Справа № 303/9046/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 серпня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Джуги С.Д., Кожух О.А.

за участю секретаря судового засідання: Голубєвої Є.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Русин Станіслав Георгійович, на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 січня 2025 року, ухвалене суддею Монич В.О., в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , приватний нотаріус Мукачівського міського нотаріального округу Ковач Наталія Олексіївна про розірвання договорів дарування нежилого приміщення та земельної ділянки

встановив:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , приватний нотаріус Мукачівського міського нотаріального округу Ковач Н. О. про розірвання договорів дарування нежилого приміщення та земельної ділянки.

Позов мотивує тим, що ОСОБА_1 перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_3 станом на 2001 рік вирішив побудувати на належній йому ділянці по АДРЕСА_1 міні швейну фабрику.

Вказане рішення позивача було узгоджене з міською владою, отримано відповідні дозволи та розроблено технічну документацію.

14 березня 2003 року будівництво міні швейної майстерні було закінчено, ще підтверджується актом державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію, а також рішенням №80 виконкому Мукачівської міської ради від 27 березня 2003 року про надання дозволу на затвердження вищевказаного акту.

Паралельно з будівництвом міні швейної майстерні позивач здійснював реконструкцію житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , так як майстерня згідно технічно документації вбудована у вищевказаний будинок.

Зазначені обставини підтверджуються актом прийняття в експлуатацію індивідуального домоволодіння, а саме житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 як наслідками проведеної реконструкції здійсненої позивачем на підставі рішення Мукачівського міськвиконкому №129 від 28.05.2002 року, а також рішенням виконкому Мукачівської міської ради №239 від 25.09.2003 року про затвердження акту про прийняття будинку в експлуатацію.

Право власності на будинок, швейну майстерню та земельну ділянку було зареєстроване за позивачем, хоча все це нерухоме майно будувалось разом з дружиною ОСОБА_3 являлось спільною сумісною власністю подружжя.

Після будівництва швейної майстерні та реконструкції будинку позивачі так і сім`я е цілому дбали про належний догляд за швейною майстернею її справним технічним станом можливістю надавати послуги громадянам з пошиву та ремонту одягу, отримання прибутку сплати податків і надання робочих місць іншим громадянам.

Однак згодом позивач ОСОБА_1 став часто хворіти, стали загострюватись наявні хронічні захворювання, тому позивачу все далі ставало важче займатися майстернею.

Порадившись між собою подружжя ОСОБА_4 вирішили подарувати швейну мін майстерню сину - відповідачу ОСОБА_2 .

Син позивача ОСОБА_1 відповідач ОСОБА_2 , постійно обіцяв, що він продовжить роботу свого батька і надалі буде працювати у майстерні. Зважаючи на стан свого здоров`я і досить похилий вік позивачі в 2007 році остаточно вирішили подарувати міні швейну майстерню та земельну ділянку на якій вона розміщена своєму сину ОСОБА_2 .

11 жовтня 2007 року ОСОБА_1 безоплатно передав у власність (подарував) своєму сину ОСОБА_2 нежилі приміщення міні швейну майстерні загальною площею 28.10 кв.м., що знаходяться за адресою - АДРЕСА_2 , що підтверджується договором дарування нежилих приміщень від 11 жовтня 2007 року посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Ковач Н.О. та зареєстрованого в реєстрі праве власності на нерухоме майно за №1040985. Вартість швейної майстерні становила 24 541 гривню.

Крім цього, 11 жовтня 2007 року ОСОБА_1 безоплатно передав власність (подарував) своєму сину ОСОБА_2 належну йому на праві приватної власності частину земельної ділянки загальною площею 24 (двадцять чотири) кв. м. кадастровий №:01:001:0999, що знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування земельної ділянки від 11 жовтня 2007 року посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Ковач Н.О. (номер правочину 2411403). Вартість земельної ділянки становила 13 850 гривень.

Деякий час після укладення договорів дарування відповідач дійсно продовжив справу свого батька, але згодом став здавати майстерню іншим особам мотивуючи це тим, що йому треба заощадити кошти для закупівлі нового обладнання в швейну майстерню після чого він знову найме працівників і буде займатися пошивом та ремонтом одягу, тобто займатися сімейною справою, яку започаткував його батько. Йшов час і декілька разів відповідач дійсно розпочинав роботу майстерні. На деякий час зачиняв, потім знову працював. Так тривало декілька років.

Однак відповідач вкотре зачинив майстерню зі сторони АДРЕСА_1 , відрізав швейну майстерню від газопостачання та електроенергії. ОСОБА_2 , перестав заявлятися в майстерні, а також відвідувати позивачів особисто.

Позивачі неодноразово намагалися зв`язатися зі своїм сином але це було марно. Мобільний телефон був постійно виключений. Де на даний час проживає відповідач позивачам невідомо, як і взагалі місце його знаходження. Востаннє відповідач проживав в приміщенні квартири АДРЕСА_3 . Від спільних знайомих сина позивач дізнався, що його син виїхав за кордон, але він не впевнений в достовірності цієї інформації.

Побачивши, що в жилих приміщеннях будинку, які дотичні до приміщення майстерні з`явилась пліснява та тріщини на стінах і стелі, виникли тріщини на фасаді швейної майстерні і будинку в цілому, а також те, що відповідач вже тривалий час не з`являвся в приміщенні швейної майстерні позивачі в червні 2024 року вирішили подивитися в якому стані знаходиться майстерня.

Оглянувши приміщення майстерні позивач виявив, що в майстерні повністю відсутнє обладнання, все вивезено, зашились тільки декілька стелажів. Стіни майстерні вологі, стеля почорніла. Через те, що приміщення майстерні вже тривалий час не отоплюється на стінах та стелі заявилася пліснява від чого в приміщенні неприємний запах, який також розповсюджується в житловий будинок, де постійно проживають позивачі, що в свою чергу створює загрозу виникнення у них різного роду респіраторних і інших захворювань. Через те, що приміщення майстерні не отоплюється волога також стала заявлятися на другому поверсі будинку, а саме в житлових кімнатах, які розміщені над приміщенням майстерні.

Зазначені обставини можуть призвести до знищення (безповоротної втрати) міні швейної майстерні, а як наслідок і знищення або значного пошкодження житлового будинку в який вбудована майстерня.

Таке недбале ставлення відповідача до майстерні та земельної ділянки, яка була особисто придбана позивачами для її побудови призвела до неможливості використання майстерні за її призначенням і ці обставини вкрай обурюють позивача через те, що для створення і придбання вказаних об`єктів (майстерні, земельної ділянки) позивачем було витрачено багато особистого часу та затрачено неабияких життєвих зусиль, а відповідач своїми діями знівелював ці досягнення свого батька, які являються частиною його життя і мають для нього значну духовну і моральну цінність, яка не може бути виражена в майновому еквіваленті, а проявляється морально-психологічними переживаннями позивача. Це зумовлено тим, що не тільки дії, а й бездіяльність відповідача призвели до втрати об`єктом дарування властивостей, якими він володів на момент укладення договору дарування. В договорі зазначено, що предметом вказаного договору являється міні майстерня, яка була призначена для пошиву та ремонту одягу. Однак на даний час приміщення майстерні такими властивостями не володіє і не відповідає технічним особливостям, які необхідні для виконання вказаних робіт.

Зазначені обставини підтверджуються актом обстеження технічного стану нежилого приміщення (міні-швейної майстерні) виконаного експертом з технічного обстеження будівель і споруд ОСОБА_5 від 22.10.2024 року. Згідно п.5 вказаного акту технічний стан конструкцій нежилого приміщення та будівлі в цілому відноситься до третьої категорії (незадовільний). Нежиле приміщення №2 по АДРЕСА_1 тривалий час не експлуатується та не опалюється, що призвело до зволоження внутрішніх поверхонь стін та стелі, появи плісняви та місцями відшарування штукатурки, руйнування місцями облицювання сходів, зволоження стін суміжних житлових приміщень будинку.

Існуючий технічний стан нежилого приміщення АДРЕСА_4 не відповідає вимогам безпечної та надійної експлуатації за призначенням, як нежитлові вбудовані приміщення міні-швейної майстерні.

Вказана міні майстерня та земельна ділянка відчужувались позивачем ОСОБА_1 за згодою його дружини ОСОБА_3 , так як зазначені об`єкти нерухомості були побудовані позивачами за час перебування у шлюбі за спільні кошти. Факт надання письмового дозволу ОСОБА_3 на укладення договорів дарування майстерні та земельної ділянки підтверджується змістом самих договорів в яких зазначено, що вказані правочини укладаються з дозволу позивача ОСОБА_3 .

На даний час власником будинку в АДРЕСА_1 в який вбудована міні швейна майстерня являється дружина позивача ОСОБА_3 , що підтверджується договором дарування земельної ділянки з розташованим на ній житловим будинком від 06 грудня 2023 року.

ОСОБА_3 вважає, що реєстрація права власності на приміщення міні майстерні та земельної ділянки, що знаходиться під нею за відповідачем ОСОБА_6 , яке зареєстроване на підставі договорів дарування укладених її чоловіком ОСОБА_1 також порушує і її права, як власника будинку АДРЕСА_1 в конструкцію якого вбудована міні майстерня що на даний час належить відповідачу.

З огляду на вищезазначене позивач просить суд:

Розірвати договір дарування нежилого приміщення укладений 11 жовтня 2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Ковач Н.О., зареєстрованого в реєстрі за номером 2955, відповідно до якого ОСОБА_1 безоплатно передав у власність ОСОБА_2 нежилі приміщення міні швейної-майстерні загальною площею 28.10 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Скасувати реєстраційний номер про реєстрацію права власності на нежилі приміщення швейної майстерні загальною площею 28.10 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 внесеного до реєстру права власності на нерухоме майно Мукачівським міжрегіональним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки 19 жовтня 2007 року, повернувши ОСОБА_1 свідоцтво про зареєстроване за ним право власності на вищевказане нерухоме майно видане 19 травня 2003 року Мукачівським УМГ.

Розірвати договір дарування земельної ділянки укладений 11 жовтня 2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Ковач Н.О., зареєстрованого в реєстрі за номером 2957, відповідно до якого ОСОБА_1 безоплатно передав у власність ОСОБА_2 належну йому на праві приватної власності земельну ділянку загальною площею 24 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0024 га., серії ЯМ №364507, кадастровий номер №:01:001:0999, що призначена для будівництва та обслуговування будівель торгівлі виданий ОСОБА_2 управлінням Держкомзему в м. Мукачеві 08.12.2012.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 січня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Суд мотивував своє рішення тим, що позивачами не надано належних та допустимих доказів, що обдарований створює загрозу безповоротної втрати дарунка та не вказано що саме створює загрозу втрати нерухомості.

Крім цього, позивачами не доведено, що пошкодження нерухомості, спричинені саме з вини відповідача.

Не погоджуючись із рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задоволити позов.

Вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим у зв`язку з неповним дослідженням всіх обставин справи.

З матеріалів справи вбачається та відповідачем не заперечує факт того, що міні швейна-майстерня не використовується за призначенням і за приміщенням не здійснюється догляд.

Відповідач визнав, що він вже тривалий час не проживає в межах Закарпатської області, після повномасштабного вторгнення виїхав за кордон, в Німеччину, де і продовжує проживати й надалі.

Крім цього, ОСОБА_2 визнав також те, що всі оригінали правовстановлюючих документів на міні швейну-майстерню знаходяться у позивача, які відповідач залишив позивачу, оскільки не збирався користуватись таким приміщенням.

Висновок експерта щодо непридатності даного приміщення до експлуатації та віднесення його до аварійного, відповідачем не спростований, а тому такий відповідає законодавству та є одним з доказів безповоротного пошкодження, а в подальшому і втрати дарунка.

Стосовно заяви ОСОБА_7 , то така доводить намір продати майстерню, а тому таку слід тлумачити як загрозу безповоротної втрати дарунка.

У дане судове засідання з`явились: адвокат Русин С.Г., який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 та адвокат Мушак К.М., яка діє в інтересах відповідача ОСОБА_2 .

Адвокат Русин С.Г., яки діє в інтересах ОСОБА_1 , просив апеляційну скаргу задоволити, а рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Адвокат Мушак К.М., яка діє в інтересах ОСОБА_2 , просила у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Від позивача ОСОБА_1 та третьої особи ОСОБА_3 надійшли заяви від 14.08.2025, у яких апеляційну скаргу підтримують, просять розглянути справу за їх відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 повідомлявся шляхом надіслання на його адресу судової повістки поштовими засобами зв`язку, однак така повернулася з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» від 03.04.2025.

Згідно правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.05.2023 у справі №755/17944/18, довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки.

Третя особа приватний нотаріус Мукачівського нотаріального округу Ковач Н.О. повідомлена шляхом надіслання їй електронної повістки в додаток «Viber» та на електронну адресу, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками від 25.03.2025 (а.с.144, 148).

Враховуючи зазначене та керуючись нормою ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів дійшла до думки, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню, виходячи з наступних доводів.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З приписів ст. 76, ст. 77, ч.ч. 1, 2, ст.ст. 78, 79, 80, ст. 81 ч.ч. 1, 4 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційним судом встановлено, що 11 жовтня 2007 року ОСОБА_1 безоплатно передав у власність (подарував) своєму сину ОСОБА_2 нежилі приміщення міні швейну майстерні загальною площею 28.10 кв.м., що знаходяться за адресою - АДРЕСА_2 , що підтверджується договором дарування нежилих приміщень від 11 жовтня 2007 року посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Ковач Н.О. та зареєстрованого в реєстрі праве власності на нерухоме майно за №1040985. Вартість швейної майстерні становила 24 541 гривню.

Крім цього, 11 жовтня 2007 року ОСОБА_1 безоплатно передав власність (подарував) своєму сину ОСОБА_2 належну йому на праві приватної власності частину земельної ділянки загальною площею 24 (двадцять чотири) кв. м. кадастровий №:01:001:0999, що знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування земельної ділянки від 11 жовтня 2007 року посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріальногс округу Ковач Н.О. (номер правочину 2411403). Вартість земельної ділянки становила 13 850 гривень.

Земельна ділянка площею 24 м.кв., яка була об`єктом дарування за адресою АДРЕСА_1 також належала на праві приватної власності позивачу на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЗК №014-01020 виданим 17 липня 2002 року на підставі рішення Мукачівської міської ради від 30 травня 2002 року.

Згідно акту обстеження технічного стану нежилого приміщення (міні-швейної майстерні) виконаного експертом з технічного обстеження будівель і споруд ОСОБА_5 від 22.10.2024 технічний стан конструкцій нежилого приміщення та будівлі в цілому відноситься до третьої категорії (незадовільний). Нежиле приміщення №2 по АДРЕСА_1 тривалий час не експлуатується та не опалюється, що призвело до зволоження внутрішніх поверхонь стін та стелі, появи плісняви та місцями відшарування штукатурки, руйнування місцями облицювання сходів, зволоження стін суміжних житлових приміщень будинку.

На даний час власником будинку в АДРЕСА_1 в який вбудована міні швейна майстерня являється дружина позивача ОСОБА_3 , що підтверджується договором дарування земельної ділянки з розташованим на ній житловим будинком від 06 грудня 2023 року.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.

Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Правочин вважається правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним.

Для чинності правочину статтею 203 ЦК України законодавцем визначено шість пунктів дотримання яких є необхідним: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частинами 1-3 статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність (ч. 1 ст. 717 ЦК України).

Із положень статтей 718-719 ЦК України вбачається, що дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Положеннями ст.727 ЦК України визначено умови розірвання договору дарування на вимогу дарувальника.

Частина 2 зазначеної статті визначає право дарувальника вимагати розірвання договору дарування, якщо обдаровуваний створює загрозу безповоротної втрати дарунка, що має для дарувальника велику немайнову цінність.

Аналіз зазначеної правової норми свідчить про те, що відносини дарування мають як правовий, так і моральний аспект, який проявляється у тому випадку, коли предметом договору дарування є речі, що мають для дарувальника не лише майнову, а й велику немайнову цінність, і йому буде не байдужа доля такої речі, яка передана в дарунок обдаровуваному.

Якщо такому дарунку загрожує безповоротна втрата з вини обдаровуваного, дарувальник вправі розірвати договір дарування, предметом якого є такий дарунок, і таке розірвання правочину спрямоване на запобігання втрати дарунка.

При розірванні договору дарування на вимогу дарувальника на підставі, що передбачена ч.2 ст.727 ЦК України, на яку посилалась позивач, визначальним є доведення обставин, що обдаровуваному було відомо про те, яку велику немайнову цінність має дарунок для дарувальника. Останнє, у свою чергу, зобов`язує обдаровуваного бережно та сумлінно ставитись до дарунка та забезпечувати його схоронність.

Окрім того, право на розірвання договору дарування, передбачене ч.2 ст.727 ЦК України виникає з моменту вчинення дій обдаровуваного, що створюють загрозу безповоротної втрати дарунка.

З матеріалів справи слідує та сторонами не оспорюється, що 11 жовтня 2007 року ОСОБА_1 безоплатно передав у власність (подарував) своєму сину ОСОБА_2 нежилі приміщення міні швейну майстерні загальною площею 28.10 кв.м., що знаходяться за адресою - АДРЕСА_2 , що підтверджується договором дарування нежилих приміщень від 11 жовтня 2007 року посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Ковач Н.О. та зареєстрованого в реєстрі праве власності на нерухоме майно за №1040985. Вартість швейної майстерні становила 24 541 гривню.

Крім цього, 11 жовтня 2007 року ОСОБА_1 безоплатно передав власність (подарував) своєму сину ОСОБА_2 належну йому на праві приватної власності частину земельної ділянки загальною площею 24 (двадцять чотири) кв. м. кадастровий №:01:001:0999, що знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування земельної ділянки від 11 жовтня 2007 року посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріальногс округу Ковач Н.О. (номер правочину 2411403). Вартість земельної ділянки становила 13 850 гривень.

Земельна ділянка площею 24 м.кв., яка була об`єктом дарування за адресою АДРЕСА_1 також належала на праві приватної власності позивачу на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЗК №014-01020 виданим 17 липня 2002 року на підставі рішення Мукачівської міської ради від 30 травня 2002 року.

ОСОБА_1 зазначає, що міні швейна-майстерня була справою всього його життя, однак через похилий вік та хвороби він вирішив передати таку безоплатно своєму сину та очікував, що останній продовжить справу батька. Однак, ОСОБА_2 продав все устаткування та виїхав за кордон. Намагався продати подаровану йому нерухомість.

Позивач посилаючись на положення ст. 727 ЦК України просив розірвати договори дарування міні швейної-майстерні та земельної ділянки, а також скасувати запис про реєстрацію права власності на такі за сином, оскільки в ОСОБА_1 є реальні побоювання щодо безповоротної втрати з вини обдаровуваного даного нерухомого майна.

В своїх доводах апеляційної скарги позивач зазначає, що висновок експерта щодо непридатності даного приміщення до експлуатації та віднесення його до аварійного, відповідачем не спростований, а тому такий відповідає законодавству та є одним з доказів безповоротного пошкодження, а в подальшому і втрати дарунка.

З такими доводами позивача апеляційний суд погодитись не може з огляду на таке.

З акту обстеження технічного стану нежилого приміщення (міні швейної майстерні) виконаної ФОП ОСОБА_5 вбачається, що існуючий технічний стан нежилого приміщення АДРЕСА_4 не відповідає вимогам безпечної та надійної експлуатації за призначенням, як нежитлові вбудовані приміщення міні-швейної майстерні. Тривале і неналежне утримання нежилого приміщення може призвести до ще більш значних пошкоджень не тільки приміщення майстерні, а й конструкції будівлі в цілому або навіть можливого часткового знищення вказаних об`єктів.

Даний акт обстеження не є судовою експертизою, не виконаний судовим експертом, який повідомлений про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивої інформації.

Під час розгляду справи судом першої інстанції, а також під час апеляційного перегляду, сторонами спору не заявлялось клопотання про призначення судової експертизи щодо визначення стану будівлі.

Тобто, до акту обстеження, як доказу слід ставитись критично.

Так, щодо укладених між сторонами договорів дарування, застосовуються положення статті 204 ЦК України, оскільки дані договори були укладені між сторонами не із застосування примусу, сторони правочинів не визнані на момент його укладення недієздатними, форма правочинів дотримана, такі посвідчені нотаріусом та занесені в реєстр, а тому діє презумпція правомірності укладених правочинів.

Статтею 203 ЦК України чітко визначено випадки, коли правочин може вважатися чинним, однак проаналізувавши положення цієї статті, апеляційний суд не знаходить підстав для визнання правочинів недійсними.

Вищезгадані норми стосуються всіх правочинів, зокрема й договорів дарування, які за своєю правовою природою є двохстороннім договором за яким одна сторона передає (дарує) безоплатно у власність іншої сторони майно. Такий укладається у письмовій чи усній формі.

Проте, договір дарування нерухомого майна укладається виключно в письмовій формі та посвідчується нотаріусом внаслідок чого робиться відповідний запис у реєстрі речових прав.

Законодавцем передбачено в ст. 727 ЦК України умови розірвання договору дарування на вимогу дарувальника.

З положень вищезгаданої статті ЦК України вбачається, що такий договір може бути розірвано при дотриманні таких умов: обдаровуваному було відомо про те, яку велику немайнову цінність має дарунок для дарувальника та у дарувальника є об`єктивні побоювання щодо безповоротної втрати з вини обдаровуваного даного нерухомого майна.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Слід погодитись з позицією суду першої інстанції, яка стосується не доведеності позивачем обставин на які він посилається, зокрема, що ОСОБА_2 знав, яку велику немайнову цінність має дарунок для дарувальника, а також не доведеними залишаються обставини на які посилається ОСОБА_1 з приводу його побоювань щодо безповоротної втрати нерухомого майна.

Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності (стаття 41 Конституції України).

Статтею 319 ЦК України закріплено право власника на власний розсуд володіти, розпоряджатися та користуватися своїм майном.

Таким чином, ОСОБА_1 подарувавши своєму синові нерухомість передав і право власності на таке, а саме право на власний розсуд володіти, розпоряджатися та користуватися таким. Навіть у випадку, якщо відповідач виявить бажання продати чи здавати в оренду таке майно, то це його право визначене законодавством, яке не може бути обмежене, крім випадків визначених законом.

Отже, колегія суддів апеляційного суду, приходить до обґрунтованих висновків, що рішення суду першої інстанції ухвалене із повним та всебічним з`ясуванням обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, таке рішення відповідає чинним нормам матеріального та процесуального права, а тому на підставі статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Враховуючи вищенаведене та керуючись статтями 12, 18, 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України апеляційний суд

ухвалив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Русин Станіслав Георгійович, залишити без задоволення.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 січня 2025 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 вересня 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: