Справа № 305/2140/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 вересня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Джуги С.Д., Собослоя Г.Г.,

з участю секретаря судового засідання: Савинець В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Неште Алла Іванівна на рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 16 жовтня 2024 року, ухвалене головуючою суддею Марусяк М.О., в справі за позовом Закарпатської обласної прокуратури, в інтересах держави в особі Закарпатської обласної держаної адміністрації до Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області, ОСОБА_1 , третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» в особі філії «Ясінянське лісомисливське господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку та повернення земельної ділянки

встановив:

У грудні 2021 року Закарпатська обласна прокуратура, яка діє в інтересах держави в особі Закарпатської обласної державної адміністрації звернулася до суду з позовом до Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку та повернення земельної ділянки.

В обґрунтування позову зазнчала, що розпорядженням голови Рахівської районної державної адміністрації №480 від 08.08.2007 «Про надання дозволу на розробку технічних документацій із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки, за межами населених пунктів» надано ОСОБА_1 дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів.

На підставі вказаного рішення та на замовлення ОСОБА_1 , філією «Геопростір - 1» приватного підприємства «Геопростір» виготовлено технічну документацію по землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :01:001:0020.

За результатами розгляду вищевказаної технічної документації, головою Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області видано розпорядження № 367 від 21.09.2007 «Про затвердження технічних документацій із землеустрою та передачу земельних ділянок у власність за межами населених пунктів», яким передано у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0020 площею по 0,8515 та для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту в урочищі «Млаки» («Зимір») на території Лазещинської сільської ради Рахівського району. Після чого, 05.11.2007 Рахівською РДА видано ОСОБА_1 державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №536766 (зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №-153), що посвідчує право власності такої на земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0020 площею по 0,8515 га. Поряд з тим, з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №284356208 від 12.11.2021 вбачається, що відомості про речові права на вищевказану земельну ділянку до такого не внесені.

Вважає розпорядження голови Рахівської районної державної адміністрації №367 від 21.09.2007 про затвердження технічної документації із землеустрою та передання у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0020 видане з порушення вимог земельного законодавства.

Так, згідно з висновку експерта №15/59 від 21.07.2020, складеного за результатами проведення земельно-технічної експертизи в рамках кримінального провадження №0000003 від 14.01.2020, вбачається, що земельна ділянка за кадастровим номером :01:001:0020 частково накладається (орієнтовна площа накладення складає 0,312 га) на земельну ділянку лісогосподарського призначення, що перебуває у постійному користуванні ДП «Ясінянське ЛГ».

Право користування ДП «Ясінянське ЛГ» на земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0020 посвідчується державним актом на право постійного користування землею серії І-ЗК №000378, виданого 18.12.1996 на підставі розпорядження голови Рахівської районної державної адміністрації №360 від 18.12.1996, а також викопіюванням з картографічних матеріалів планшету №2 лісовпорядкування від 1998 року Лазещинського лісництва.

Згідно з листа ДП «Ясінянське ЛГ» № 533 від 05.11.2021 вбачається, що лісогосподарським підприємством не надавалось погодження на вилучення з постійного користування земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0020. Також, у оскаржуваному розпорядженні відсутні відомості про вилучення земельної ділянки у землекористувача - ДП «Ясінянське ЛГ».

Таким чином, розпорядження Рахівською РДА земельною ділянкою з кадастровим номером :01:001:0020 площею 0,8515 га без вилучення такої у землекористувача, свідчить про порушення ст.149 ЗК України.

Станом на момент виникнення спірних правовідносин, районні державні адміністрації мали повноваження лише щодо передачі у власність земельних лісових ділянок площею до 1 га, лише у межах сіл, селищ, міст районного значення. Повноваження щодо розпорядження земельними лісовими ділянками за межами населених пунктів належали обласним державним адміністраціям, що узгоджується з п.5 ч.1 ст.31 ЛК України. Водночас, Рахівською районною державною адміністрацією під час вирішення питання про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку за межами населеного пункту, та надання її у приватну власність ОСОБА_1 , спірну земельну ділянку безпідставно та за відсутності на це відповідних повноважень в повному обсязі віднесено до земель сільськогосподарського призначення, а питання про зміну цільового призначення її частини із земель лісогосподарського призначення не вирішувалось взагалі. При цьому висновки органу виконавчої влади з питань лісового господарства та охорони навколишнього природного середовища з цього питання не надавались.

Таким чином, розпорядження голови Рахівської РДА №367 від 21.09.2007 «Про затвердження технічних документацій із землеустрою та передачу земельних ділянок у власність за межами населених пунктів», яким затверджено технічну документацію із землеустрою та передано у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0020, видане з порушенням ст.ст. 20, 56, 84 та 149 ЗК України, ст.ст. 31, 57 ЛК України, та як наслідок, призвело до вибуття з державної власності земельної ділянки лісогосподарського призначення, а також до позбавлення права ДП «Ясінянське ЛГ» на користування такою, у зв`язку з чим, розпорядження є незаконним та підлягає скасуванню. Водночас, питання правомірності видачі державного акту на право власності на земельну ділянку безпосередньо залежить від законності прийнятого рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого такий акт видано.

Окрім наведеного, зазначають, що з приводу фактів розпорядження Рахівською РДА спірною земельною ділянкою, СУ ГУНП в Закарпатській області здійснювалось досудове розслідування кримінального провадження №0000003, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 16.11.2021.

З врахуванням наведеного позивач просив суд:

- визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області № 367 від 21.09.2007 «Про затвердження технічних документацій із землеустрою та передачу земельних ділянок у власність за межами населених пунктів», яким затверджено технічну документацію із землеустрою та передано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0020 площею 0,8515 га;

- визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №536766 від 05.11.2007, яким посвідчується право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку за кадастровим номером :01:001:0020 площею 0,8515 га, для ведення особистого селянського господарства, ринковою вартістю 1 787 469,00 грн;

- зобов`язати ОСОБА_1 повернути за актом прийняття-передачі у власність держави в особі Закарпатської обласної державної адміністрації земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0020 площею 0,8515 га;

- стягнути з відповідачів на користь Закарпатської обласної прокуратури судовий збір.

Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 16 жовтня 2024 року позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано розпорядження голови Рахівської районної державної адміністрації №367 від 21.09.2007 «Про затвердження технічних документацій із землеустрою та передачу земельних ділянок у власність за межами населених пунктів», яким затверджено технічну документацію із землеустрою та передано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку, з кадастровим номером :01:001:0020, площею 0,8515 га.

Визнано недійсним та скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №536766 від 05.11.2007, яким посвідчується право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0020, площею 0,8515 га, для ведення особистого селянського господарства, ринковою вартістю 1 787 469 гривень.

Зобов`язано ОСОБА_1 повернути земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0150, площею 0,68 га у власність держави в особі Закарпатської обласної державної адміністрації.

Зобов`язано ОСОБА_1 повернути земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0151, площею 0,15 га у власність держави в особі Закарпатської обласної державної адміністрації.

Визнано незаконною та скасовано в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:0150, площею 0,68 га, для ведення особистого селянського господарства.

Визнано незаконною та скасовано в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:0151, площею 0,15 га, для ведення особистого селянського господарства.

Стягнуто з Рахівської районної державної адміністрації на користь Закарпатської обласної прокуратури судові витрати в сумі 8 704 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Закарпатської обласної прокуратури судові витрати в сумі 8 704 гривень.

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Неште А.І., оскаржила рішення суду першої інстанції як ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Доводи скарги зводяться до того, що суд неповно з`ясував обставини справи та не надав їм належної оцінки.

Вказує, що є підстави вважати що висновок експерта по земельно-технічній експертизі ґрунтується на невірних/недостовірних даних. Зокрема, в основу дослідження покладено «викопіювання з картографічних матеріалів планшету №2 лісовпорядкування від 1998 року Лазещинського лісництва» i відсутні дані щодо отримання відомостей по картографічних межах з Державного земельного кадастру, хоча експертом зазначено що відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, тобто Державного акту на постійне користування.

У такому висновку не вказано чи накладається земельна ділянка ОСОБА_1 на землі ДП «Ясінянського лісомисливського господарювання» а вказана інша назва юридичної особи ДП «Ясінянське ЛГ», та не прослідковано чи це та сама юридична особа яка пройшла реорганізацію і змінила назву чи зовсім інша, яка була створена як нова.

У висновку зазначається орієнтована площа 0.312 га накладення, тобто навіть експертом припускається орієнтовна площа, що означає можливість і до її зменшення. Про те, позивач в позовній заяві та уточнених вимогах, просить повернути всю площу 0.85 га в землі державної власності, що також суперечить чинному законодавству, так як повернення земель комунальної власності в державну не передбачено нормами земельного законодавства.

Також судом першої інстанції взагалі не прийнято до уваги доказ поданий позивачем, а саме, технічну документацію із землеустрою ДП «Ясінянське ЛГ», яка міститься в матеріалах справи, та є основною документацією із землеустрою, відповідно до якої здійснюється формування земельної ділянки та внесення відповідних відомостей до Державного земельного кадастру України.

У пояснюючій записці вказано, що відповідно до планшетів лісовпорядкування станом на 2020 рік ,наданих ДП «Ясінянське ЛМГ», усі землі

які перебувають у користуванні «Ясінянське ЛМГ», розміщені у Лазещинському лісництві, які покривають квартали 1-12, 14, 15, 21-24 та розташовані на території Ясінянської селищної ради, Рахівського району, Закарпатської області.

Зауважує, що викопіювання з плановокартографічних матеріалів Лісовпорядкування 2021, ДП «Ясінянське лісомисливське господарство» підтверджує зміну, уточнення матеріалів лісовпорядкування яке проходить інвентаризацію кожні 10 років, а також те що при проведенні земельно-технічної експертизи, були використані матеріали 1998 року та 2010 року, які на момент її проведення втратили чинність, в зв`язку із виготовленням нових матеріалів лісовпорядкування.

На стор. 10 пояснювальної записки (технічної документації із землеустрою), проектантом зазначено, що деякі суміжні земельні ділянки накладаються повністю або частково на земельні ділянки №1 №2 та №3 ,які перебувають у постійному користуванні ДП «Ясінянське ЛМГ», згідно державного акту на право постійного користування землею серія I-ЗК № 000378 від 18.12.1996 року, за № 148, а саме….. і вказано ПІБ осіб та кадастрові номери цих ділянок, про те жодного слова, щодо накладення повного чи часткового земельної ділянки Відповідача ОСОБА_1 , там не вказано.

За результатами даних робіт, було сформована та внесено до ДЗК три земельні ділянки :

- Ділянка 1 площею 1085,3100 га;

- Ділянка 2 площею 998.4300 га;

- Ділянка 3 площею 1456.7200 га.

Після чого, на підставі витягів з ДЗК та Державного акту на постійне користування земельною ділянкою серія I-ЗК № 000378 від 18.12.1996 року, за № 148- зареєстроване право державної власності в особі Закарпатської обласної державної адміністрації 03.02.2023 року (що підтверджується також відомостями з ДРРП які містяться в матеріалах справи) на земельну ділянку площею 998.4300 га, кадастровий номер ::03:002:0144, яка якраз і межує із земельною ділянкою Відповідача ОСОБА_1 та до розподілу мала кадастровий номер :01:001:0020 площу 0.8515 га., та жодним чином не накладається на земельну ділянку лісового господарства.

Вказане також підтверджується, відомостями про встановлені межові знаки земельної ділянки № 2 (стор. 257 технічної документації із землеустрою), де вказано що земельна ділянка державної власності лісогосподарського призначення, яка перебуває в постійному користуванні ДП «Ясінянське лісомисливське господарство» для ведення лісового господарства і пов`язаних з ним послуг що розташована за адресою: за межами населених пунктів, на території Ясінянської селищної ради, Рахівського району Закарпатської області (Лазещинське лісництво), площею 998.4300 га межує із земельною ділянкою ОСОБА_1 і межа земельної ділянки збігається з межовими знаками земельної ділянки з кадастровим номером - :01:001:0020 (відповідача ОСОБА_1 ), відомості про яку внесено до державного земельног кадастру, відповідно межові знаки ділянки проходять по вже встановленим межовим знакам.

Відповідно до листа за № 217 від 24.03.2023 року - ДСГП «Ліси України» Карпатський лісовий офіс, філія «Ясінянське лісомисливське господарство» у 2022 році, виготовлено технічну документацію щодо встановлення відновлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості, та внесено відомості до ДЗК, відповідно до яких земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0020 не відноситься до земель лісогосподарського призначення Філії «Ясінянське лісомисливське господарство», та відповідно до лісових земель в цілому. Що ще раз є підтвердженням відсутності будь якого накладення та відношення земельної ділянки Позивача (яка мала кадастровий номер:01:001:0020 до розподілу) до земель лісового фонду ДП «Ясінянське ЛМГ».

Також вважає, що позивач обрав неналежний спосіб захисту.

У відзиві на апеляційну скаргу Закарпатська обласна прокуратура просить залишити без задоволення апеляційну скаргу та без змін рішення суду першої інстанції. Вказує, що позивачем долучено до матеріалів справи належні та допустимі докази, які в сукупності підтверджують часткове накладення земельних ділянок відповідача за рахунок земель лісогосподарського призначення, які перебувають у постійному користуванні ДСГП «Ліси України». А тому, суд врахував вказані докази, зробив обґрунтований висновок щодо належності спірних земельних ділянок лісовому фонду. Виділення спірної земельної ділянки відповідачу було здійснено Рахівською РДА з порушенням вимог Земельного кодексу України та Лісового кодексу України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що розпорядженням голови Рахівської районної державної адміністрації № 480 від 08.08.2007 «Про надання дозволу на розробку технічних документацій із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки, за межами населених пунктів» ОСОБА_1 , було надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів.

На підставі вказаного рішення філією «Геопростір - 1» приватного підприємства «Геопростір» на замовлення ОСОБА_1 , виготовлено технічну документацію по землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :01:001:0020.

За результатами розгляду вищевказаної технічної документації, головою Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області було видано розпорядження № 367 від 21.09.2007 «Про затвердження технічних документацій із землеустрою та передачу земельних ділянок у власність за межами населених пунктів», яким передано у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0020 площею по 0,8515 та для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту в урочищі «Млаки» («Зимір») на території Лазещинської сільської ради Рахівського району.

Після цього, 05.11.2007 Рахівською РДА було видано ОСОБА_1 державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №536766 (зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №-153), що посвідчує право власності такої на земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0020 площею по 0,8515 га.

12.11.2021 відповідну інформацію внесено до Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельні ділянки. Однак, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 284356208 від 12.11.2021 вбачається, що відомості про речові права на вищевказану земельну ділянку до такого не внесені.

Згідно результатів проведення земельно-технічної експертизи в рамках кримінального провадження №0000003 від 14.01.2020, за висновком експерта №15/59 від 21.07.2020, вбачається, що земельна ділянка за кадастровим номером :01:001:0020 частково накладається (орієнтовна площа накладення складає 0,312 га) на земельну ділянку лісогосподарського призначення, що перебуває у постійному користуванні ДП «Ясінянське ЛГ». Слід зазначити, що висновок експерта про часткове накладення земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0020 на землі лісового фонду сформований за результатами дослідження, зокрема, викопіювання з картографічних матеріалів планшету лісовпорядкування ДП «Ясінянське ЛГ» з нанесенням на таких меж спірної земельної ділянки, матеріалів лісовпорядкування (проект організації і розвитку лісового господарства, таксаційні карти тощо) ДП «Ясінянське ЛГ» та матеріалів топографо-геодезичних робіт по виносу меж спірної земельної ділянки в натурі (на місцевості) із зазначенням на графічних матеріалах меж земельної ділянки, яка перебуває у постійному користуванні ДП «Ясінянське ЛГ».

Як вбачається з акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства щодо об`єкту - земельної ділянки № 1292-ДК/1143/АП/09/01/-19 від 13.11.2019, складеного державним інспектором Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області за результатами проведення планової перевірки, земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0020 передано у приватну власність без вилучення у землекористувача - ДП «Ясінянське ЛГ».

Згідно з висновком про оціночну вартість земельної ділянки від 04.11.2021, оціночна вартість земельної ділянки розташованої за адресою: Закарпатська область, Рахівський район, за межами населеного пункту Лазещина, урочище «Млаки» за кадастровим номером :01:001:0020, становить 1787469, 00 гривні.

Під час розгляду даної справи було встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0020 площею 0,08515 га, яка являється предметом позову у даній справі, була поділена на дві земельні ділянки з кадастровими номерами :03:002:0146, площею 0,83 га та :03:002:0147, площею 0,0215 га. 16.11.2023, ОСОБА_1 знову було поділено земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0146 площею 0,83 га, на дві земельні ділянки з кадастровими номерами :03:002:0150, площею 0,68 га та :03:002:0151, площею 0,15 га. На даний час, земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0020 площею 0,8515 га, відносно якої обласною прокуратурою заявлено позовну вимогу щодо повернення у державну власність, поділена ОСОБА_1 на три земельні ділянки з кадастровими номерами :03:002:0150 площею 0,68 га, :03:002:0151 площею 0,15 га та :03:002:0147 площею 0,0215 га. Вказане підтверджується витягами з Державного земельного кадастру №НВ-023 та НВ-023 від 04.05.2023 та за № НВ-023, НВ-023 від 16.11.2023, інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № № 373933940, 373933831, 373933445, та 373933637 від 11.04.2024, а також фотокопіями (скриншотами) з кадастрової карти Державного земельного кадастру.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом частин першої та третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 зазначено, що позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові (постанова Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 1340/4630/18).

На обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що земельна ділянка, яка виділена ОСОБА_1 частково накладається на земельну ділянку лісогосподарського призначення, котра перебуває у постійному користуванні Державного підприємства «Ясінянське лісомисливське господарство» (правонаступником якого є ДП «Ліси України»).

Як на підтвердження накладення земельних ділянок, позивач покликається на інформації від Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання (ВО «Укрдержліспроект»), (лист№04-1098 від 06.11.2023) відповідно до якого вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером :03:002:0146 (існувала до поділу її на земельні ділянки з кадастровими номерами :03:002:0150 та :03:002:0151) частково накладається на землі лісогосподарського призначення, зокрема, на землі кварталу 7 Лазещинського лісництва ДП «Ясінянське лісомисливське господарство». Натомість, земельна ділянка з кадастровим номером :03:002:0147, відповідно до листа ВО «Укрдержліспроект» та наданих картографічних матеріалів, не накладається на землі лісогосподарського призначення.

З інформації (скриншотів) з кадастрової карти Державного земельного кадастру слідує, що тільки земельні ділянки з кадастровими номерами :03:002:0150 площею 0,68га та :03:002:0151 площею 0,15га, які утворені в результаті поділу земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:0146, частково накладаються на землі лісогосподарського призначення.

При цьому позивач не зазначив та не довів належними, допустимими та достатніми доказами, яка саме площа, параметри, конфігурація, місце наявного часткового накладення зазначених земельних ділянок відповідача на земельну ділянку лісогосподарського призначення.

Прокурором не було надано відповідного висновку експерта, підготовленого на замовлення учасника справи, а також не заявлено відповідного клопотання у суді першої інстанції про призначення такої експертизи за ухвалою суду.

При цьому, судова колегія зазначає, що належний спосіб захисту у контексті порушеного права позивача може розглядатися тільки щодо тієї частини земельної ділянки, що накладається на земельну ділянку лісогосподарського призначення.

Подібні висновки зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2025 року у справі №446/478/19 (пункти 118-120).

При цьому позивач має довести, яка саме земельна ділянка, в яких межах накладається на земельну ділянку лісогосподарського призначення. Захистити право без ідентифікації земельної ділянки неможливо (див. близькі за змістом висновки у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.03.2018 у справі № 441/123/16).

Отже, для вирішення подібних спорів земельна ділянка (підстави для витребування якої наявні тобто така земельна ділянка накладається на земельну ділянку лісогосподарського призначення) має бути ідентифікована, зокрема, шляхом визначення координат поворотних точок меж і даних про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі (стаття 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр»).

Виконання дослідження з визначення координат поворотних точок меж і даних про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі потребує спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо. Тому результати таких досліджень можуть міститись, зокрема, у висновку експерта. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи (статті 102-113 ЦПК України).

Судова колегія звертає увагу на те, що не може бути належним (правомірним) спосіб захисту, який спричиняє втручання у право на майно, щодо якого немає спору. Іншими словами, визнання недійсним рішення органу державної влади та повернення сторін у попередній стан призведе до того,що відповідач буде позбавлений права власності не тільки на ту частину земельної ділянки, яка накладається на земельну ділянку лісогосподарського призначення, а й на ту частину земельної ділянки, яка не є спірною і правомірність надання якої у власність ОСОБА_1 не ставиться під сумнів. Таке втручання не може визнаватися законним (див.подібні висновкиу п.125постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2025 у справі №446/478/19).

Способи захисту цивільного права чи інтересу - це визначені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (пункт 5.5)). Інакше кажучи, це дії, спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (пункт 14)).

Ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцем розташування виконують водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах (частина друга статті 1 ЛК України).

В Україні ліси та землі лісогосподарського призначення є об?єктами підвищеного захисту зі спеціальним режимом використання та спеціальною процедурою надання.

Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави (частина третя статті 1 ЛК України).

До одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування (пункт 5 розділу VIII "Прикінцеві положення" ЛК України).

Відповідно до частини першої статті 8, частини першої статті 9 ЛК України у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності; у комунальній власності перебувають ліси в межах населених пунктів, крім лісів, що перебувають у державній або приватній власності.

Згідно зі статтею 10 ЛК України ліси в Україні можуть перебувати у приватній власності; суб`єктами права приватної власності на ліси є громадяни та юридичні особи України.

Відповідно до статті 12 ЛК України громадяни та юридичні особи України можуть безоплатно або за плату набувати у власність у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств замкнені земельні лісові ділянки загальною площею до 5 гектарів; ця площа може бути збільшена в разі успадкування лісів згідно із законом; громадяни та юридичні особи можуть мати у власності ліси, створені ними на набутих у власність у встановленому порядку земельних ділянках деградованих і малопродуктивних угідь, без обмеження їх площі; ліси, створені громадянами та юридичними особами на земельних ділянках, що належать їм на праві власності, перебувають у приватній власності цих громадян і юридичних осіб.

Можливість набуття права приватної власності на земельну ділянку лісогосподарського призначення передбачена також положеннями статей 56, 57 ЗК України.

Про зазначене також вказувала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 53 зазначеної постанови).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 січня 2025 року у справі №446/478/19 вказала на те, що у спорах за обставинами часткового накладення між земельними ділянками, належним способом захисту є віндикаційний позов про витребування частини земельної ділянки, що накладається (п. 144 -145).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) та у постанові від 30 травня 2018 року у справі № 368/1158/16-ц (провадження № 14-140цс18) підтвердила свій висновок про те, що вимога про витребування земельної ділянки лісогосподарського призначення з незаконного володіння (віндикаційний позов) в порядку статті 388 ЦК України є ефективним способом захисту права власності.

Звертаючись до суду з позовом у даній справі, прокурор посилався на те, що спірна земельна ділянка відноситься до земель лісового фонду (лісогосподарського призначення), які перебувають у державній власності, у користуванні ДП «Ліси України», її передача у приватну власність фізичній особі здійснена з порушенням вимог земельного та лісового законодавства, що є підставою для усунення державі перешкод в користуванні та розпорядженні майном шляхом скасування розпорядження голови Рахівської РДА № 367 від 21.09.2007, визнання недійсним свідоцтва про право власності, скасування державної реєстрації права приватної власності, припинення права власності відповідача, скасування державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі, та зобов`язання повернути земельну ділянку у власність держави в особі Закарпатської ОДА, що на його думку, відповідає негаторному позову.

Серед способів захисту майнових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння у порядку статей 387, 388 ЦК України (віндикаційний позов) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном згідно зі статтею 391 ЦК України (негаторний позов). Позовом про витребування майна, зокрема віндикаційним позовом, є вимога власника, який не є володільцем належного йому на праві власності (на правах володіння, користування та розпорядження) індивідуально визначеного майна, до особи, яка заволоділа останнім, про витребування (повернення) цього майна з чужого незаконного володіння. Негаторний позов - це вимога власника, який є володільцем майна (відновив володіння майном), до будь-якої особи про усунення перешкод (шляхом повернення майна, виселення, демонтажу самочинного будівництва тощо), які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, які можуть призвести до виникнення таких перешкод. Зазначений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

Факт володіння нерухомим майном за загальним правилом можна підтвердити, зокрема державною реєстрацією права власності на це майно у встановленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 90)). Цей фактичний стан володіння слід відрізняти від права володіння, яке належить власникові (частина перша статті 317 ЦК України) незалежно від того, є він фактичним володільцем майна, чи ні. Тому власник не втрачає право володіння нерухомим майном у зв`язку з державною реєстрацією права власності за іншою особою, якщо остання не набула права власності. Натомість ця особа внаслідок реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає фактичним володільцем останнього, але не набуває право володіння, допоки право власності зберігається за попереднім володільцем. Отже, володіння нерухомим майном, яке посвідчує державна реєстрація права власності, може бути правомірним або неправомірним (законним або незаконним) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункти 65-67)).

Фізичне зайняття особою, за якою не зареєстроване право власності на нерухоме майно, не позбавляє власника фактичного володіння, але створює перешкоди у здійсненні ним права користування своїм майном. Інакше кажучи, зайняття земельної ділянки, зокрема фактичним користувачем, треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його володіння цією ділянкою. У таких випадках її власник має право вимагати усунення цих перешкод (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункти 70-71)).

Заволодіння земельними ділянками є неможливим лише в разі, якщо на такі ділянки в принципі, за жодних умов не може виникнути право власності. Якщо ж закон допускає набуття права власності на земельні ділянки, але обмежує їх використання лише з певною метою, то передання ділянок з порушенням такого обмеження може свідчити про те, що право власності порушника на земельну ділянку не виникло, але не свідчить про неможливість заволодіння (зокрема неправомірного) земельною ділянкою.

З урахуванням наведеного визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є відсутність або наявність у позивача володіння майном.

Метою позову про витребування майна (незалежно від того, на підставі приписів яких статей ЦК України цю вимогу заявив позивач) є забезпечення введення власника - позивача у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. Так, у випадку нерухомого майна означене введення полягає у внесенні запису (відомостей) про державну реєстрацію за позивачем права власності на відповідне майно (близькі за змістом висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц (пункт 89), від 07.11.2018 у справах № 488/5027/14-ц (пункт 95) і № 488/6211/14-ц (пункт 84), від 14.112018 у справі № 183/1617/16 (пункти 114, 142), від 28.112018 у справі № 504/2864/13-ц (пункт 67), від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13 (пункт 10.29), від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18 (пункт 100), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 146), від 14.12.2021 у справі № 344/16879/15-ц, від 06.07.2022 у справі № 914/2618/16 (пункт 37)).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово доходила висновку, що вимога про витребування земельної ділянки лісогосподарського призначення з незаконного володіння (віндикаційний позов) в порядку статті 387 ЦК України є ефективним способом захисту права власності (постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 368/1158/16-ц, від 22.05.2018 у справі № 369/6892/15-ц, від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц).

Держава, в інтересах якої прокурор звернувся до суду, не є володільцем спірної земельної ділянки, але як власник має право володіння нею (частина перша статті 317 ЦК України). Тому права держави підлягають захисту шляхом витребування такої ділянки з володіння кінцевого набувача. Статус володільця у держави буде відновлений у разі задоволення вимог у частині витребування на її користь спірної земельної ділянки та внесення до відповідного державного реєстру запису про право власності держави на цю ділянку.

У разі якщо спірна земельна ділянка лісового фонду вибула з володіння держави, право власності на неї зареєстроване за відповідачем, суд апеляційної інстанції вважає, що заявлений прокурором негаторний позов про повернення спірної земельної ділянки, у контексті зазначених обставин справи, не спрямований на ефективне відновлення права держави на спірну земельну ділянку лісового фонду.

Аналогічні висновки наведено у постанові Верховного Суду від 23.04.2024 у справі № 707/2454/22, в якій прокурором було заявлено негаторний позов про повернення спірної земельної ділянки лісового фонду.

У цьому контексті колегія суддів зауважує, що витребування земельної ділянки у власність держави потребує оцінки добросовісності дій її фактичного реєстраційного володільця, який набув право власності на спірну земельну ділянку на підставі рішення органу державної влади, а також пропорційності втручання у його право власності відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Усталеною є практика Великої Палати Верховного Суду про неефективність такого способу захисту прав особи, як визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, органу державної влади, яке виконано на час звернення з позовом до суду, є неефективним способом захисту прав особи. Зазначене рішення вичерпало свою дію виконанням (близькі за змістом висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2022 у справі № 483/448/20, пункт 9.67; від 05.07.2023 у справі № 912/2797/21, пункт 8.13; від 12.09.2023 у справі № 910/8413/21, пункт 180; від 11.06.2024 у справі № 925/1133/18, пункт 143, від 22.01.2025 у справі №446/478/19, пункт 78).

Крім того, рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване. Цей підхід у судовій практиці також є усталеним [див., наприклад, постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2019 у справі № 911/3681/17 (пункт 39), від 15.10.2019 у справі № 911/3749/17 (пункт 6.27), від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18 (пункт 35), від 01.02.2020 у справі № 922/614/19 (пункт 52), від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 (пункт 83), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 109), від 08.08.2023 у справі № 910/5880/21 (пункт 53)]. Тому під час розгляду справи, в якій на вирішення спору може вплинути оцінка рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування як законного або протиправного (наприклад, у спорі за віндикаційним позовом), не допускається відмова у позові з тих мотивів, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування не визнане судом недійсним, або що таке рішення не оскаржене, чи відповідна позовна вимога не пред`явлена. Під час розгляду такого спору, слід виходити з принципу jura novit curia «суд знає закони». Тому суд незалежно від того, оскаржене відповідне рішення чи ні, має самостійно дати правову оцінку рішенню органу державної влади чи місцевого самоврядування та викласти її у мотивувальній частині судового рішення [постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 109), від 12.09.2023 у справі № 910/8413/21 (пункт 181)].

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що позивач з дотриманням правил статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння кінцевого набувача.

Для такого витребування не потрібно заявляти вимоги про визнання незаконними та недійсними рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, рішень, записів про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за незаконним володільцем, самої державної реєстрації цього права, договорів, інших правочинів щодо спірного майна, у тому числі документів (свідоцтв, державних актів тощо), що посвідчують відповідне право.

Такі вимоги є неналежними, зокрема неефективними, способами захисту права власника. Їхнє задоволення не відновить володіння позивачем його майном. Тому не допускається відмова у віндикаційному позові, наприклад, з тих мотивів, що рішення органу влади, певний документ, рішення, відомості чи запис про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно не визнані незаконними або що позивач їх не оскаржив.

Усталеною є практика Великої Палати Верховного Суду, коли позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, а отже, належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідними для ефективного відновлення порушеного права [постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14- ц (провадження № 14-256цс18), від 09.11.2021 у справі № 466/8649/16-ц (провадження № 14-93цс20), від 22.01.2025 у справі №446/478/19].

У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (пункти 85, 86), від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17 (пункт 38), від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18 (пункт 34), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункт 74), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 148).

Отже, позовні вимоги про визнання недійсними рішення органу державної влади, свідоцтва про право власності, вимоги про скасування державної реєстрації права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з припиненням права власності, державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі не є необхідними для ефективного відновлення права власності позивача.

У пункті 71 рішення від 20.10.2011 у справі «Rysovskyy v. Ukraine» ЄСПЛ зазначив, що принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити допущену в минулому «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися у нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Ризик будь-якої помилки державного органу має покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку, а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові.

У п. 137 постанови від 22.01.2025 у справі №446/478/19 Велика Палата Верховного Суду зазначала, що зазначені вище гарантії стосуються випадків, коли, діючи добросовісно, особа набула майнове право, зокрема право власності, від держави чи територіальної громади, які діяли під впливом помилки. Тоді як недобросовісна поведінка набувача майна у приватну власність чи як його, так і відчужувача відповідного майна, не є набуттям права приватної власності під впливом помилки органу влади та не зумовлює таке набуття. Більше того, повернення власникові майна від недобросовісної особи не може становити для останньої індивідуальний і надмірний тягар (див. пункти 257, 258 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.09.2023 у справі № 910/8413/21).

У такій категорії справ, досліджуючи, чи добросовісно діє особа набувач майна, суду слід з`ясувати, чи могла така особа знати або обґрунтовано припускати, зокрема, що земельна ділянка, яку вона набуває, накладається на землі лісового фонду, чи дотримані інші критерії добросовісного набуття майна.

Крім того, варто зазначити, що віндикаційний позов дозволяє в більшій мірі вирішити питання втручання у право особи на мирне володіння майном, забезпечує дотримання пропорційності та балансу інтересів, дослідження добросовісності набувача майна, що є важливим для розгляду подібних спорів.

Судове рішення про витребування частини земельної ділянки, що накладається, є підставою для внесення інформації щодо прав на земельні ділянки до Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в порядку, визначеному законодавством.

Тому, в контексті обставин цієї справи та заявлених позовних вимог належним (правомірним) способом захисту може бути позов речово-правового характеру, зокрема віндикаційний позов про витребування тієї частини земельної ділянки, що належить на праві постійного користування ДП «Ліси України» та накладається на земельну ділянку, що знаходиться у власності ОСОБА_1 .

Судова колегія вважає необхідним зазначити, що саме віндикаційний позов дозволяє в більшій мірі вирішити питання втручання у право особи на мирне володіння майном, забезпечує дотримання пропорційності та балансу інтересів, дослідження добросовісності набувача майна, що є важливим для розгляду подібних спорів.

З огляду на обставини у даній справі, належним способом захисту порушеного права позивача є віндикаційний позов, а саме позов про витребування частини земельної ділянки, що накладається.

Апеляційний суд зазначає, що обрання позивачем неналежного способу захисту прав також є самостійною підставою для відмови у позові.

Відповідно до п. 1, 4, ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм матеріального та процесуального права.

Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалено за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального і процесуального права, тому воно підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Враховуючи наведене та керуючись нормами статей 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

апеляційну ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Неште Алла Іванівна, задовольнити.

Рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 16 жовтня 2024 року скасувати та у задоволенні позову відмовити.

Стягнути із Закарпатської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 26 112,00 грнсудового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 вересня 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: