Житомирський апеляційний суд
Справа №281/103/25 Головуючий у 1-й інст. Данчук В.В.
Категорія 68 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2025 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Павицької Т.М., Шевчук А.М.,

розглянувши у письмовому провадженні у місті Житомирі цивільну справу № 281/103/25 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: Орган опіки і піклування Лугинської селищної ради Коростенського району, Орган опіки і піклування виконавчого комітету Коростенської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з онукою та встановлення порядку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Лугинського районного суду Житомирської області від 11 червня 2025 року, постановлену під головуванням судді Данчука В.В. у селищі Лугини,

в с т а н о в и в :

У березні 2025 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись з даним позовом.

06 травня 2025 року ОСОБА_4 подала зустрічний позов, який ухвалою Лугинського районного суду Житомирської області від 13 травня 2025 року їй повернуто.

28 травня 2025 року остання повторно звернулась до суду із зустрічним позовом, а також подала заяву про поновлення строку на подання зустрічної позовної заяви.

Ухвалою Лугинського районного суду Житомирської області від 11 червня 2025 року відмовлено у задоволенні її клопотання про поновлення строку для подання зустрічного позову.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Зазначає, що вона зверталась до суду із зустрічним позовом в межах строку визначених процесуальним законодавством, однак її заяву було повернута у зв`язку з тим, що зустрічна позовна заява із технічних причин нею не була підписана, суд першої інстанції повернув їй її зустрічну позовну заяву, не надавши строк для усунення її недоліків.

Вважає, що повернення своєчасно поданої нею зустрічної позовної заяви без надання відповідного строку на усунення її недоліків позбавило її права на доступ до правосуддя, а відтак не відповідає приписам чинного законодавства.

Вказує, що в ухвалі суду не наведено жодного доводу щодо неповажності причин пропуску нею процесуального строку на подачу зустрічного позову. Тобто, судом фактично проігноровано подані нею докази поважності причин пропуску строку.

Звертає увагу, що Законом не встановлений перелік причин, які є безумовно поважними, а відтак це питання вирішує суд в залежності від обставин справи та наданих стороною доказів.

Вказує, що з долучених до її заяви про поновлення процесуального строку письмових доказів видно, що на її вихованні та утриманні перебуває малолітня донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка страждає на розлад аутичного спектору, має затримку мовного і психічного розвитку, у зв`язку з чим перебуває на інклюзивній формі виховання у закладі дошкільної. Також, з 13 січня 2025 року по 18 травня 2025 року вона перебувала на лікарняному у зв`язку з вагітністю та пологами, а з 18 березня 2025 року вона була на стаціонарному лікуванні у відділенні патології вагітних КП «Лікарня № 1» Житомирської міської ради.

А ІНФОРМАЦІЯ_2 в неї народилась друга дитини, донька ОСОБА_6 .

Таким чином, догляд за двома малолітніми дітьми був пріоритетним у її житті і об`єктивно перешкоджав їй своєчасно подавати суду необхідні для розгляду справи та правильно оформлені документи.

Вважає, що вказані обставини необхідно визнати виключно поважною причиною недотримання нею встановленого законом процесуального строку для повторної подачі зустрічної позовної заяви до суду до закінчення підготовчого провадження.

Ухвалами Житомирського апеляційного суду від 29 липня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та справу призначено до розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України ( частина 1 статті 368 ЦПК України).

За правилом пункту 10 частини 1 статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції щодо відмови поновити або продовжити пропущений процесуальний строк.

Відповідно до частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною 5 статті 268, статті 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав відповідачу строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне розглядати справу у порядку письмового провадження без участі сторін.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, 03 березня 2025 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись з даним позовом (а.с.2-7 том 1).

Ухвалою суду від 12 березня 2025 року відкрите загальне позовне провадження, справу призначити до розгляду у підготовчому судовому засіданні (а.с.31 том 1).

22 квітня 2025 року заяву ОСОБА_4 про відвід судді задоволено (а.с.66 том 1).

Ухвалою судді Данчук В.В. від 28 квітня 2025 року вказану справу прийнято до свого провадження та призначено підготовче судове засідання на 10-00 год 28 травня 2025 року (а.с.73 том 1).

06 травня 2025 року ОСОБА_4 подала відзив на апеляційну скаргу (а.с.81-85 том 1) та зустрічний позов, який ухвалою Лугинського районного суду Житомирської області від 13 травня 2025 року повернуто їй (а.с.101-107, 112 том 1 ).

28 травня 2025 року ОСОБА_4 повторно звернулась до суду із зустрічним позовом, а також подала заяву про поновлення строку на подання зустрічної позовної заяви (а.с.139-146 том 1).

Ухвалою Лугинського районного суду Житомирської області від 11 червня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_4 про поновлення строку для подання зустрічного позову та відмовлено у прийнятті зустрічного позову (а.с.190-192 том 1).

Відмовляючи у задоволені клопотання ОСОБА_4 про поновлення строку для подання зустрічного позову та відмовляючи у його прийнятті, суд першої інстанції виходив з того, що наведені ОСОБА_4 причини подання зустрічної позовної заяви з пропуском встановленого Цивільним процесуальним кодексом строку, не можуть бути визнані поважними.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками з огляду на таке.

Згідно із частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом частини 5 статті 12 ЦПК України, на суд покладається обов`язок щодо сприяння всебічному і повному з`ясуванню обставин справи шляхом роз`яснення особам, які беруть участь у справі, їх прав та обов`язків, попередження про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяння здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених законом.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на розгляд своєї справи у суді, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий судовий розгляд.

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими ЦПК України, у порядку: наказного провадження, позовного провадження (загального або спрощеного), окремого провадження (частина 2 статті 19 ЦПК України).

Частина 1 статті 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 та пункту 3 частини 2 статті 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

Згідно частин 1-3 статті 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.

Тобто, цивільне процесуальне законодавство гарантує відповідачеві право на захист від пред`явленого позову шляхом подання зустрічного позову.

Відповідно до частини 3 статті 194 ЦПК України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.

Так, відповідно до частини 2 статті 193 ЦПК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Звідси право відповідача подати до позивача зустрічний позов для його спільного розгляду з первісним позовом не є абсолютним. Таке право може бути реалізовано за умови дотримання загальних правил подання позовів, а також правил пред`явлення зустрічних позовів, установлених процесуальним законодавством.

Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом за умови не лише їх взаємопов`язаності, а й доцільності їх спільного розгляду.

Взаємопов`язаність зустрічного та первісного позовів може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах, вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись.

Водночас подання зустрічного позову, задоволення якого виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову, має на меті довести відсутність матеріально-правової підстави для задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом.

Первісний і зустрічний позов можуть бути взаємозв`язаними і тоді, коли підстава зустрічного позову паралізує підставу первісного позову, а тому задоволення вимог відповідача виключає задоволення вимог позивача.

Аналіз змісту статті 193 ЦПК України приводить до висновку, що прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним відноситься до дискреційних повноважень суду, при цьому сам суд першої інстанції визначає взаємопов`язаність позовів (зокрема, виникнення із одних правовідносин, випадок коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову, тощо), а, крім цього, додатково повинен визначитися із доцільністю такого спільного розгляду, що є оціночним поняттям у кожній окремій справі та оцінку цьому може дати виключно суд, що розглядає справу як суд першої інстанції.

У пункті 21 постанови Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі №904/6157/19 вказано, що взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів може виявлятись у наступному: - обидва позови взаємно пов`язані, і їх спільний розгляд сприятиме оперативному і правильному вирішенню спору. Взаємна пов`язаність первісного і зустрічного позову може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах; - вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись; - задоволення зустрічного позову виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову. Подання такого зустрічного позову має на меті довести відсутність у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом. У таких випадках задоволення зустрічного позову тягне за собою відмову у первісному позові повністю або частково.

Згідно з постановами Верховного Суду від 17 травня 2021 року у справі №910/18778/20, від 22 квітня 2019 року у справі №914/2236/18, суд позбавлений широкого розсуду щодо доцільності прийняття зустрічного позову; умовою цього є посилання у зустрічному позові на обставини, за якими задоволення зустрічного позову матиме наслідком повну або часткову відмову у задоволенні первісного позову, та виникнення позовів з одних правовідносин.

З огляду на викладене, враховуючи, що задоволення позовних вимог, заявлених ОСОБА_4 у зустрічному позові, може виключити повністю або частково задоволення первісних позовних вимог, то їх спільний розгляд буде досягати мети доцільності для оперативного і правильного вирішення спорів. Об`єднання вищевказаних позовів в одне провадження та спільний розгляд є доцільним, адже позови містять один предмет, зміст позовних вимог та обставини, які підлягають доказуванню.

ОСОБА_4 звернувшись до суду з клопотанням про поновлення строку для подання зустрічного позову, посилалась на те, що на її вихованні та утриманні перебуває малолітня донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка страждає на розлад аутичного спектору, має затримку мовного і психічного розвитку, у зв`язку з чим перебуває на інклюзивній формі виховання у закладі дошкільної. Також, що вона з 13 січня 2025 року по 18 травня 2025 року перебувала на лікарняному у зв`язку з вагітністю та пологами, а з 18 березня 2025 року вона перебувала на стаціонарному лікуванні у відділенні патології вагітних КП «Лікарня № 1» Житомирської міської ради, де ІНФОРМАЦІЯ_2 в неї народилась друга дитини, донька ОСОБА_6 .

Таким чином, догляд за двома малолітніми дітьми був пріоритетним у її житті і об`єктивно перешкоджав їй своєчасно подавати суду необхідні для розгляду справи та правильно оформлені документи, на підтвердження чого до клопотання про поновлення строку додала наступні документи: копію обмінної карти пологового будинку, пологового відділення лікарні (а.с.96 том 1); копію довідки від 19 березня 2025 року (а.с.97 том 1); витяг з електронних листів непрацездатності (а.с.98-99 том 1); копію свідоцтва про народження дочки Емілії Серії НОМЕР_1 (а.с.100 том 1).

Відповідно до статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк.

Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію.

Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

Про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.

Ухвалу про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.

Перелік поважності причин, які враховуються для поновлення пропущеного строку, законом не встановлено, вони визначаються у кожному конкретному випадку, виходячи з певних обставин, які мають юридичне значення.

Як убачається з матеріалів справи та зазначено вище, зустрічна позовна заява містить окрему вимогу щодо визнання поважними причин пропуску процесуального строку та його поновлення, яка судом розглянута та в поновленні процесуального строку відмовлено.

При цьому, постановляючи ухвалу про відмову у поновленні процесуального строку для подачі зустрічної позовної заяви, суд першої інстанції не навів належного обґрунтування підстав такої відмови у зв`язку із перебування ОСОБА_4 на лікарняному.

Оскільки питання по поновлення процесуального строку вирішено судом з порушенням норм процесуального закону, суд дійшов передчасного висновку про повернення зустрічного позову з підстав пропуску строку для його подання.

За вищенаведених обставин ухвала суду про відмову у поновленні процесуального строку для подання зустрічної позовної заяви та повернення зустрічного позову підлягає скасуванню, як така, що постановлена з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до пункту 6 частини 1статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно пунктів 3, 4 частини 1 статті 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За вказаних обставин, ухвала місцевого суду про відмову в прийнятті до розгляду зустрічного позову ОСОБА_4 є передчасною, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, з направленням матеріалів справи до Лугинського районного суду Житомирської області для вирішення питання поновлення пропущеного строку та прийняття зустрічного позову

Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 379,381-384, 389-391 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Лугинського районного суду Житомирської області від 11 червня 2025 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання поновлення пропущеного процесуального строку та прийняття зустрічного позову.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Судді