27.08.2025 Єдиний унікальний номер 205/9098/24
Справа № 205/9098/24
Провадження № 2/205/1124/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2025 року м. Дніпро

Новокодацький районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого - судді Федотової В.М.,

при секретарі - Киричок Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Виконавчий комітет Київської районної у м. Полтаві ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2024 року представник позивача - адвокат Ільїчов С.Д. звернувся до суду із вищевказаною позовною заявою.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що у період з 2012 року по 2016 рік позивач проживала спільно із відповідачем ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу в м. Маріуполь, Донецької області, Україна. Батьками малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та позивач ОСОБА_4 . У 2018 році позивач та відповідач припинили шлюбні відносини та стали проживати окремо, донька залишилась проживати разом із позивачем, а відповідач виїхав за межі Донецької області та став проживати в м. Київ. 23.12.2021 року позивач зареєструвала шлюб із ОСОБА_5 . В 2022 році, у зв`язку з повномасштабним вторгненням рф на територію України та веденням на території м. Маріуполя активних бойових дій, позивач разом з чоловіком та донькою була змушена покинути рідну домівку. Наразі, позивач разом із чоловіком ОСОБА_5 проживають у м. Полтава та спільно виховують малолітню доньку ОСОБА_6 . В сім`ї панує доброзичлива атмосфера, донька зростає та розвивається в любові та повазі, для неї створені всі умови для повноцінного розвитку та виховання. З часу знайомства чоловіка ОСОБА_5 з донькою позивача, останній фактично виконує батьківські обов`язки відносно дитини, займається її вихованням та утриманням. В свою чергу, відповідач ОСОБА_2 протягом тривалого часу, а саме з 2016 року свідомо ухиляється від виконання обов`язків по вихованню та утриманню своєї дитини, матеріально не допомагає, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться станом її здоров`я, навчанням, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, веде аморальний спосіб життя, притягався до кримінальної відповідальності.

Враховуючи викладене, представник позивача звертається до суду та, з урахуванням уточненої позовної заяви від 28.01.2025 року, просить позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до його малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.07.2024 року відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.07.2024 року судом було витребувано у Державної прикордонної служби України інформацію про перетин державного кордону громадянкою України ОСОБА_2

06.08.2024 року до суду надійшла відповідь Державної прикордонної служби України.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.12.2024 року заяву представника позивача про витребування доказів було задоволено, витребувано у Служби у справах дітей Полтавської обласної військової адміністрації висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.01.2025 року клопотання представника позивача - адвоката Ільїчова С.Д. про заміну третьої особи по справі було задоволено, вирішено замінити третю особу у цивільній справі № 205/9098/24 - Службу у справах дітей Полтавської обласної військової адміністрації на належну третю особу - Виконавчий комітет Київської районної у м. Полтаві ради та витребувати у Виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо малолітньої доньки ОСОБА_3

31.03.2025 року до суду надійшов висновок Виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо малолітньої доньки ОСОБА_3 .

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.04.2025 року підготовче провадження по справі було закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.

26.06.2025 року та 27.05.2025 року представник позивача направив до суду додаткові пояснення у яких зазначив, що відповідач ОСОБА_2 не має бажання змінювати відносини з донькою, оскільки кроків з його боку щодо налагодження спілкування та контакту з дитиною здійснено не було, а поодинокі телефонні дзвінки, які трапляються виключно на день народження дитини не можуть свідчити про виконання відповідачем батьківських обов`язків відносно дитини, тобто фактично дитина спілкується з батьком один раз на рік, іншого спілкування між ними не трапляється. Також зазначив останній відомий номер телефону відповідача.

Представник позивача - адвокат Ільїчов С.Д. письмово просив розглядати справу за відсутності позивача та її представника, уточнені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, відзив не подав. 11.08.2025 року на електронну адресу суду надійшла заява відповідача ОСОБА_2 у якій він просив розгляд справи проводити за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечував.

Представник третьої особи Дудецька С.М. письмово просила розглядати справу без її участі та ухвалити рішення в інтересах дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Судом встановлено, що батьками малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_7 (а.с. 13).

23.12.2021 року позивач зареєструвала шлюб із ОСОБА_5 , відповідно змінила прізвище на « ОСОБА_8 » (а.с. 15).

Матеріали справи містять копію вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 27.06.2018 року, яким було затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 20 червня 2018 року між прокурором та підозрюваним ОСОБА_2 у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000585 від 19 червня 2018 року, визнано ОСОБА_2 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки та покладено на нього відповідні обов`язки (а.с. 16-18).

Позивач зазначає, що відповідач ОСОБА_2 протягом тривалого часу, а саме з 2016 року свідомо ухиляється від виконання обов`язків по вихованню та утриманню своєї дитини, матеріально не допомагає, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться станом її здоров`я, навчанням, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, веде аморальний спосіб життя.

Своїм висновком № 59 від 25.03.2025 року виконавчий комітет Київської районної в м. Полтаві ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 у відношенні до його малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 135-136).

Частиною 1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною 7 статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Положеннями ч. 2 ст. 150 СК України передбачено, батьки зобов`язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Згідно із ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина.

Статтею 164 СК України передбачений вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Батько або мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона: 1) не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2). ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3). жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5). вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6). засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно із п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості.

Згідно із ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

У справі «Савіни проти України» (№ 39948/06 від 18 грудня 2008 року, п.п. 47-49) Європейський суд з прав людини вказує, що право батьків і дітей бути поряд одне з одним становить основоположний складник сімейного життя, а розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин.

Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» передбачено, зокрема, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків.

У вказаній справі судом було встановлено факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню малолітньої дитини ОСОБА_3 , що підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів.

Разом з тим, судом під час розгляду справи у суді не встановлено, що відповідачу чинилися перешкоди належним чином виконувати свої батьківські обов`язки щодо її малолітньої дитини, або що відповідач не виконує батьківські обов`язки з поважних причин.

У постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19, від 23 червня 2021 року в справі № 953/17837/19, 607/15704/22 від 29.11.2023 зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками».

Верховний Суд у постанові від 06.05.2020 року, справа №753/2025/19, дійшов наступного висновку: «Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини».

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти (пункти 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав») (правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 23.11.2020 року, справа № 227/2272/18).

Таким чином, позбавлення батьківських прав слід розглядати, як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.

Судом встановлено, що відповідач по справі не займається вихованням своєї дитини, не піклується про фізичний і духовний розвиток, її навчання, підготовку до самостійного життя, не виявляє до неї будь-якої батьківської уваги та турботи, тобто ухиляється від виконання батьківських обов`язків.

Вищевикладені обставини свідчать про те, що відповідач не виконує свої батьківські обов`язки, передбачені законом та моральними засадами суспільства, він самоусунувся від спілкування з дитиною, її виховання та утримання.

Доцільність позбавлення батьківських прав відповідача також підтверджується висновком виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради № 59 від 25.03.2025 року, у якому вказано, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї дитини, належним чином не займається вихованням дитини, не цікавиться її розвитком, життям та здоров`ям. Мати дитини ОСОБА_1 приділяє належну увагу вихованню доньки, завжди відвідує батьківські збори, цікавиться успіхами доньки у навчанні, на амбулаторні огляди дитина з`являється у супроводі матері, яка виконує всі рекомендації лікаря (а.с. 135-136).

Аналізуючи вимоги та положення вищезазначеного законодавства, а також враховуючи, відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, суд визнає, що при вирішенні питань, які стосуються дитини, в тому числі і щодо позбавлення батьківських прав, в першу чергу мають бути враховані інтереси дитини.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач ОСОБА_2 у своїй заяві від 11.08.2025 року проти позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 та стягнення з нього аліментів на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно.

При цьому, твердження сторони позивача про те, що відповідач ОСОБА_2 протягом тривалого часу, а саме з 2016 року свідомо ухиляється від виконання обов`язків по вихованню та утриманню своєї дитини, матеріально не допомагає, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться станом її здоров`я, навчанням, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, відповідачем у своїй заяві не спростовано.

Положеннями ч. 1 ст. 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

З урахуванням зазначених обставин, суд вважає за можливе позбавити відповідача батьківських прав щодо його малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ч. 4 зазначеної статті, суд при поновленні батьківських прав перевіряє наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини.

Положеннями ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

На підставі ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

З огляду на викладене, беручи до уваги те, що відповідач по справі є працездатною особою, протилежного суду не надано, а також те, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини, а малолітня донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , потребує матеріальної допомоги, суд дійшов висновку про достатність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 10.07.2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до правил п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів за один місяць.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Таким чином, суд дійшов висновку про достатність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі.

За змістом ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Враховуючи, що позов було задоволено у повному обсязі, однак сторона позивача не просила стягувати судовий збір із відповідача, а тому сплачений позивачем судовий збір у розмірі 968,96 грн., за вимогу про позбавлення батьківських прав суд покладає на позивача.

Окрім того, оскільки позивач, згідно із п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів, то судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. слід стягнути із відповідача в дохід держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 150, 155, 164-166, 180, 183, 191 СК України, ст.ст. 4, 12, 13, 80, 81, 141, 206, 247, 258-259, 263-266, 354, 430 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Виконавчий комітет Київської районної у м. Полтаві ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , батьківських прав по відношенню до його малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягувати із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 10.07.2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Судові витрати по справі у вигляді судового збору у розмірі 968,96 грн. покласти на позивача ОСОБА_1 .

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , в дохід держави судовий збір у розмірі 1 211,20 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Сторони по справі:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає: АДРЕСА_2 ;

відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ;

третя особа - Виконавчий комітет Київської районної у м. Полтаві ради, , місцезнаходження: м. Полтава, вул. Решетилівська, 1/2.

Суддя: Федотова В.М.