Справа № 541/2140/25
Номер провадження 2/541/1128/2025
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10 вересня 2025 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Вірченко О.М.,

за участю секретаря судового засідання Циганової Ю.М.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

ТОВ «СВЕА ФІНАНС» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 03 березня 2021 року № R01.10730.007679523 в розмірі 101 026,08 грн, мотивуючи вимоги наступним. 03 березня 2021 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № R01.10730.007679523, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 60 605,92 грн строком на 18 місяці з процентною ставкою 35,1% річних. Підписанням відповідного кредитного договору відповідач також приєднався до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (у редакції, що діяла станом на дату укладення договору і яка розміщена за посиланням https://ideabank.ua/uk/about/public-contracts) та підтвердив свою обізнаність про Умови та Тарифи Банку. 25 липня 2023 року між АТ «Ідея Банк» і ТОВ «СВЕА ФІНАНС» укладено договір факторингу № 01.02-31/23, за умовами якого позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками АТ «Ідея Банк», в тому числі і до відповідача за кредитним договором № R01.10730.007679523 від 03 березня 2021 року. У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору позивач просив стягнути з відповідача заборгованість, розмір якої становить 101 026,08 грн. Заборгованість складається із заборгованості за тілом кредиту 56 504,13 грн, заборгованості за відсотками 44 521,95 грн.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив провести розгляд справи без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував (а.с. 4).

05 серпня 2025 року відповідач направив відзив на позовну заяву, просив відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі з тих підстав, що матеріали справи не містять доказів отримання відповідачем заявленої суми кредиту; належного повідомлення відповідача про укладення договору факторингу, відступлення права вимоги; кредитний договір містить непропорційно великий розмір відсотків за користування кредитом, суму комісії, що відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливою умовою. Крім того, позовна заява подана 02 червня 2025 року, тобто після закінчення строку позовної давності, який закінчився 06 вересня 2024 року, оскільки останній платіж відповідачем був внесений 06 вересня 2021 року, тому з цієї дати розпочався відлік позовної давності (а.с. 21-24).

Відповідач та його представник в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві. Відповідач зазначив, що кредит він отримував у 2020 році і є боржником за цим договором, більшу частину з якого виплатив. У 2021 році він кредитний договір не укладав.

Суд, заслухавши відповідача, його представника, розглянувши позов в межах заявлених позовних вимог, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 509 Цивільного Кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, що ґрунтується на засадах добровільності, розумності та справедливості. При цьому, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться ст. 526 ЦК України, в строки, що вказані у зобов`язанні ст. 530 ЦК України. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту, ст. 527 ЦК України. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за договором про надання споживчого кредиту банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Ст.ст. 610, 611 ЦК України зазначають, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, і за порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом, розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Судом встановлено, що 03 березня 2021 року між АТ «ІДЕЯ БАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № R01.10730.007679523, підписані заява-анкета від 03 березня 2021 року,паспорт споживчого кредиту, додаток до паспорта споживчого кредиту графік щомісячних платежів, на підставі яких банк надав позичальнику кредит, а позичальник отримав його на умовах, передбачених кредитним договором (п.п. 1-3 кредитного договору).

Відповідно до умов кредитного договору № R01.10730.007679523 від 03 березня 2021 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 60 605,92 грн на погашення заборгованості за кредитним договором від 02 серпня 2019 року № Р24.21281.005547771 на строк 18 місяців до 03 вересня 2022 року, під відсотки 35,07 5 річних від залишкової суми кредиту.

03 березня 2021 року відповідач написав заяву про реструктуризацію заборгованості, яка виникла за кредитним договором від 02 серпня 2019 року № Р24.21281.005547771.

У таблиці обчислення загальної вартості кредиту визначені відсотки за користування кредитом, строк погашення, розмір платежів, відповідно до якого комісія не нараховується.

Після підписання заяви-анкети та кредитного договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема у первісного кредитора виникло право надати послуги банку, у відповідача виникло зобов`язання оплачувати послуги банку, що виникають в результаті використання коштів, згідно тарифів банку, повернути кредит і сплатити відсотки та інші платежі, передбачені договором.

Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором банк виконав своєчасно і повністю, відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконав (виписка від 25 липня 2023 року по рахунку ОСОБА_1 за кредитом № R01.10730.007679523 від 03 березня 2021 року).

Згідно з довідкою-розрахунком заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № R01.10730.007679523 від 03 березня 2021 року станом на 25 липня 2023 року заборгованість становить 101 026,08 грн, з яких: заборгованість за основним боргом 56 504,13 грн, заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 44521,95 грн, заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями 0,0 грн.

Згідно з договором факторингу від 25 липня 2023 року № 01.02-31/23 ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, укладеними між АТ «Ідея Банк» і боржниками.

Відповідно до додатку до договору факторингу реєстру боржників №№ 1, 2, 3 до договору факторингу права вимог від 20 вересня 2024 року № 01.02-24/24, ТОВ СВЕА ФІНАНС» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором від 03 березня 2021 року № R01.10730.007679523, загальна сума заборгованості по якому становить 101 026,08 грн.

Згідно зі ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Ст. 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пред`являючи позов до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором від 03 березня 2021 року № R01.10730.007679523, новий кредитор посилався на те, що позичальник після заміни кредитора у зобов`язанні борг не погасив, має невиконані зобов`язання з погашення тіла кредиту, зі сплати процентів, за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором від 03 березня 2021 року № R01.10730.007679523, оскільки матеріалами справи встановлено неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань відповідно до умов укладеного кредитного договору.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється у три роки.

Ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є самостійною підставою для відмови у позові.

Як видно із матеріалів справи та умов, на яких було складено договір від 03 березня 2021 року, відповідач зобов`язався погасити отримані кошти в якості кредиту протягом 18 місяців до 03 вересня 2022 року. Після настання цієї дати, з урахування наявного невиконаного позичальником зобов`язання по поверненню кредиту, позивач мав протягом трьох років звернутись за захистом своїх прав до суду.

Відповідно до п. 19 Перехідних положень Цивільного кодексу України (станом на 03 вересня 2022 року) у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Законом від 14 травня 2025 року №4434-IX «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» відновлені строки позовної давності з 04 вересня 2025 року.

Зважаючи на наведене, суд прихрдить до висновку, що трирічний строк позовної давності щодо вимог у даній справі позивачем не пропущено.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2 422 грн 40 коп.

Керуючись ст.ст. 5, 10, 12, 13, 81, 141, 263, 264, 265, 268, 273, 354ЦПК України, суд

вирішив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС», , місцезнаходження: 03124, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, буд. 6, заборгованість за договором від 03 березня 2021 року № R01.10730.007679523 у розмірі 101 026 (сто одна тисяча двадцять шість) гривень 08 копійок, судові витрати в розмірі 2 422(дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 коп.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено 15 вересня 2025 року.

Суддя: О. М. Вірченко