Єдиний унікальний номер судової справи 479/936/24
Номер провадження 22-ц/812/1562/25
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

15 вересня 2025 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Коломієць В.В., Самчишиної Н.В.,

з секретарем судового засідання Чистою В.В.,

за участі: представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кравченка О.С.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Кравченком Олександром Сергійовичем, рішення, яке ухвалено Кривоозерським районним судом Миколаївської області 26 червня 2025 року, під головуванням судді Репушевської О.В., в приміщені цього ж суду, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» про розірвання договору оренди землі,

УСТАНОВИЛА:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» (далі ТОВ «Агрофірма Корнацьких») про розірвання договору оренди землі.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії МК №088062 є власником земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0105, площею 5.15 га, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та розташована в межах території (Багачівської) Кривоозерської селищної ради Первомайського району Миколаївської області.

10 жовтня 2003 року ОСОБА_1 було видано на ім`я ОСОБА_2 довіреність серії ВАР №521211, якою він уповноважив останнього бути його представником з усіма повноваженнями з питань користування належною йому на підставі державного акту на право приватної власності на землю земельною ділянкою.

В подальшому, як стало відомо позивачу, на підставі вищевказаної довіреності від його імені ОСОБА_2 було укладено договір оренди земельної ділянки з ТОВ «Агрофірма Корнацьких».

Примірник вказаного договору оренди позивачу надано не було.

Більше того, протягом всього часу дії договору відповідач систематично порушував умови договору в частині своєчасної сплати орендної плати, оскільки з моменту його укладення орендної плати позивачу не сплачував.

На звернення представника позивача щодо надання примірника вищевказаного договору оренди землі відповідач копію правочину не надав.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_1 просив розірвати договір оренди землі, укладений між ним та ТОВ «Агрофірма Корнацьких», стосовно належної ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії МК №088062 земельної ділянки, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 5.152 га, кадастровий номер :02:000:0105, яка розташована в межах території (Багачівської) Кривоозерської селищної ради Первомайського району Миколаївської області, а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у справі.

ТОВ «Агрофірма Корнацьких» надало до районного суду відзив на позовну заяву, в якому просило у задоволенні позову відмовити. Зазначало, що товариством повністю виконуються умови договору оренди землі, належним чином та вчасно сплачується орендна плата. Лише у 2020 році позивач не звертався за отримання орендної плати, проте після звернення товариства листом за №316 від 18 березня 2021 року ОСОБА_1 було отримано орендну плату у 2021 році.

Вказувало на те, що як вбачається зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів, на день звернення до суду право позивача щодо отримання орендної плати взагалі не порушено, що свідчить про відсутність підстав захисту цього права в судовому порядку.

Рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 26 червня 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення районного суду мотивовано тим, що відповідач свої зобов`язання по сплаті орендної плати виконував, тобто позивач отримував орендну плату відповідно до умов договору, орендна плати виплачувалась позивачу готівкою через касу та у формі отримання сільськогосподарської продукції.

Між тим, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що останньому орендна плата за користування землею з моменту укладення договору оренди та по день звернення до суду з позовом відповідачем не виплачувалась. Також відсутні докази того, що позивач на час настання виплати орендної плати звертався до відповідача за отриманням орендної плати через касу, за наслідками чого йому було відмовлено в такій видачі, або існували інші обставини щодо неотримання ним орендної плати у грошовій сумі через касу товариства.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Кравченка О.С., посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, позивач вказував на те, що судом першої інстанції були неправильно оцінені наявні у матеріалах справи докази, не взято до уваги висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Верховного Суду, що призвело до помилкового висновку про відмову у позові.

Відповідачем через представника подано відзив на апеляційну скаргу, у якому наголошено на тому, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Позивач та представник відповідача в судове засідання апеляційної інстанції не з`явилися, були повідомлені про місце, день та час судового засідання шляхом направлення судової повістки: позивач ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку, відповідач ТОВ «Агрофірма Корнацьких» через підсистему Електронний суд.

В заяві від 13 серпня 2025 року, яка надійшла до апеляційної інстанції, представник відповідача просить розглянути справу у його відсутність.

Позивач причини неявки в судове засідання апеляційний суд не повідомив.

Зважаючи на вимоги ст.ст.128,130, ч.2 ст.372 ЦПК України колегія суддів визнала неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи, враховуючи, зокрема, що матеріали справи є достатніми для проведення судового розгляду.

В судовому засіданні апеляційного суду приймав участь представник позивача ОСОБА_1 адвокат Кравченко О.С., яким було звернуто увагу на те, що при вирішенні справи судом першої інстанції не взято до уваги, що орендарем не було сплачено орендодавцеві орендну плату за 2020 рік та ненадання відповідачем будь-яких доказів на підтвердження сплати ним орендної плати за користування належною позивачу земельною ділянкою за період з 2005 по 2015 роки включно. Окрім того, судом не надано правової оцінки акту про знищення документів, невнесених до Національного архівного фонду. Разом з тим, твердження представника відповідача про сплив строку зберігання документів є необґрунтованими та не повинне враховуватися як мотивована підстава.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з огляду на таке.

Відповідно до ч.ч.1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0105, площею 5.15 га, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та розташована в межах території Кривоозерської селищної ради Первомайського району Миколаївської області (а.с.12).

01 січня 2005 року між ОСОБА_1 , від імені якого діяв за довіреністю ОСОБА_2 , та ТОВ «Агрофірма Корнацьких» укладено договір оренди землі №156/К, за умовами якого позивач передав в оренду товариству земельну ділянку площею 5.15 гектарів.

Вказаний договір зареєстровано в Кривоозерському районному відділі МРФ 28 серпня 2006 року за №71 (а.с.59-60).

Перебування сторін у договірних відносинах передбачає наявність у кожної із сторін прав і обов`язків.

Так, відповідно до п.1 договору орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Багачівської сільської (натепер Кривоозерської селищної) ради Кривоозерського (натепер Первомайського) району Миколаївської області.

Пунктом 8 договору встановлено, що договір укладено на 50 років з 01 січня 2005 року по 31 грудня 2054 року.

Відповідно до п.9 договору передбачено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі шляхом видачі орендодавцю (або його уповноваженому представнику) готівкою відповідної грошової суми із каси орендаря або перерахуванням її на банківський рахунок орендодавця. Щорічний розмір орендної плати складає фіксовану грошову суму у розмірі 975 грн. 15 коп.

З метою захисту майнових інтересів орендодавця за згодою сторін на умовах, визначених цим договором, розрахунок по орендній платі може бути проведено визначеною кількістю сільськогосподарської продукції.

Форма розрахунку за договором (грошова або у натуральній формі) окремо щорічно погоджується сторонами в межах розміру плати, визначеної додатком №1 до Договору, шляхом подання орендодавцем на ім`я орендаря письмової заяви. Така заява подається орендодавцем орендарю до 01 вересня року, за який проводиться розрахунок по орендній платі.

Згідно з п.10 договору узгоджено, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється без урахування індексів інфляції.

За умовами п.п.11,12 договору орендна плата вноситься щорічно до 20 грудня того року, за який здійснюється розрахунок по орендній платі. Передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформлюється відповідними актами, накладними або підписаними сторонами відомостями на отримання відповідної продукції та (або послуг).

При цьому, п.36 договору передбачено, що зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін.

Згідно з п.38 договору дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Додатком №1 до договору оренди землі від 01 січня 2005 року за №156/К встановлено, зокрема, що щорічно грошова форма орендної плати: складає 975 грн. 15 коп., термін виплати до 26 грудня року, за який здійснюється розрахунок по орендній платі.

Звертаючись із позовом, ОСОБА_1 як на підставу задоволення своїх вимог посилався на систематичне порушення відповідачем умов договору, а саме невиплату орендної плати з моменту укладення спірного договору та до подання позову.

Заперечуючи проти позову, ТОВ «Агрофірма Корнацьких» вказувало на відсутність заборгованості та на вчинення дій, необхідних для виконання зобов`язання з виплати орендної плати, а також, на неправомірність поведінки позивача щодо неотримання орендної плати.

Так, відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору, убачається, що ОСОБА_1 отримав від ТОВ «Агрофірма Корнацьких» орендну плату:

у 3 кварталі 2006 року в сумі 1 950 грн. 30 коп.; у 1 кварталі 2007 року в сумі 975 грн. 15 коп.; у 3 кварталі 2007 року в сумі 975 грн. 15 коп.; у 1 кварталі 2009 року в сумі 1 503 грн. 68 коп.; у 3 кварталі 2009 року в сумі 1 732 грн. 24 коп.; у 1 кварталі 2010 року в сумі 1 732 грн. 24 коп.; у 2 кварталі 2010 року в сумі 102 грн. 20 коп.; у 4 кварталі 2011 року в сумі 1 834 грн. 44 коп.; у 3 кварталі 2012 року в сумі 776 грн. 49 коп.; у 4 кварталі 2012 року в сумі 576 грн. 59 коп.; у 1 кварталі 2013 року в сумі 1 868 грн. 19 коп.; у 3 кварталі 2013 року в сумі 761 грн. 77 коп.; у 4 кварталі 2013 року в сумі 487 грн. 06 коп.; у 1 кварталі 2014 року в сумі 1 972 грн. 45 коп.; у 3 кварталі 2014 року в сумі 882 грн. 36 коп.; у 4 кварталі 2014 року в сумі 692 грн. 94 коп.; у 3 кварталі 2015 року в сумі 1 467 грн. 06 коп.; у 4 кварталі 2015 року в сумі 5 726 грн. 36 коп.; у 3 кварталі 2016 року в сумі 3 329 грн. 17 коп.; у 4 кварталі 2016 року в сумі 2 248 грн. 43 коп.; у 3 кварталі 2017 року в сумі 3 826 грн. 06 коп.; у 4 кварталі 2017 року в сумі 2 489 грн. 76 коп.; у 3 кварталі 2018 року в сумі 4 760 грн. 24 коп.; у 4 кварталі 2018 року в сумі 2 318 грн. 01 коп.; у 3 кварталі 2019 року в сумі 4 327 грн. 95 коп.; у 4 кварталі 2019 року в сумі 2 062 грн. 11 коп.; у червні 2021 року в сумі 7 329 грн. 19 коп.; у вересні 2021 року в сумі 7 105 грн. 58 коп.; у листопаді 2021 року в сумі 4 000 грн.; у листопаді 2022 року в сумі 6 559 грн. 01 коп.; у грудні 2022 року в сумі 4 074 грн. 54 коп.; у вересні 2023 року в сумі 2 758 грн. 66 коп.; у жовтні 2023 року в сумі 2 484 грн. 48 коп.; у грудні 2023 року в сумі 3 527 грн. 95 коп. (а.с.170-179).

Також, з наданих відповідачем відомостей на виплату грошей вбачається, що ОСОБА_1 отримував орендну плату: 19 серпня 2016 року у сумі 1 200 грн., 26 жовтня 2016 року у сумі 770 грн., 15 серпня 2017 року у сумі 1 360 грн., 12 жовтня 2017 року 150 грн., 07 серпня 2017 року у сумі 1 600 грн., 30 жовтня 2018 року у сумі 1 866 грн., 23 жовтня 2019 року у сумі 130 грн., 05 листопада 2019 року у сумі 1 530 грн., 16 серпня 2019 року у сумі 1 600 грн.; 16 вересня 2021 року у сумі 1 980 грн., 05 листопада 2021 року у сумі 3 220 грн. (а.с.62,65,74-75,76,79,80,82,86,88,90,96,98).

З наданих відповідачем відомостей про видачу сільськогосподарської продукції вбачається, що ОСОБА_1 отримував у 2016 році орендну плату також у натуральній формі у вигляді: 400 кг пшениці, 100 кг. соняшника; у 2017 році: 400 кг пшениці, 200 кг кукурудзи, 100 кг соняшника; у 2018 році: 400 кг пшениці; у 2019 році - 400 кг пшениці, 400 кг ячменю, 100 кг соняшника, 200 кг кукурудзи (а.с.63,64,67,69,71,73,78,84).

Згідно з видатковим касовим ордером від 15 червня 2021 року ОСОБА_1 отримав орендну плату за землю за 2020 рік у розмірі 4 312 грн. 87 коп. Згідно з видатковим касовим ордером від 23 червня 2021 року ОСОБА_1 отримав орендну плату за землю у розмірі 1 587 грн. 13 коп. (а.с.91,94).

Крім того, згідно з реєстром №37 від 14 листопада 2022 року про перерахування на рахунки отримувачів згідно угоди №308250497 (орендна плата за землю за 2022 рік) ОСОБА_1 перераховано на його розрахунковий рахунок 5 280 грн. Згідно з реєстром №58 від 12 грудня 2022 року про перерахування на рахунки отримувачів згідно угоди №308250497 (орендна плата за землю за 2022 рік) ОСОБА_1 перераховано на його розрахунковий рахунок 3 280 грн. Згідно з реєстром №232 від 07 грудня 2023 року про перерахування на рахунки отримувачів згідно угоди №308250497 (орендна плата за землю за 2023 рік) ОСОБА_1 перераховано на його розрахунковий рахунок 2 840 грн. Згідно з реєстром №195 від 06 жовтня 2023 року про перерахування на рахунки отримувачів згідно угоди №308250497 (орендна плата за землю за 2023 рік) ОСОБА_1 перераховано на його розрахунковий рахунок 2 000 грн. (а.с.100-102,104-106,108-110,111-113).

20 березня 2021 року ТОВ «Агрофірма Корнацьких» надіслало позивачу лист за вих.№316 від 18 березня 2025 року з пропозицією отримання орендної плати за 2020 рік. У листі було роз`яснено можливість надіслання позивачу орендної плати на його банківський рахунок (а.с.126,127,128-129).

За правилами ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним.

Згідно з ч.ч.2,3 ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, та не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

У ст.11 ЦК України надано перелік підстав виникнення юридичних прав та обов`язків (юридичних фактів), які виникають як із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, так і з дій, що не передбачені такими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Однією з таких підстав є відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України).

Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За ч.2 ст.792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 січня 2019 року у справі №355/385/17 (провадження №61-30435св18) зазначив, що у ст.629 ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). Закон України «Про оренду землі» визначає умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, яка діяла на час укладення договору), яка кореспондується з положеннями ч.1 ст.93 ЗК України, оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі ст.13 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, яка діяла на час укладення договору) договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, яка діяла на час укладення договору) істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди.

Частинами 1-3 статті 21 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, яка діяла на час укладення договору) передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

За правилами ст.31 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, яка діяла на час укладення договору) договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Згідно зі ст.32 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, яка діяла на час укладення договору) на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених ст.ст.24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Положеннями статей 24, 25 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, яка діяла на час укладення договору) визначено права та обов`язки орендодавця і орендаря, а саме: орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; своєчасного внесення орендної плати. Орендар, у свою чергу, має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі, за письмовою згодою орендодавця зводити в установленому законодавством порядку жилі, виробничі, культурно-побутові та інші будівлі і споруди та закладати багаторічні насадження та зобов`язаний приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку.

Статтею 141 ЗК України передбачено таку підставу припинення права користування земельною ділянкою, як систематична несплата земельного податку або орендної плати.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі №183/262/17 (провадження №61-41932сво18) зроблено правовий висновок щодо підстав для розірвання договору оренди землі з урахуванням пункту «д» частини першої ст.141 ЗК України, а саме підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів палати Касаційного господарського суду від 02 травня 2018 року у справі №925/549/17.

При цьому, систематичне порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість. Той факт, що відповідач сплатив усю суму заборгованості з орендної плати за землю, не має правового значення для вирішення цього спору, оскільки судами встановлений факт її систематичної несплати протягом періоду дії договору оренди землі.

Саме до такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20 червня 2019 року у справі №383/708/16-ц.

Отже, аналіз змісту статей 24 та 25 Закону України «Про оренду землі» та пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України дає підстави для висновку, що підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати. Зазначені положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підставу для розірвання договору оренди. При цьому, факт несплати орендної плати стосується випадків як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплата у розмірі меншому ніж визначено договором (без урахування індексації, індексу інфляції тощо).

Відповідно до ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року в справі №912/1385/17 (провадження №12-201гс18) сформульовано такий правовий висновок: «враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України. Відповідна правова позиція була викладена Верховним Судом України також у постанові від 11 жовтня 2017 року в справі №6-1449цс17 і підстав для відступу від неї, як і від висновку в справі №910/16306/13, Велика Палата Верховного Суду не вбачає. Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність».

Зазначений підхід до вирішення питання щодо можливості розірвання договору судом з підстави істотності допущеного орендарем порушення договору шляхом систематичної несплати орендної плати є сталим та підтверджується релевантною практикою суду касаційної інстанції. Зокрема, аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17 березня 2021 року у справі №689/1101/18 (провадження №61-10292св20), від 27 жовтня 2021 року у справі №573/1833/20 (провадження №61-7138св21), від 22 листопада 2021 року у справі №341/609/20 (провадження №61-10091св21), від 24 листопада 2021 року у справі №357/15284/18 (провадження №61-13518св21), від 08 грудня 2021 року у справі №357/452/21 (провадження №61-7721св21).

Відповідно до вимог ст.ст.76,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За правилами ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висновок районного суду про відмову у задоволенні позову є правильним, оскільки дослідженими доказами не доведено факт систематичного невиконання відповідачем обов`язку щодо сплати орендної плати.

Так, відповідно до п.42 договору оренди землі сторона, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності, якщо вона доведе, що порушення сталося не з її вини.

Частиною 1 статті 532 ЦК України передбачено, що місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі.

Як убачається зі змісту укладеного сторонами договору оренди землі від 01 січня 2005 року (п.9 договору, Додатку №1), вони узгодили виплату орендної плати у грошовій формі або у натуральній формі за умови погодження форми розрахунку щорічно шляхом звернення орендодавця із письмовою заявою.

Судом не встановлено, що сторони в подальшому узгодили натуральну форму орендної плати, а тому відповідач мав провести розрахунок з орендної плати шляхом видачі позивачу готівки у касі орендаря або шляхом перерахування її на банківський рахунок орендодавця.

За такого, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ТОВ «Агрофірма Корнацьких» вживалися заходи щодо виплати орендної плати позивачу, у тому числі, шляхом запрошення позивача через поштове повідомлення, що виключає винну поведінку орендаря про небажання виконувати договір оренди на умовах, визначених договором, та для припинення відносин за цим договором.

Крім того, позивачем не надано доказів про звернення до відповідача із заявами щодо невиконання умов договору про сплату орендної плати з моменту укладення договору - 2005 рік, що є його процесуальним обов`язком та викликає сумнів у добросовісності його поведінки, а відтак не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги про безпідставне встановлення судом виконання договору з боку відповідача у період з 2005 року по 2015 рік.

Не заслуговують на увагу й посилання на відсутність доказів сплати орендної плати у 2020 році, оскільки як встановлено судом ТОВ «Агрофірма Корнацьких» вживалися заходи щодо отримання позивачем орендної плати, а крім того, останнім нараховувалася та виплачувалися орендна плата у більшому розмірі ніж та, яка узгоджена сторонами умовами договором, що виключає порушення прав позивача, як орендодавця.

Інші доводи, які наведені в апеляційній скарзі, зводяться до підстав позову та які були предметом дослідження в суді першої інстанції, яким суд надав відповідну правову оцінку з урахуванням всіх фактичних обставин справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, і з якою погоджується колегія суддів.

Європейський суд з прав людини вказав що п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків районного суду, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Кравченком О.С. на підставі ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду, яке ухваленням з додержанням норм матеріального та процесуального права залишенню без змін.

За правилами п.п.«в» п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381,382 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Кравченком Олександром Сергійовичем, залишити без задоволення.

Рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 26 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: В.В. Коломієць

Н.В. Самчишина

Повний текст судового рішення

складено 16 вересня 2025 року