Справа № 303/3318/25
2/303/1153/15

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2025 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої-судді Гутій О.В.

за участю секретаря судових засідань Мошура Н.Р.

розглянувши в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» про визнання зобов`язання припиненим,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд позовом до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк», в якому просить визнати відсутнім (припиненим) обов`язку позивачів з повернення заборгованості по кредитних договорах, укладених між ОСОБА_1 та ПАТ «Райффайзен Банк» №014/02-2/223-М від 07 липня 2006 року та №014/02-7/331- М від 23 серпня 2007 року, нараховану за цими договорами на день їх розірвання згідно рішення Мукачівського міськрайонного суду від 17 лютого 2012 року в сумі 386 855 гривень.

Позовні вимоги мотивує тим, позивач виконав рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.02.2012 року по справі №0707/409/2012, на підставі якого з нього та ОСОБА_2 було солідарно стягнуто заборгованість за кредитними договорами на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль».

За доводами позивача на виконання зазначеного рішення суду він, як власник фермерського господарства «МИРОН» здійснив три платежі (15.11.2012, 18.01.2013, 20.03.2013) за реквізитами АТ «Райффайзен Банк Аваль», які були вказані в рішенні суду. Однак у жовтні 2021 року дізнався, що новим кредитором за його кредитним договором та іпотекодержателем є ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ».

Таким чином, позивач посилається на те, що хоч кошти він і сплатив відповідачу за неактуальними реквізитами, однак такі фактично отримані банківською установою, але не зараховані на погашення заборгованості, оскільки відповідач, під час відступлення права вимоги ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ», приховав здійснені ним платежі, що свідчить про його недобросовісну поведінку, оскільки після фактичного переказу коштів заборгованість досі не списана.

Враховуючи вищенаведене, просить суд визнати відсутнім (припиненим) обов`язку позивачів з повернення заборгованості по кредитних договорах, укладених між ОСОБА_1 та ПАТ «Райффайзен Банк» №014/02-2/223-М від 07 липня 2006 року та № 014/02-7/331- М від 23 серпня 2007 року, нараховану за цими договорами на день їх розірвання згідно рішення Мукачівського міськрайонного суду від 17 лютого 2012 року в сумі 386 855 гривень.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 12.05.2024 року провадження у справі відкрито та призначено справу в порядку спрощеного позовного провадження.

28.05.2025 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовна заява є безпідставною та необґрунтованою, а заявлені вимоги є такими, що не ґрунтуються на нормах законодавства та на умовах договору, а відтак відсутні підстави для задоволення позову.Також просив застосувати строки позовної давності.

Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що також встановлено статтею 12 цього Кодексу. Згідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.02.2012 року (справа №0707/409/2012) стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства „Райффайзен Банк Аваль в особі Закарпатської обласної дирекції АТ „Райффайзен Банк Аваль, заборгованість по кредитних договорах №014/02-2/223-М від 07 липня 2006 року та №014/02-7/331-М від 23 серпня 2007 року у розмірі 386 855 грн. 80 коп. Розірвано дію кредитних договорів №014/02-2/223-М від 07 липня 2006 року та №014/02-7/331-М від 23 серпня 2007 року, укладених між Публічним акціонерним товариством „Райффайзен Банк Аваль в особі Закарпатської обласної дирекції АТ „Райффайзен Банк Аваль та ОСОБА_1 . Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства „Райффайзен Банк Аваль в особі Закарпатської обласної дирекції АТ „Райффайзен Банк Аваль 2823 грн судового збору. Рішення суду набуло законної сили (а.с.7-9).

Відповідно до частини четвертої статті 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

10.03.2015 року головним державним виконавцем районного відділу державної виконавчої служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції Хриптою О.О. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП №46905798) з виконання виконавчого листа №0707/409/2012, виданого 25.03.2012 Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області про стягнення солідарно з боржника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 389678,80 грн на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (а.с. 20).

З копії платіжних доручень №18 від 15.11.2012, №2 від 18.01.2013, №3 від 20.03.2013 вбачається перерахування платником - ФГ «МИРОН» (код 33379235) отримувачу - АТ «Райффайзен Банк Аваль» (код 22090417) коштів на загальну суму 388 000,00 грн. Банком платника в Платіжних дорученнях зазначено: ПАП «ТерраБанк» у м. Мукачево, код банку 380601, дебет рах. № НОМЕР_1 . Банком отримувача вказано: Закарпатську обласну Дерекцію АТ «Райффайзен Банк Аваль», код банку 312345, кредит рах. № 3519318. Призначення платежу: «згідно рішення суду від 17.02.2012 р. справа №0707/409/2012 погашення кредиту №014/02-2/-223-М від 07.07.2006 р.». (а.с. 10-11).

З листа РВ ДВС Мукачівського міськрайонного управління юстиції від 03.03.2015 № 1031 зазначено, що відповідно до даних Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, незавершених виконавчих проваджень стосовно ОСОБА_1 на виконанні у відділі державної виконавчої служби не перебуває (а.с.18).

В матеріалах справи міститься копія вимоги виконавця адресована АТ «Райффайзен Банк Аваль» щодо повідомлення банківською установою відносно сплати ФГ «Мирон» на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» відповідно до Платіжних доручень (а.с 22).

У відповіді АТ «Райффайзен Банк», яка адресована Мукачівському відділу державної виконавчої служби у Мукачівському районі Закарпатської області Південно-Західного МРУ МЮ від 16.12.2021 №81-15-9/14002, банківська установа повідомила, що платежів не знайдено, оскільки рахунок отримувача закрито до періоду, коли були сформовані Платіжні доручення (а.с. 24).

Також державним виконавцем Гаринець М.В. було скеровано письмову вимогу ПАТ «ТЕРРА БАНК» щодо повідомлення чи сплачувались кошти ФГ «Мирон» на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» на підставі Платіжних доручень.

З листа директора департаменту ліквідації ПАТ «ТЕРРА БАНК» - Ірклієнком Ю.П. від 27.12.2021 №46-82/18640 слідує, що відповідно до архівних даних та Платіжних доручень кошти проведені банком успішно на р/р НОМЕР_2 в сумі 388000 грн в повному обсязі, згідно з рішенням суду від 17.02.2012 на погашення кредиту на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» (а.с. 25).

Аналогічну за змістом відповідь у листі від 28.12.2021 №46-94/18730 було надано директором департаменту ліквідації ПАТ «ТЕРРА БАНК» і позивачу на його запит (а.с. 46).

Натомість АТ «Райффайзен Банк» у листі від 26.12.2021 №81-17-12/15420 повідомило ОСОБА_1 , що рахунок отримувача (р/р НОМЕР_2 ) відсутній (закритий на 2012 рік) (а.с. 26).

У відповідь на звернення позивача АТ «Райффайзен Банк» у листі від 27.11.2023 №81-26-4/2574 повідомило, що надходження коштів по зазначеним Платіжним дорученням на вказаний рахунок банку не встановлено (а.с. 35-36).

Також судом встановлено, що ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.07.2021 року (справа № 0707/409/2012) замінено стягувача ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» () на його правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» () у виконавчому з виконання рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.02.2012 року у справі № 0707/409/2012. Ухвала набула законної сили 13.08.2021 року.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Як на підставу позову позивач зазначає, що він хоч кошти і сплатив відповідачу за неактуальними реквізитами, однак такі фактично отримані банківською установою, але не зараховані на погашення заборгованості, оскільки відповідач під час відступлення права вимоги ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» приховав здійснені ним платежі, що свідчить про його недобросовісну поведінку, оскільки після фактичного переказу коштів заборгованість досі не списана.

Так згідно з частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України).

Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов`язання» розділу І книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України. Норми цієї глави передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), переданням відступного (стаття 600 ЦК України), зарахуванням (стаття 601 ЦК України), за домовленістю сторін (стаття 604 ЦК України), прощенням боргу (стаття 605 ЦК України), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606 ЦК України), неможливістю виконання (стаття 607 ЦК України), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608та609 ЦК України).

Відповідно до ст. 605 ЦК України зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону України «Про платіжні послуги», платіжна операція вважається завершеною в момент зарахування суми платіжної операції на рахунок отримувача або видачі суми платіжної операції отримувачу в готівковій формі. Тобто, відсутність коштів в АТ «Райффайзен Банк» підтверджує не завершення платіжної операції та не отримання коштів Банком.

Відтак, враховуючи те, що матеріали справи не містять належних доказів погашення позивачем заборгованості за кредитнимми договорами, яка встановлена рішенням суду від від 17.02.2012 року по справі №0707/409/2012, яким преюдиційно встановлено факт наявності заборгованості ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за Кредитними договорами № 014/02 2/223-M від 07.07.2006 року та № 014/02-7/331-M від 23.08.2007 року перед АТ «Райффайзен Банк», то відсутні підстави вважати, що зобов`язання за кредитним довогором було припинено.

Частиною другою статті 12 ЦК України передбачено, що нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, установлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.ст.12, 13 ЦПК України суд вирішує цивільний спір на засадах змагальності із застосуванням принципу диспозитивності в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Відповідно до ч.1, 2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. ст.79, 80 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

З врахуванням вищевикладених обставин, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу як окремо, так і в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» про визнання зобов`язання припиненим, слід відмовити з наведених вище підстав.

Щодо застосування строку позовної давності, зазначеної відповідачем у відзиві суд зазначає наступне.

За змістом статей 256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відтак, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги, однак за результатами судового розгляду таких не встановлено.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частин першої-другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору в сумі 1211, 20 гривень слід покласти на позивача.

Керуючись ст. ст. ст. ст. 4, 12, 13, 81, 89, 223, 259, 263-265, 268 ЦПК, ст.ст.509, 526, 605, 626 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 11, 17 Закону України «Про іпотеку»,суд,

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» про визнання зобов`язання припиненим відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Райффайзен банк», м.Київ, вул.Алмазова Генерала, буд. 4 А, .

Рішення суду виготовлено 16 вересня 2025 року.

Головуюча О.В.Гутій