Справа № 201/5437/24
Провадження № 2/201/2216/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

16 вересня 2025 року м. Дніпро

Соборний районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Наумової О.С.,

за участю секретаря судового засідання Моренко Д.Г.,

за участю представника позивача адвоката Перевощикової Т.М.,

за участю відповідачки ОСОБА_1 , її представника адвоката Павленко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

14.05.2024 ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_1 із позовом про припинення стягнення аліментів.

В обґрунтування позову посилався на те, що з 31.07.2010 перебував у шлюбі з ОСОБА_1 . Від шлюбу мають неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28.08.2014 у справі № 263/7747/14-ц шлюб між сторонами розірвано. Судом встановлено, що сторони з жовтня 2012 року не проживають разом.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 11.12.2014 у справі № 263/8240/14-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 04.02.2015, стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини та аліменти на утримання непрацездатної дружини, зокрема:

на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.08.2014, до досягнення дитиною повнолітнього віку.

на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 13.08.2014, на весь період встановлення інвалідності, а саме до 26.11.2015, а у разі продовження інвалідності, на період її продовження.

На виконання рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 11.12.2014 у справі № 263/8240/14-ц, ОСОБА_2 з 13.08.2014 і дотепер сплачує аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 та аліменти на утримання непрацездатної колишньої дружини ОСОБА_1 .

Позивач 03.03.2022 уклав шлюб з ОСОБА_4 . Від цього шлюбу у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась донька ОСОБА_5 . Дружина ОСОБА_4 знаходиться на повному його утриманні, доглядає доньку, не працює, отримує лише допомогу при народженні дитини.

Крім того, на його утриманні перебуває мати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка є пенсіонером.

З огляду на те, що його сімейний і матеріальний стан змінився, а ОСОБА_1 перестала потребувати матеріальної допомоги, просить припинити стягнення з нього на користь ОСОБА_1 аліментів на її утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку, присуджених рішенням суду.

Заяви учасників процесу по суті справи

Відповідачка правом на надання відзиву не скористалася.

Заяви учасників процесу з інших процесуальних питань

Відповідачка 08.08.2025 надала пояснення (а.с. 134 147) про те, що із позовом не погоджується. Зазначила, що потребує матеріальної допомоги, позивач може її надавати. Дружина позивача ОСОБА_4 , перебуваючи у відпустці по догляду за дитиною, придбала автомобіль марки «Mini Cooper Countryman» 2016 року, дата реєстрації 12.03.2024, ОСОБА_2 має у власності автомобіль «Jaguar XE» 2019 року випуску, придбав його 23.06.2021, обидва автомобілі є дороговартісними, що ставить під сумнів інформацію податкового органу про офіційні доходи, витрати сім`ї ОСОБА_2 перевищують офіційні доходи. Укладення шлюбу з іншою жінкою, народження дитини, не є підставами для припинення стягнення аліментів, вони не вказують на погіршення матеріального стану позивача.

За офіційними даними середньомісячний дохід ОСОБА_2 складає 45000,00/50000,00грн. Його дружина ОСОБА_4 вже не перебуває у відпустці по догляду за дитиною з 10.06.2025. Згідно даних ДПС України ОСОБА_4 отримує дохід від трудової діяльності у ТОВ «Старлайф» та ПрАТ «Метлайф».

Середньомісячний дохід відповідачки складає 11344,42 грн щомісячно (8344,42 грн - пенсія + виплати ВПО 3000,00 грн), витрати становлять 6000,00/7000,00 грн на оренду житла, харчування, 4000,00/5000,00 грн - на побутові речі, 3000,00 грн - на лікування на місяць.

За даними АСВП на виконанні перебуває виконавче провадження №71846482, відкрите 18.05.2023 з виконання судового наказу у справі № 532/2106/20 про стягнення аліментів ОСОБА_7 з колишнього чоловіка ОСОБА_8 на утримання їх спільної дитини, тому позивач не може стверджувати про утримання дитини дружини, не зобов`язаний її утримувати та не надав доказів про це.

Мати позивача ОСОБА_6 отримує пенсію в розмірі 5014,94 грн, має доньку, яка проживає в Польщі, має нерухомість будинок у АДРЕСА_1 , отже може забезпечити себе самостійно, не потребує додаткових матеріальних витрат.

ОСОБА_2 29.08.2024 придбав у власність закінчений будівництвом об`єкт загальною площею 74,59 кв.м у м. Києві. У власності ОСОБА_4 є житловий будинок загальною площею 110,8 кв.м у м. Кобеляки Полтавська область, житловий будинок загальною площею 27,2 кв.м у с. Кірове Кобеляцький район, Полтавська область.

Згідно довідки до акту огляду МСЕК №389208 серія 10 ААБ, ОСОБА_1 є інвалідом другої групи з 08.11.2012, інвалідність встановлена строком до 26.11.2015, що підтверджується довідкою МСЕК № 471239 серії 10 ААВ від 26.11.201, яка довідкою МСЕК від 03.12.2019 встановлена довічно.

Виписками із медичних карт амбулаторного (стаціонарного) хворого підтверджується, що ОСОБА_1 щорічно потребує лікування, консультацій лікарів, санаторно-курортного лікування, прийому медичних препаратів.

Відповідачка втратила все, є ВПО, особою з інвалідністю, яка потребує постійної сторонньої допомоги, не може обходитися без допомоги близьких та підтримки рідних.

Просила відмовити у задоволенні позову.

Представник позивача 11.08.2025 надав пояснення (а.с. 148 154), у яких вказав, що відповідачка не потребує матеріальної допомоги, оскільки її середньомісячний дохід складає 11344,42 грн. З огляду на те, що положеннями статей 7, 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» визначено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність з 1 січня 2025 року у 2361,00 гривня, а з 1 січня 2025 року мінімальну заробітну у 8000 грн, відповідачка не може вважатись особою, яка потребує матеріальної допомоги у розумінні ч. 2 ст. 76 СК України. Вважав, що відповідачка не довела того, що її дохід не забезпечує їй належне лікування, харчування, та проживання. Надані нечитабельні чеки з магазинів, аптек не підтверджують, що продукти, медичні засоби придбані відповідачкою для себе. Медичних довідок про призначення посиленого лікування не надано. В Україні діє програма «Доступні ліки», якою відповідачка не скористалася, купує дороговартісні ліки. За результатом аналізу сервісу OLX.ua встановлено, що у м. Черкаси можна орендувати квартиру на 4-х осіб і за 5000 грн і за 30000 грн. Оренда квартири за 10000 грн на чотирьох осіб, не може свідчити про те, що відповідачка потребує матеріальної допомоги. Відповідачка з 03.12.2019 свідомо поставила себе у становище, що потребує матеріальної допомоги. Однак згідно із довідкою до акта огляду МСЕК № 580863 може виконувати легку працю без психо-емоційного напруження, без відряджень. Маючи другу групу інвалідності, є працездатною, проте не шукає можливість збільшення заробітку.

Щодо матеріального положення позивача, то автомобіль Mini Cooper Countryman 2016 року випуску, зареєстрований 12.03.2024 на дружину позивача, придбаний за кошти, які їй подарували батьки до народження дитини. Автомобіль Jaguar XE 2019 року випуску, придбаний зі США після ДТП позивачем 23.06.2021 за 149000 грн. Квартира у 2024 році оформлена у розстрочку, позивач упродовж багатьох років її оплачував, що підтверджується відповідними фінансовими документами та договорами, а право власності зареєстроване у 2024 році. Сторони перебували у шлюбно-сімейних відносинах лише 2 роки, а аліменти на утримання колишньої дружини сплачуються 10 років, що не є справедливим. Наполягав на задоволенні позову.

Представник відповідачки 09.09.2020 надала додаткові пояснення (а.с. 176 181) про те, що після розлучення упродовж 10 років до квітня 2022 року сторони постійно спілкувалися телефоном, до липня 2021 року позивач двічі/тричі на рік приїздив, спілкувався з дитиною. Позивач обізнаний про те, що після окупації м. Маріуполя відповідачка з дитиною вимушено переїхати у безпечне місце, допомогу не надавав. Пенсія відповідачки збільшилась з 1 березня 2025 року до рівня мінімальної заробітної плати згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». До пологів відповідачка працювала та забезпечувала себе самостійно, на утриманні чоловіка не перебувала, знаходилася у відпустці по догляду за дитиною. Житло у м. Черкаси орендоване з урахуванням умов для проживання дитини, яку відповідачка виховує самостійно, тому на відповідачку покладається додаткове фінансове навантаження. Медичні препарати, які потребує відповідачка вживаються постійно, що підтверджено медичним висновками. Програма «Доступні ліки» не включає перелік цих ліків. Відповідачка має сукупність захворювання по неврології, основний діагноз «Наслідки інших та неуточнених цереброваскулярних хвороб, постгіпоксична енцефалопатія Н ІІ-ІІІ у вигляді елементів дизартрії, тетрапарез: легкий в правих кінцівках, помірний в лівій н/к до вираженого у лівій верхній, виражений вестибуло атактичний с-м, брадикінетичний с-м, порушення функцій хотьби, грубе порушення функцій письма ти читання» та офтальмології основний діагноз «дефекти поля зору, супутній атрофія зорового нерва». Окремо розділити ці два захворювання неможливо, вони пов`язані, доводять її непрацездатність. За результатами дослідження лікаря офтальмолога встановлено «Visus без корекції» правого та лівого очей становить 0,01 («Visus без корекції» - це природна гострота зору людини без використання окулярів чи контактних лінз, визначається за допомогою спеціальної таблиці, де замість балів чи відсотків часто використовуються умовні одиниці).

Таким чином, вказані медичні висновки та діагнози лікарів підтверджують, що відповідачка фізично не може працювати та обходитися без сторонньої допомоги.

Згідно наданої суду інформації Управлінням державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), під час перевірки ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 у Державному реєстрі актів цивільного стану виявлені наступні записи: ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_5 . Таким чином, у ОСОБА_9 є інша дитина (донька), яка також може надавати допомогу. При цьому, індексація пенсійного забезпечення для ОСОБА_6 проведена з 01 березня 2025 року. Дружина позивача працює, на рівні з чоловіком може утримувати сім`ю. Допомога дружині позивача при народженні дитини у розмірі 860,00 грн виплачується 36 місяців після народження дитини, дитині виповнилось три роки ІНФОРМАЦІЯ_6 . Доказів того, за чиї кошти придбаний автомобіль дружини позивача, договору розсточки за нерухомість не надано.

10.09.2025 представник відповідачки надала пояснення (а.с. 189-190) про те, що згідно із отриманою відповіддю ГУДПС від 12.05.2025 з додатку Форми 25ДР вбачається, що середньомісячний дохід позивача за 2024 рік становить 56000,00 грн, що вказує на те, що позивач може забезпечити утримання відповідачки.

Рух справи.

Ухвалою судді Наумової О.С. від 31.05.2024 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 49 т. 1).

Заочним рішенням від 03.09.2024 позовні вимоги задоволені. Припинено з дня набрання рішенням законної сили стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на її утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку, присуджених за рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя по справі № 263/8240/14-ц від 11.12.2014, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 04.02.2015, відкликавши виконавчий лист з виконання (а.с. 112 113 т. 1).

Ухвалою суду від 27.02.2025 заочне рішення скасоване, справа призначена до судового розгляду (а.с. 210 -213 т. 1).

Ухвалою суду від 25.04.2025 витребувані докази (а.с. 27 28 т. 2).

Ухвалою суду від 05.06.2025 витребувані докази (а.с. 101-102 т. 2).

Представник позивача адвокат Перевощикова Т.М. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні.

Відповідачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Павленко М.В. у судовому засіданні проти позовних вимог заперечували, просили відмовити у їх задоволенні.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався з фіксуванням судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що 31.07.2010 між ОСОБА_2 в ОСОБА_1 укладено шлюб.

Від шлюбу сторони мають дитину ОСОБА_3 (а.с. 18 т. 1).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області у справі № 263/7747/14-ц від 28.08.2014 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (а.с. 38 т. 1).

Цим рішенням встановлено, що сторони з жовтня 2012 року не проживали разом.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області у справі № 263/8240/14-ц від 11.12.2014 стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини та аліменти на утримання непрацездатної дружини:

на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.08.2014, до досягнення дитиною повнолітнього віку.

на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 13.08.2014, на весь період встановлення інвалідності, а саме до 26.11.2015, а у разі продовження інвалідності, на період її продовження (а.с. 14 т. 1).

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 04.02.2015 рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11.12.2014 залишено без змін (а.с. 15 17 т. 1).

Позивач 03.03.2022 уклав шлюб з ОСОБА_4 (до шлюбу ОСОБА_12 ) (а.с. 21 т. 1).

У ОСОБА_2 і ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась донька ОСОБА_5 (а.с. 19 т. 1).

Згідно довідки про склад сім`ї від 19.05.2025 ТОВ «Керуюча компанія «Академ-Квартал» у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 проживають: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 (дружина), ОСОБА_5 (донька), ОСОБА_13 (син дружини) (а.с. 86 т. 2).

Як видно з довідки ТОВ «ФК Актівітіс» від 12.05.2025, інформації з ДПС у м. Києві ОСОБА_2 працює у даному товаристві начальником центру розвитку та досліджень, його дохід є мінливий, з урахуванням утримуваних аліментів, середньомісячний дохід за період з січня 2024 року по квітень 2025 року становить 31780,00 грн (а.с. 49, 61 71 т. 2).

07.08.2024 Державна податкова служба України на виконання ухвали суду надала відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми нарахованих та виплачених доходів за період 4 кварталу 2019 року по 1 квартал 2024 року. З зазначених відомостей видно, що ОСОБА_1 , окрім аліментів, отримує з вересня 2023 року регулярні виплати від Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради у розмірі 6000,00 грн. щомісячно, а також мала незначні нерегулярні виплати від Установі "Маріупольський міський центр підтримки та розвитку МСБ" (ММЦПРМСБ), зокрема, в розмірі 748,10 грн в жовтні 2023 року, 82,65 в грудні 2023 року, від благодійної організації - 917,95 грн в грудні 2013 року (а.с. 97 98, т. 1).

ОСОБА_2 має у власності квартиру, придбана 29.08.2024 за договором купівлі-продажу загальною площею 74,3 кв.м, за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 166 т. 1).

ОСОБА_2 має у власності автомобіль Jaguar XE 2019 року випуску, придбаний 23.06.2021 за 149000 грн (а.с. 156 158, т. 2).

Дружина ОСОБА_4 перебувала у відпустці по догляду за динною на час подання позову, перебувала на обліку в Управлінні соціального захисту населення Полтавської районної державної адміністрації, отримувала 860,00 грн. (а.с. 32 т. 1), за даними ДПС України ОСОБА_4 отримує щомісячний дохід у ТОВ «Старлайф», ПрАТ «Метлайф» у розмірі від 500,00 грн до 5000,00 грн (а.с. 57-60 т. 2).

ОСОБА_4 має у власності автомобіль Mini Cooper Countryman 2016 року випуску, зареєстрований 12.03.2024 (а.с. 42 т. 2).

Мати позивача ОСОБА_6 має у власності є житловий будинок у м. Кобеляки Полтавська область, житловий будинок у с. Кірове Кобеляцький район, Полтавська область (а.с. 21-22, т. 2). ОСОБА_6 отримує пенсію у розмірі 5014,94 грн. (а.с. 20, 33, 39 т. 1).

Відповідачка ОСОБА_1 згідно із довідкою до акту огляду МСЕК №389208 серія 10 ААБ, є інвалідом другої групи з 08.11.2012, інвалідність встановлена строком до 26.11.2015, що підтверджується довідкою МСЕК № 471239 серії 10 ААВ від 26.11.201, яка довідкою МСЕК від 03.12.2019 встановлена довічно (а.с. 30 т. 1).

Згідно із оглядом офтальмолога від 20.03.2025 ОСОБА_1 поставлений діагноз: сліпота обох очей, атрофія зорового нерву часткова, дефекти поля зору, астигматизм міопічний (а.с. 34 т. 2).

Згідно із призначеннями лікарів відповідачці рекомендовані ліки: вобілон, адаптол, реабілітаційні заходи, віснеурокс, цитизин, вінеурокс.

ОСОБА_1 є ВПО, винаймає двокімнатну квартиру у м. Черкаси з 2023 року за 10000,00 грн. на підставі договору оренди від 29.09.2023, договорів найму (а.с. 149, 161 164 т. 1).

Виписками із медичних карт амбулаторного (стаціонарного) хворого підтверджується, що ОСОБА_1 щорічно проходить лікування, консультацій лікарів, санаторно-курортного лікування, реабілітацію, їй прописаний прийом медичних препаратів (а.с. 36-39, 91-93, 184-188, т. 2).

У 2018 2019 ОСОБА_1 перебувала на обліку у центрі зайнятості, у травні 2019 їй виплати припинені (а.с. 159 т. 1).

Згідно із розрахунком ГУ ПФУ від 29.07.2024 нарахованої та фактично виплаченої пенсії ОСОБА_1 за період з 01.12.2019 по 31.07.2024 з березня 2024 року станом на липень 2024 року розмір фактично виплаченої пенсії ОСОБА_1 на місяць складає 7518,98 грн, а всього за період з 01.12.2019 по 31.07.2024 ОСОБА_1 отримано 322489,35 грн. (а.с. 90 91 т. 1).

ОСОБА_1 отримує виплати як ВПО в сумі 860,00 грн щомісячно (а.с. 32 т. 1).

Згідно із відповіддю Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Донецькій області Управління державної реєстрації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на виконання доручення Міністерства юстиції України щодо перевірки наявності актових записі цивільного стану про шлюб відносно ОСОБА_1 , за 23.07.2024 актових записів про шлюб з 28.08.2014 по теперішній час відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , не виявлено (а.с. 70 т. 1).

Представник відповідачки у письмових поясненнях зазначила і у судовому засіданні підтвердила, що середньомісячний дохід відповідачки ОСОБА_1 складає 11344,42 грн щомісячно (8344,42 грн пенсії та 3000,00 грн. виплати ВПО).

2. Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із частиною другою статті 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб.

Згідно із ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За правилами частин першої та другої статті 76 СК України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.

Згідно з частинами першою та третьою статті 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Якщо один із подружжя одержує аліменти у зв`язку з інвалідністю, сплата аліментів триває протягом строку інвалідності.

Відповідно до частин першої та третьої статті 82 СК України право одного з подружжя на утримання, а також право на утримання, яке особа має після розірвання шлюбу, припиняється у разі поновлення його працездатності, а також реєстрації з ним повторного шлюбу. Право на утримання припиняється від дня настання цих обставин.

Право одного з подружжя на аліменти, які були присуджені за рішенням суду, може бути припинене за рішенням суду, якщо буде встановлено, що:

1) одержувач аліментів перестав потребувати матеріальної допомоги;

2) платник аліментів неспроможний надавати матеріальну допомогу.

У своїй постанові від 24.06.2021 по справі № 759/6629/19 Верховний Суд зазначив, що призначення особі з інвалідністю відповідної пенсії по інвалідності або іншої соціальної виплати не може знаходитися у зв`язку із виплатами, які здійснює подружжя на утримання іншого подружжя, яке є особою із інвалідністю. Факт призначення державою пенсії по інвалідності не може впливати на факт призначення судом аліментів на утримання подружжя або ж виключати його.

Згідно із частинами другою-четвертою статті 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Таким чином, право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Такий правовий висновок навеклений і у постанові Верховного Суду від 11.02.2019 у справі № 281/697/16-ц (провадження № 61-18951св18).

У постанові від 24.06.2021 у справі № 759/6629/19 Верховний Суд виснував про таке.

Відповідно до частини четвертої статті 75 СК України один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. У даному випадку можна вести мову про кореляцію нужденності із розміром прожиткового мінімуму, яка неодноразово критикувалась в доктрині сімейного права з огляду на саме визначення прожиткового мінімуму, наведене у статті 1 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05 жовтня 2000 року. Тобто цей мінімум можна визнати допустимим у випадках лише нормального життєзабезпечення людини, але він не є достатнім у разі, якщо мова йде про непрацездатну особу, зокрема, яка позбавлена можливості працювати.

Необхідні потреби непрацездатної людини, як правило, не обмежені тими звичайними потребами, які має здорова людина, тому вимагають додаткових витрат на лікування, оздоровлення, харчування, що зумовлено іншим, відмінним способом життя такої людини.

Аналіз норм СК України свідчить, що четвертою істотною умовою виникнення права одного із подружжя на утримання є відсутність зловживання правом з її боку. Форми такого зловживання визначені у частині першій статті 83 СК України, згідно з якою рішенням суду може бути позбавлено одного з подружжя права на утримання або обмежено його строком, якщо:

1) подружжя перебувало в шлюбних відносинах нетривалий час;

2) непрацездатність того з подружжя, хто потребує матеріальної допомоги, виникла в результаті вчинення ним умисного кримінального правопорушення;

3) непрацездатність або тяжка хвороба того з подружжя, хто потребує матеріальної допомоги, була прихована від другого з подружжя при реєстрації шлюбу;

4) одержувач аліментів свідомо поставив себе у становище такого, що потребує матеріальної допомоги.

Таким чином, за умови відсутності зловживань, визначених у частині першій статті 83 СК України, або передумов обмеження права одного із подружжя на утримання з боку іншого подружжя, які передбачені частиною 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, непрацездатне подружжя має право на матеріальну допомогу в сенсі статті 75 СК України.

В розумінні положень частини четвертої статті 75 СК України один із подружжя, який є особою з інвалідністю, не є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо його пенсія забезпечує йому встановлений законом прожитковий мінімум, однак, внаслідок наявності у нього інвалідності (онкологічного захворювання) така особа обтяжена необхідністю несення додаткових витрат на своє лікування.

З цієї точки зору факт отримання одним із подружжя пенсії, яка формально забезпечує йому встановлений законом прожитковий мінімум, слід тлумачити змістовно, виходячи із реального розміру цієї пенсії, а також витрат, які несе ця особа на лікування й на потреби із забезпечення свого життя. Також варто враховувати обов`язок подружжя із забезпечення (утримання) іншого подружжя, який визначений як в частині першій статті 75 СК України, так і в низці інших приписів СК України.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 СК України утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі.

Таким чином, зміст частини четвертої статті 75 СК України слід тлумачити системно, враховуючи встановлений іншими статтями СК України обов`язок подружжя утримувати інше подружжя й міжнародні стандарти правового захисту осіб з інвалідністю, яким у даній справі є подружжя, яке потребує матеріальної допомоги.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Останній, зокрема, полягає у визнанні людини, її життя і здоров`я, честі і гідності, недоторканності і безпеки найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (стаття 3 Конституції).

Конституція України в статті 1 проголошує, що Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава. Згідно з Основним законом України ознаками України як соціальної держави є соціальна спрямованість економіки, закріплення та державні гарантії реалізації соціальних прав громадян. Одним з найважливіших соціально-економічних прав людини є право на достатній життєвий рівень для особи та її сім`ї (стаття 48), між тим поняття «достатній життєвий рівень» в Конституції України не розкривається і не визначається, як він співвідноситься із прожитковим мінімумом. В той же час у Рішенні Великої палати Конституційного Суду України від 22 травня 2018 року зазначено, що «у державі, яку проголошено соціальною, визначений законодавцем розмір прожиткового мінімуму має реально забезпечувати гідний рівень життя людини» (речення друге абз.1 пп. 2.3 п. 2 мотивувальної частини). Це зобов`язує державу створити ефективну систему соціального захисту різних категорій осіб, яка сприяла б узгодженню рівня їхнього життя з реалізацією права на достатній життєвий рівень для них та їхніх сімей шляхом надання відповідного соціального забезпечення (абз.4-5 пп.2.3 п. 2 мотивувальної частини Рішення Великої палати Конституційного Суду України).

Отже, призначення особі з інвалідністю відповідної пенсії по інвалідності або іншої соціальної виплати не може знаходитися у зв`язку із виплатами, які здійснює подружжя на утримання іншого подружжя, яке є особою із інвалідністю. Факт призначення державою пенсії по інвалідності не може впливати на факт призначення судом аліментів на утримання подружжя або ж виключати його.

Окрім Конституції України, права та свободи людини знаходяться під захистом міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. При цьому останні є частиною національного законодавства України (стаття 9 Конституції).

Зокрема, невід`ємною частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції ратифіковані Верховною Радою України 17 липня 1997 року (далі - Конвенція).

Вищезазначені міжнародні документи та відповідне законодавство України, включаючи її Конституцію, становлять концептуальний каркас розуміння принципу верховенства права.

Відповідно до статті 2 Конвенції про захист прав і основних свобод людини право кожного на життя охороняється законом.

Згідно зі статтею 12 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права на Державах-підписантах лежить обов`язок створення умов, які б забезпечували всім медичну допомогу і медичний догляд у разі хвороби. В свою чергу Конвенція про права осіб з інвалідністю, визнаючи важливою доступність охорони здоров`я, зобов`язує Держави-учасниці Конвенції вживати усіх належних заходів для забезпечення доступу осіб з інвалідністю до послугу сфері охорони здоров`я (стаття 12 Конвенції).

Таким чином, державні органи України, в тому числі судової гілки влади при розгляді питань, пов`язаних з правом особи на охорону життя і здоров`я, повинні керуватися вищезазначеними положеннями Конституції України та міжнародних документів як основоположних нормативно-правових актів, в яких знаходить своє втілення принцип верховенства права.

Відповідачка вказує, що у зв`язку зі станом здоров`я (втратою зору) вона потребує матеріальної допомоги на лікування і харчування від колишнього чоловіка.

Прожитковий мінімуму для осіб, які втратили працездатність у 2025 році становить 2361 грн (ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік»).

Встановлено, що відповідача, що дохід відповідачки ОСОБА_1 складає 11344,42 грн щомісячно. Цей дохід забезпечує її прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, тому її не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги у розумінні частини четвертої статті 75 СК України.

Судом встановлено, що дохід позивача є мінливим, середньомісячний за період з січня 2024 року по квітень 2025 року становить 31780,00 грн, з урахуванням утримуваних аліментів на спільного з відповідачкою сина. Від шлюбу із ОСОБА_4 позивач має малолітню дитину, яка також перебуває на його утриманні. Позивач має у власності рухоме і нерухоме майно.

Інші особи - його мати, дружина не перебувають на його утриманні у розумінні закону, відповідних доказів суду не надано.

Аналізуючи докази, надані на підтвердження витрат на лікування, суд констатує, що на підтвердження витрат на лікування надано 2 чека з аптек (а.с. 44 т. 2), які не містять інформація про придбання рекомендованих ліків: вобілон, адаптол, реабілітаційні заходи, віснеурокс, цитизин, вінеурокс.

З наданих медичних документів не встановлено, що відповідачці призначене посилене або дієтичне харчування і надані чеки із продуктових магазинів не можуть самі по собі підвереджувати, що витрати на продукти харчування є особливими, життєво необхідними для відповідачки, яка має захворювання функції зору. Інші витрати відповідачки на оренду житла, комунальні послуги вказують на загальножиттєві витрати, але не є особливими і такими, що пов`язані із забезпеченням її як людини з інвалідністю.

Відтак, матеріали справи не містить доказів того, що вартість лікування позивачки перебільшує розмір прожиткового мінімуму, гарантованого державою, та фактичного розміру пенсії, який вона отримує.

Суд вважає, що з огляду на положення частини четвертої статті 75 СК України, матеріалами справи доведено, що відповідачка як один подружжя, який є особою з інвалідністю, не є такою, що потребує матеріальної допомоги, оскільки її пенсія забезпечує їй встановлений законом прожитковий мінімум. Натомість доказів того, що внаслідок наявності інвалідності відповідачка обтяжена необхідністю несення додаткових витрат на своє лікування, матеріали справи не містять.

З урахуванням тягара доказування, то платник має довести наявність підстав (ст. 81 ЦПК), що він реально неспроможний утримувати, або що одержувач вже не потребує допомоги.

В силу статей 12, 81 ЦПК України позивачем доведено обставини, за яких може бути припинене за рішенням суду його обов`язок зі сплати аліментів на колишню дружину, зокрема, що остання перестала потребувати матеріальної допомоги.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат.

Щодо судового збору.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується ч. 6 статті 141 ЦПК України, зокрема якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

Судом встановлено, що відповідачка є інвалідом ІІ групи безтерміново.

Тому судові витрати понесені позивачем зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн (а.с. 13 т. 1) слід компенсувати за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 128-131, 141, 223, 247, 259, 263-265, 274, 279 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення стягнення аліментів задовольнити.

Припинити з дня набрання рішенням законної сили стягнення із ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) аліментів на її утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку, присуджених за рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя по справі № 263/8240/14-ц від 11.12.2014, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 04.02.2015, відкликавши виконавчий лист з виконання.

Судові витрати у вигляді сплаченого ОСОБА_2 судового збору в розмірі 1211,20 грн компенсувати за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Повний текст рішення складений 16 вересня 2025 року.

Суддя Наумова О.С.