Справа № 465/3020/25
Провадження 2/465/2543/25
РІШЕННЯ

Іменем України

16.09.2025 року м. Львів

Франківський районний суд м.Львова в складі:

головуючого судді Коліщук З.М.,

з участю секретаря судового засідання Беднара А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Черник Наталії Степанівни про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до судуз позовною заявою, в якій просить суд ухвалити рішення, яким визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті його матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 102,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його батько, ОСОБА_3 , після смерті смерті якого відкрилась спадщина до складу якої входить житловий будинок АДРЕСА_1 . Мати позивача фактично успадкувала все майно батька, оскільки правовстановлюючі документи на будинок були відсутні. Доказом вступу в управління та володіння спадковим майном, а саме будинком за адресою: АДРЕСА_1 є довідка надана ЛКП «Сонячне» від 05.03.2018 року про те, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 була постійно прописана і проживала до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 за адерсою: АДРЕСА_1 /власний будинок. ІНФОРМАЦІЯ_4 після смерті ОСОБА_2 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_5 було зареєстровано спадкову справу N?19/2024. Зважаючи на відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, а саме спірний будинок, 26 березня 2025 року приватним нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину та рекомендовано звернутися до відповідного суду для визнання за ОСОБА_1 права власності в порядку спадкування на належне йому спадкове майно. Вказана відмова позбавляє позивача можливості належним чином реалізувати свої спадкові права, а тому останній змушений звернутись до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 15.04.2025 року вказаний позов залишено без руху та надано позивачу строк для усунення вказаних в ухвалі недоліків.

Після усунення недоліків ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 01.05.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

На виконання ухвали суду від 01.05.2025 надійшли витребувані докази від від приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Черник Наталії Степанівни.

18.06.2025 позивач подала через канцелярію суду заяву про уточнення до позовної заяви.

На адресу суду 08.07.2025 надійшли письмові пояснення Львівської міської ради, в яких зазначено, що інтереси та права Львівської міської ради не порушуються, а тому просять прийняти законне та обгрунтоване рішення.

Ухвалою суду від 07.08.2025 прийнято до розгляду уточнення до позовної заяви та закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.

Представник позивача у судове засідання не з`явилась, подала через канцелярію суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, позові вимоги підтримують в повному обсязі та просить задоволити.

Представник відповідача Львівської міської ради Кадикало Р. у судове засідання не з`явилась, у наданих суду поясненнях просила розглянути дану справу за відсутності представника відповідача.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Черник Наталії Степанівни у судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України,право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_6 помер батько позивача, ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 28.11.1994 року, виданим Відділом записів актів громадського стану Львівської міської ради.

ІНФОРМАЦІЯ_5 померла матір позивача, ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 11.10.2017, виданим Франківським районним у місті Львові відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Львівській області.

З Рішення виконкому Львівської міської ради депутатів трудящих N?595 від 11 травня 1953 року вбачається, що заяву ОСОБА_3 задоволено та закріплено за ним садибну ділянку під будівництво житлового будинку по АДРЕСА_2 площею 0,06 га в межах на прикладеному схем-плані.

На підставі вказаного рішення головним архітектором м. Львова 18.05.1953 року затверджено план відводу земельної ділянки громадянину ОСОБА_3 під індивідуальну забудову в АДРЕСА_1 , площа ділянки 0,06 га.

Рішенням N?61/144 від 22.03.1954 року Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю міст Львова Іванцю Захару Миколайовичу надано дозвіл на проведення будівельних робіт на земельній ділянці по АДРЕСА_1 .

Згідно з Довідки (справки), виданою Комунальним відділом Червоноармійського району м. Львова ОСОБА_3 був забудовником власного будинку по АДРЕСА_1 .

Відповідно до оціночного акту 1974 року домоволодіння АДРЕСА_1 належить гр. ОСОБА_4 .

З оціночного акт 1987 року вбачається, що рік забудови 1965.

Збірний оціночний акт по домоволодінню АДРЕСА_1 1982 року визначає ОСОБА_3 як власника.

Відповідно до відповіді начальника відділу N?1 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 03.05.2024 року N?1735/15-24 на адвокатський запит надано копії списку землекористувачів і землевласників Франківського району м.Львова в частині земельної ділянки на АДРЕСА_1 , яка обліковується за гр. ОСОБА_5 (порядковий номер N?471, код користувача 20407102).

Крім того зазначено, що відповідно до книг записів (реєстрації) державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі державні акти та/або договори оренди на земельні ділянки, що знаходяться на АДРЕСА_1 не реєструвались.

Технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_3 від 20.08.2024 року містить відмітку про рік спорудження - 1965.

Відповідно до довідки від 20.08.2024 року N?913-3, наданої директором ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», згідно інвентаризаційних матеріалів ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» станом на 29.12.2012 року житловий будинок АДРЕСА_3 не зареєстрований.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у по господарських книгах.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у по господарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Відповідно до ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Судом встановлено, що спадщина померлого, окрім іншого, складається із житлового будинку загальною площею 102,1 кв.м., житловою площею 63,7 кв.м., допоміжна (підсобна) 38,4 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 .

Заповіту спадкодавець ОСОБА_2 щодо розпорядження своїми правами на випадок смерті не склала, що стверджується долученим до матеріалів справи інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори).

Відповідно до ч. 2, 3ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Судом встановлено та підтверджується долученими до матеріалів справи копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 та свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 15.07.1966, позивач ОСОБА_1 є сином подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Відтак, позивач ОСОБА_1 відноситься до спадкоємців першої черги спадкування.

Згідно з ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.2ст.1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Згідно довідки наданої директором ЛКП «Сонячне» N?1015 від 05.03.2018 року ОСОБА_3 , 1924 року народження був постійно прописаний та проживав до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 /власний будинок.

Довідкою, наданою директором ЛКП «Сонячне» N?1016 від 05.03.2018 року встановлено, що ОСОБА_2 , 1937 року народження була постійно прописаною та проживала до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 /власний будинок.

Позивач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 06 серпня 1982 року, про що свідчить відмітка в його паспорті громадянина України.

За таких обставин, позивач є єдиним спадкоємцем за законом після смерті своєї матері, як такий, що виявив бажання прийняти спадщину, та фактично її прийняв оскільки на момент її відкриття проживав із спадкодавцем, в законодавчо визначений строк не відмовився від спадщини та звернувся з відповідною заявою про прийняття спадщини до нотаріуса.

Разом з тим, згідно з постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №132/02-14, виданою 26 березня 2025 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Черник Н.С., встановлено факт звернення позивача до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері та відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадковий будинок, у зв`язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , особ., що належав померлій та є спадковим майном.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Крім того, у Постанові від 22.04.2024 року у справі N?346/2744/21 О?бєднана палата КЦС ВС зробила висновок, що законодавець передбачив можливість прийняття спадщини постійним проживанням разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини для будь-яких спадкоємців. Тому обов?язковий спадкоємець може прийняти спадщину на підставі ч.3 ст. 1268 ЦК України.

Згідно Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об?єкти нерухомого майна, які перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 09.06.1998 року N?121- власники повинні були здійснити державну реєстрацію права власності на всі без винятку об?єкти нерухомості. Майно набуте у власність до 29.06.1998 року можна вважати виниклим і набутим в установленому порядку.

Таким чином, враховуючи те, що позивач оформити право власності на спірний житловий будинок, в нотаріальному порядку не має можливості у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; представник відповідача проти задоволення позову не заперечив, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому враховуючи наведене, зібрані у справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Згідно з ч. 5ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Керуючись ст.247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Львівської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Черник Наталії Степанівни про визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , в порядку спадкування за законом після смерті його матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 102,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Львівська міська рада, , місцезнаходження: пл. Ринок, буд. 1, м.Львів.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Черник Наталія Степанівна, місцезнаходження: вул. Ген. Чупринки, 52, м. Львів.

Повний текст рішення складено та підписано 16 вересня 2025 року.

Суддя З.М. Коліщук