

Підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно

до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України Верховний Суд не встановив.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно

до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав

людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної

заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції,

а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre

v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки,

яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ

до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє

у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано

на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки заявник подала касаційну скаргу на судове рішення, що згідно положень ЦПК України не підлягає касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 17 липня 2025 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про виділення частки в майні, шляхом виплати грошової компенсації, зобов`язання виплатити грошову компенсацію та припинення права на частку в нерухомому майні.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

Є. В. Петров