1Справа № 335/7218/24 2/335/2328/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2025 року м. Запоріжжя

Вознесенівський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Апаллонової Ю.В., за участю секретаря судового засідання Шевченко К.В., представника позивача Калініної Заєць Ю.М., представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за житлово- комунальні послуги про стягнення заборгованості за житлово- комунальні послуги,-

В С Т А Н О В И В:

24.06.2024 року позивач Концерн «МТМ» звернувся до суду з вищевказаним позовом, у якому просив стягнути з відповідача ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за житлово- комунальні послуги заборгованість за житлово- комунальні послуги, які надаються за адресою: АДРЕСА_1 , у розмірі 119405,33 грн., та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачі своєчасно не оплачувала надані їм за адресою: АДРЕСА_1 , послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, у зв`язку з чим за період з 01.12.2012 по 29.02.2024 рік у них утворилась заборгованість на суму 119405,33 грн., що спонукало позивача звернутися до суду з відповідним позовом.

Ухвалою судді від 04.06.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи.

Заочним рішенням суду від 03.09.2024 стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, яка утворилась за період з 01.01.2012 по 29.02.2024 року у сумі 119405 гривень 33 копійок., судовий збір у розмірі судовий збір у розмірі 2422,40 грн. в рівних частках по 605 грн.60 коп..

Ухвалою суду від 19.05.2025 року заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03.09.2024 року скасовано, призначено судове засідання, встановлені строки для подання заяв по суті справи.

03.06.2025 року від представника ОСОБА_1 надійшов відзив на позов, в яких відповідач зазначає, що ОСОБА_1 не є споживачем послуг за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки вона не є власником вказаного житлового приміщення (квартири), не укладала жодного договору та не проживає там з 2005 року. Відповідно до законодавства України саме наявність права власності покладає певні обов`язки на власника майна. ОСОБА_1 ніколи не була і на теперішній час не є ні власником, ні співвласником квартири за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_1 фактично проживає з 2005 року за іншими адресами, асаме у період з 2005 року по 2012 рік за адресою: АДРЕСА_3 та у період з 2012 року по теперішній час за адресою: АДРЕСА_4 .У 2005 році вона мешкала по АДРЕСА_5 разом з сином ОСОБА_6 та на той момент ще цивільним чоловіком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в подальшому в 2012 році ОСОБА_7 продавквартиру по АДРЕСА_6 та придбав квартиру по АДРЕСА_7 , куди вони всі сім`єю переїхали та проживають на теперішній час. ОСОБА_1 не є належним відповідачем по справі, оскільки не є споживачем послуг.

10.06.2025 від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якому позивач зазначив, що 01.11.2021 року між Позивачем та Відповідачем був укладений Типовий індивідуальний договір № 10503055 про надання послуги з теплової енергії та гарячої води що є публічним договором приєднання, через відсутність рішення про вибір моделі договірних відносин та спливу 30-деного строку з моменту опублікування ОСОБА_8 відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги»(02.10.2021) та згідно п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону. Вказаний договір приєднання розміщений на офіційному сайті Концерну «МТМ». ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 з 04.03.1988 року по теперішній час. По день подання позовної заяви та винесення рішення відповідач залишається зареєстрованим за вищевказаною адресою. Позивачем надавались послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 Відповідно до інформації з КП «ЦУІТ» ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 4 березня 1988 року, та залишається зареєстрованою за адресою надання послуг по сьогоднішній день, крім того, відповідачем до заяви про перегляд заочного рішення за № 335/7218/24 від 6 травня 2025 року було прикладено копію паспорта, відповідно до якого ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 04.03.1988 р. по теперішній час. Згідно розрахунку суми позову в період з 01.12.2012 по 29.02.2024 року на вищевказану адресу надавались послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води на суму 119 405,33 грн. Факт наявності заборгованості за адресою надання послуг у період з 01.12.2012 по 29.02.2024 року підтверджується також Довідкою щодо заборгованості на надані житлово-комунальні послуги, доданої до матеріалів цивільної справи № 335/7218/24. Твердження відповідача щодо того, що вона у період з 2005 по 2012 року проживала за адресою: АДРЕСА_3 та у період з 2012 року по теперішній час за адресою: АДРЕСА_4 , а тому не користувалася наданими позивачем послугами за адресою АДРЕСА_1 позивач вважає не вірними, оскільки відповідачем не надано жодних доказів щодо вчинення ним дій, спрямованих на відмову від користування послугами Концерну. Відповідач від наданих позивачем послуг у встановленому законом порядку не відмовлялась, доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, що б давало підстави для звільнення від їх оплати, останнім не надано. До того ж, відповідач залишалась зареєстрованою за вказаною адресою по сьогоднішній день, даний факт також підтверджується і самим відповідачем , питання про зняття з місця реєстрації нею не порушувалось, тобто фактично зберігала за собою право на проживання у ньому ( Постанова Запорізького апеляційного суду по справі № 335/5300/22 від 25.05.2023) Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Правил передбачено, що споживач має право на зменшення розміру оплати у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документу, що підтверджує його відсутність (довідка з тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання). Доказів про те, що ОСОБА_1 зверталась до позивача із заявами про відсутність її за місцем реєстрації у спірний період, відповідачем не надано. Факт надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 підтверджується Рішеннями ЗМР про початок та закінчення опалювального сезону у м. Запоріжжі, які наявні в загальному доступі на сайті ЗМР. Крім того як вже зазначалось вище відповідачем не надано жодних доказів того, що вона зверталась до Концерну «МТМ» з заявами щодо ненадання або неналежного надання послуг за адресою його реєстрації. Просить позов задовольнити в повному обсязі.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі з підстав, що зазначені у позовній заяві. Додатково вказала, що ОСОБА_1 не зверталася до позивача із жодною заявою з приводу її не проживання у вказаній квартирі.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилися, причини неявки не повідомили, про час і місце судового засідання повідомлялися у встановленому ЦПК України порядку.

Представник відповідача Грищенко О.П. проти задоволення позову заперечує у повному обсязі з підстав, які викладені у відзиві на позовну заяву і просить відмовити у позові до ОСОБА_1 , з огляду на те, що у вказаній квартирі вона не проживає з 2005 року, а тому не є належним відповідачем у справі.

Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків сторони відповідача ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та оцінивши наявні по справі докази, у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Відповідно до вимог ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За змістом ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Концерн «Міські теплові мережі» є юридичною особою, метою діяльності якої відповідно до п. 2.1 Статуту є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на постійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну.

Предметом діяльності Концерну «Міські теплові мережі» є виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії для потреб населення для обігріву житла і побутових потреб, комунально-побутових потреб підприємств, бюджетних установ та організацій, інших категорій споживачів, її збут тощо. (п. 2.2 Статуту)

Судом встановлено, що Концерн «МТМ» надавав відповідачам за адресою: АДРЕСА_1 , послуги з постачання теплової енергії та гарячого водопостачання у період з 01.01.2012 по 29.02.2024 року.

Квартира за адресою: АДРЕСА_1 , знаходиться в багатоквартирному житловому будинку та підключена до мережі централізованого опалення.

Теплоносій на вказаний будинок подається у повному обсязі для забезпечення нормативної температури внутрішнього повітря як в житлових, так і в нежитлових приміщеннях будинку.

Факт отримання послуги з постачання теплової енергії до житлового будинку, в якому знаходиться квартира АДРЕСА_1 , підтверджується рішеннями виконавчого комітету Запорізької міської ради про початок та закінчення опалювального сезону відповідно до яких Позивачем було розпочато і закінчено опалювальний сезон в м. Запоріжжі. Зазначені рішення знаходяться в загальнодоступному місці, а саме на офіційному сайті Запорізької міської ради та Концерну «Міські теплові мережі».

Обов`язок споживача сплачувати за комунальні послуги закріплений у Житловому кодексі України (ст. 67, 68). Відсутність між сторонами договору на надання послуг централізованого опалення не є підставою для несплати за надані Концерном «МТМ» послуг, оскільки обов`язок оплати випливає з Закону.

Концерн «Міські теплові мережі» по відношенню до відповідачів, як споживачів послуг є виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання.

Відповідно до ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 19-1 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що оплата споживачем теплової енергії шляхом перерахування коштів на рахунок із спеціальним режимом використання є обов`язковою умовою договору на постачання теплової енергії, укладеного між теплопостачальною організацією та споживачем теплової енергії.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору або вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Стаття 526ЦК України визначає, що зобов`язанням, підстави виникнення яких були передбачені в ст. 11 ЦК України, повинні виконуватися належним чином згідно умов договору, вимог ЦКУ, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог згідно звичаям ділового обороту або інших вимог, які звичайно висуваються.

Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язань, якщо він не приступив до виконання зобов`язанням або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч.1ст.625 ЦК України).

Згідно відповідей Департаменту реєстраційних послуг від 26.06.2024 року ОСОБА_5 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 20.08.1996 року по теперішній час, ОСОБА_4 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ,, з 13.09.1994 року по теперішній час, ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 20.01.1993 року по теперішній час, ОСОБА_1 згідно відповіді № 672488 від 02.07.2024 з Єдиного державного демографічного реєстру зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 04.03.1988 року по теперішній час.

Згідно пункту 30 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 р. за № 630 (надалі-Правила №630), які діяли під час виникнення спірних правовідносин вказано, що Споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки.

Пунктом 18 Правил № 630 зазначено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим місяцем.

Правилами та Законом України „Про житлово-комунальні послуги № 1875-IV від 24.06.2004 року передбачено, що надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення здійснюється на підставі укладеного між Виконавцем та Споживачем відповідного договору.

Пунктом 8 Правил встановлюється, що послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Згідно ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» (надалі - Закону) відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник, при чому виробник послуг може бути і їх виконавцем.

Відповідно до п.1 ч.3 ст. 20 Закону споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону споживач зобов`язаний оплачувати житлово- комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Згідно із зазначеними нормами закону споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними.

З урахуванням наведених вище норм права, зобов`язання по оплаті послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання несе користувач/власник житлового будинку/квартири, як споживач цих послуг.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, з постачання теплової енергії за вище вказаною адресою та користувалися послугами позивача у період з 01.01.2012 по 29.02.2024, а тому навіть при відсутності письмового договору на їх ім`я та при фактичному отриманні послуг вони повинні проводити оплату за спожиті послуги з централізованого опалення, з постачання теплової енергії та гарячого водопостачання.

На підтвердження вартості надання послуг та отримання таких споживачем, Концерн «МТМ» надав розрахунки заборгованості за надані послуги по особовому рахунку № НОМЕР_1 за період з 01.01.2012 по 29.02.2024 рік нараховано за послуги в сумі 127796,03 грн. сплачено 8390,70 грн., субсидія 00,00 грн. Отже, заборгованість за період з з 01.01.2012 по 29.02.2024 рік складає 119405,33 грн., що також підтверджується наданою позивачем довідкою щодо заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (з01.11.2021р).

До позовної заяви був доданий розрахунок суми заборгованості по особовому рахунку № № НОМЕР_1 у вигляді роздруківки особового рахунку відповідачів, в якому зазначені нарахування окремо по кожній складовій наданих послуг, а саме: вартість опалення, ГВП і т.п.. Також в зазначеному розрахунку відображені всі здійснені відповідачами за спірний період оплати) та, відповідно сума, що підлягає оплаті з боку Відповідачів - заборгованість за надані послуги. Розрахунок заборгованості, доданий до позовної заяви не суперечить положенням цивільного процесуального законодавства України, адже нормами ЦПК не передбачено вимоги, відповідно до яких повинен бути оформлений розрахунок заборгованості.

Із витягу із особового рахунку видно, що до жовтня 2019 відповідачі періодично вносили платежі за послуги теплопостачання, ГВП, проте не у повному обсязі. З жовтня 2019 року оплати припинилися.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідачам надавався строк на надання до суду відзиву на позовну заяву і всіх доказів, які можливо доставити до суду, що підтверджують заперечення проти позову, але відзив до суду не надходив. Відповідачі не спростували наданий Концерном «МТМ» розрахунок заборгованості, хоча такий процесуальний обов`язок передбачений ст.ст.12,13 ЦПК України.

Отже, перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості, суд визнає його правильним, а також враховує, що наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідачами не спростовано належними та допустимими доказами, а також не надано альтернативного розрахунку.

Заперечень з боку споживачів на неналежну якість надання послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води на адресу Концерну в установленому порядку не надходило.

На підставі частини першої статті 64 Житлового кодексу України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Згідно із частиною 3 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

З огляду на те, що на час розгляду справи судом сума заборгованості за послуги відповідачем не сплачена та матеріали справи не містять доказів того, що відповідачами було здійснено заходи по повному погашенню заборгованості, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог та задоволення позову у повному обсязі.

Суд вважає необґрунтованими доводи ОСОБА_1 про те, що вона з 2005 року ОСОБА_1 не проживає в даному приміщенні, а лише зареєстрована, а відтак не зобов`язана оплачувати послугу за вищевказаною адресою, якою не користується, з огляду на таке.

На підтвердження вказаних доводів відповідач надав суду акт від 15 квітня 2025 року виданої за підписом сусідів та Голови правління ОСББ «Цитрусова 3» Каведяєвою Валентиною - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 25.10.2012 року по теперішній час фактично проживає за адресою: АДРЕСА_8 разом з сім`єю.

Також за клопотанням відповідача допитані свідки, які зазначали в судовому засіданні наступне.

Свідок ОСОБА_9 , повідомив, що у період з 2005 року по 2012 рік бачив ОСОБА_1 разом із чоловіком та сином у дворі будинку по АДРЕСА_6 .

Свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 пояснили, що з 2012 року ОСОБА_1 проживає у кв. АДРЕСА_9 разом із чоловіком та сином. Свідок ОСОБА_10 зазначила також, як АДРЕСА_7 , що особовий рахунок на квартиру відкрито на чоловіка ОСОБА_1 , квартира зареєстрована на нього. ОСОБА_1 у квартирі по АДРЕСА_7 проживає, але не зареєстрована.

Статтями 78, 79 ЦПК України якими передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг, а індивідуальний споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (ч. 3 ст. 9, п. 6 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону).

Відповідно до статті 19 Закону України "Про теплопостачання", споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, а відповідно до статті 25 вищезазначеного Закону, у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії, заборгованість стягується в судовому порядку.

При цьому, згідно з п.п. 29, 32 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору, затверджених постановою КМУ № 630 від 21.07.2005, які діяли до 01.05.2022 року, у споживача є право, а у надавача послуг кореспондуючий обов`язок, зменшувати розмір плати за послуги у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі його письмової заяви та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з фактичного місця проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання).

Крім того відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21липня 2005року №630 , централізоване опалення це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Згідно пункту 24 Правил споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Також, відповідно до абзацу 2 пункту 37 Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених Постановою КМУ від 21.08.2019 № 830, споживач не звільняється від оплати послуги за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (на іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб.

Відповідно до вимог п. 6 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження.

Зазначена норма закону виключає право на не оплату вартості такої комунальної послуги, як постачання теплової енергії.

Частиною першою статті 543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Аналіз наведених положень закону вказує на те, що надавач послуг має право вимагати виконання обов`язку щодо сплати житлово-комунальних послуг як від власника квартири, так і від будь-якої іншої особи, яка зареєстрована або проживає у цій квартирі. При цьому, позивач має право вимагати виконати обов`язок зі сплати житлово-комунальних послуг разом від всіх осіб, які зареєстровані в квартирі, або від однієї особи.

Таким чином, для того, щоб відступити від правила по замовчуванню щодо наявності у особи, місце проживання якої законно зареєстровано у квартирі, в якій надаються комунальні послуги, обов`язку по їх оплаті, така особа має подати надавачу послуг відповідну заяву з доказами, що підтверджують її відсутність в такому житлі, що за обставин цієї справи не мало місця та відповідачем у відзиві не спростовується. В протилежному випадку у надавача послуг є законні підстави виставляти вимогу про їх оплату усім особам, місце проживання яких зареєстровано у квартирі, що відповідатиме приписам ст. ст. 64, 156 ЖК України

Твердження відповідача щодо постійного проживання за адресою: АДРЕСА_8 та не користування наданими позивачем послугами суд вважає неприйнятними, оскільки матеріали справи не містять даних на час вирішення спору щодо вчинення відповідачем дій, спрямованих на відмову від користування послугами Концерну. Відповідач від наданих позивачем послуг у встановленому законом порядку не відмовлявся, доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, що б давало підстави для звільнення від їх оплати, останнім не надано.

Відповідач ОСОБА_1 не надала суду доказів того, що вона зверталася до позивача із заявами, в яких повідомляла про факт свого непроживання у вказаній квартирі у спірний період. Крім того, тимчасова відсутність за місцем реєстрації не звільняє споживача від сплати комунальних послуг, зокрема теплової енергії.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 зареєстрована у квартирі у АДРЕСА_1 з 04.03.1988 року по теперішній час, в яку надав послуги позивача, відтак в силу наведених вище норм Закону несе солідарну відповідальність на рівні з іншими зареєстрованими особами за зобов`язаннями з оплати послуг з централізованого опалення та постачання теплової енергії, постачання гарячої воид і відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги»на неї покладено обов`язок по оплаті наданих послуг, нарахованих за адресою її реєстрації.

До того ж, відповідач залишилася зареєстрованою за вказаною адресою, питання про зняття з місця реєстрації нею не порушувалося, тобто фактично зберігала за собою право на проживання у ньому.

Отже, доводи ОСОБА_1 що вона не проживає за місцем реєстрації не спростовує її обов`язку по оплаті наданих послуг.

Також, суд вважає безпідставними посилання відповідача на відсутність укладеного між сторонами договору про надання послуг з теплопостачання, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_1 є належним відповідачем по справі та споживачем послуг, який не виконував належним чином свої зобов`язання щодо оплати наданих послуг, у зв`язку з чим позивач як надавач послуг в силу приписів частини третьої статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» має право вимагати виконання обов`язку щодо сплати послуг з централізованого опалення та постачання теплової енергії від відповідача ОСОБА_1 .

Розмір заборгованості за житлово-комунальні послуги відповідачами не оспорювався.

Під час розгляду справи представником відповідача заявлено про застосування строків позовної давності до позовних вимог Концерну «Міські теплові мережі».

Вирішуючи питання щодо розміру заборгованості, а також наявності підстав для застосування строку позовної давності в рамках даної справи, суд виходить з наступного.

Так, згідно розрахунку заборгованості, який відповідачем належними та допустимими доказами не спростований, Концерн «Міські теплові мережі» нарахував заборгованість за централізоване опалення та постачання гарячої води, постачання теплової енергії та постачання гарячої води за період з 01.01.2012 по 29.02.2024 року.

З позовом про стягнення вказаної суми заборгованості позивач звернувся до суду 24.06.2024 року.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті).

Переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників.

Як встановлено судом, відповідач зобов`язаний щомісяця здійснювати оплату за житлово-комунальні послуги, а відтак вказані зобов`язання відповідача з оплати житлово-комунальних послуг виникали щомісяця. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020, який набрав чинності 02.04.2020,розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу Українибуло доповнено пунктом 12, згідно якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки позовної давності, визначені статтею 257 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Частиною 1 ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 211 від 11.03.2020, з 12.03.2020 на всій території України встановлено карантин.

Дія карантину, встановленого зазначеною Постановою, неодноразово продовжувалась. Востаннє дію карантину було продовжено до 30.06.2023 постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2023 № 383.

Крім того, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 № 2120-IXрозділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362,559, 681,728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Зазначений закон набрав чинності 17.03.2022.

Відповідно до пункту 5 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби СОVID-19» від 30.03.2020 № 540-IX, який набрав чинності 02.04.2020, Розділ «Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України доповнено пункт 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Згідно із постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SАRS-СоV-2»в Україні встановлено карантин з 12.03.2020 року, який діяв до 30.06.2023, а тому позовна давність на території України подовжується на строк дії карантину.

Таким чином, починаючи з дня набрання чинності Закону України від 30.03.2020 № 540-IX, тобто з 02.04.2020 року діяло положення про продовження строків позовної давності на період дії карантину в Україні. З позовом до суду Концерн «МТМ» звернувся 24.06.2024 року.

Крім того, відповідно до п.19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану (Розділ доповнено пунктом 19 згідно ізЗаконом № 2120-IX від 15.03.2022; в редакції Закону № 3450-IX від 08.11.2023).

Таким чином, починаючи з дня набрання чинності Закону України від 30.03.2020 № 540-IX, тобто з 02.04.2020 року діяло положення про продовження строків позовної давності на період дії карантину та воєнного стану в Україні.

Разом із тим, як вбачається з розрахунку заборгованості, який не спростовано відповідачами у цій справі належними та допустимими доказами, відповідачі протягом періоду з 06.2012 року здійснювали платежі на надані позивачем послуги, які перевищували розмір нарахованих їм платежів, що свідчить про вчинення відповідачем дій, які вказують на визнання ними боргу.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому, якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Так, у червні 2012 року позивачем було нараховано до сплати за опалення 0,00 грн. відповідачами сплачено за надані послуги 0,41 грн., за постачання гарячої води нараховано 20,46 грн. сплачено 30,69 грн. У липні 2012 року позивачем було нараховано до сплати за опалення 57,31 грн. сплачено відповідачами 57,63 грн. У липні 2012 року позивачем було нараховано до сплати за опалення 0,00 грн. відповідачами у цьому місяці сплачено 106,84 грн.

Також такі платежі, які перевищували розмір нарахувань за місяць здійснено відповідачами у серпні 2008, у жовтні 2012, листопаді 2012, травні 2013, липні 2013(при нарахуванні 0,00 грн., сплачено 800,00 грн., у вересні 2013, у листопаді 2013, у квітні 2016,у липні 2016,вересні 2016 року, червні 2017, травні-вересні 2018, червні 2019, липні 2019, жовтні 2019.

З огляду на викладені обставини, суд доходить до висновку, що у даному випадку підстави для застосування строку позовної давності до позовних вимог Концерну «Міські теплові мережі» відсутні, оскільки у період з 01.01.2012 по 29.02.2024 року цей строк переривався неодноразово, оскільки відповідачами вчинялися дії, які свідчили про визнання ними боргу перед позивачем, зокрема проводилися оплати, розмір яких перевищував розмір нарахованих позивачем за відповідний місяць платежів.

За таких обставин, позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» про стягнення заборгованості є законними та обґрунтованими, пред`явлено з дотриманням строків позовної давності, а відтак їх слід задовольнити у повному обсязі.

Крім того, у відповідності зі ч.1ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, оскільки позовні вимоги задоволені в повному обсязі, з відповідачів на користь позивача також необхідно стягнути сплачений при подачі позову до суду судовий збір у загальній сумі 2422,40 грн. в рівних частках по 605,60 грн. з кожного.

Керуючись ст. ст. 4,5,12, 81, 83, 89, 141, 259, 263-265, 268,274 ЦПК України, суд ,-

УХВАЛИВ :

Позов Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за житлово- комунальні послуги, задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН- НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН- НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» (місцезнаходження: м. Запоріжжя, бул.Гвардійський б.137, р/р НОМЕР_6 у Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» МФО 313957, ) заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, постачання теплової енергії та постачання гарячої води, яка утворилась за період з 01.01.2012 по 29.02.2024 року у сумі 119405 гривень 33 копійок. (сто дев`ятнадцять тисяч чотириста п`ять гривень тридцять три копійки).

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН- НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН- НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» (місцезнаходження: м. Запоріжжя, бул.Гвардійський б.137 судовий збір у розмірі 2422,40 грн. в рівних частках по 605 грн.60 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення постанови апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного тексту рішення, а разі подання апеляційної скарги особою, яка не брала участі у справі, - протягом 30 днів з вручення копії рішення.

Суддя Ю.В. Апаллонова