ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1296/25Головуючий по 1 інстанції
Справа № 382/448/25 Категорія: 304090000 Демчик Р. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2025 року

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Сіренка Ю.В., Гончар Н.І., Фетісової Т.Л.

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство «Таскомбанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

особа, яка подала апеляційну скаргу - представник Акціонерного товариства «Таскомбанк» Лаврів Віталій Павлович,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Таскомбанк» Лавріва Віталія Павловича на заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 травня 2025 року, у складі судді Демчика Р.В., у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

АТ «Таскомбанк» звернулось до суду з позовом доОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обгрунтування позову вказувало, що 20 серпня 2020 року між ТОВ «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №, відповідно до умов якого позичальнику надано грошові кошти на наступних умовах: сума кредиту 51 970.00 грн., строк користування 24 місяці, річні проценти 0.01% від суми боргу за договором, щомісячні проценти 3.00% від суми кредиту. Кредит надається безготівковим шляхом, протягом 3 банківських днів від укладення договору.

Кредит відповідачем було отримано, отже кредитодавець свої зобов`язання виконав в повному обсязі.

25.08.2020 року між ТОВ «Центр фінансових рішень» та АТ «Таскомбанк» укладено договір факторингу №ТАС ЦФР-10-2016, відповідно до умов якого позивач є новим кредитором відповідача за договором № від 20 серпня 2020 року.

Вказував, що станом на 14.01.2025 заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № від 20.08.2020 становить 68 944,51 грн., яка складається з: заборгованість по тілу кредиту 15052,35 грн., заборгованість по річним процентам 0,40 грн., заборгованість по щомісячним процентам 53 891,76 грн.

Звертав увагу на те, що позичальник умов договору не виконав, будучи неодноразово сповіщений про наявну заборгованість телефонними повідомленнями.

Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору в сумі 68 944,51 грн та понесені судові витрати.

Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 травня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд мотивував рішення тим, що на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язань між первісним кредитором та боржником, а тому у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язаннями, яке він міг передати позивачу.

Суд виснував, що між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ПАТ «Таскомбанк» на час укладання договору відступлення права вимоги 07.10.2016 не були погоджені істотні умови в частині обсягу вимог, що перейшли до нового кредитора і не могли бути входити зобов`язання відповідача, які виникли після укладення цього договору. Отже, суд зробив висновок, що кредитним договором № від 20.08.2020, укладеним між первісним кредитором ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 не порушуються права і законні інтереси позивача, а тому останній не має права вимагати від ОСОБА_1 сплати заборгованості за вказаним кредитним договором. Крім того, суд зазначив, що позивач не надав доказів на підтвердження оплати за договором відступлення права вимоги за зобов`язаннями.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник АТ «Таскомбанк» - Лаврів В.П. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи.

Наголошує на тому, що права вимоги за кредитним договором перейшли до АТ «Таскомбанк» на підставі договору Факторингу, відповідно до умов якого та Витягу з Реєстру прав вимоги до Договору про відступлення прав вимоги № №ТАС ЦФР-10-2016, від 25.08.2020, позивач є новим кредитором за кредитним договором № від 20.08.2020. Факт передачі прав вимоги за вищезазначеним договором підтверджується Реєстром прав вимоги до Договору відступлення, випискою та розрахунком заборгованості.

Звертає увагу на те, що висновки суду про відсутність боргових зобов`язань за кредитним договором на час укладення договору відступлення права вимоги, не відповідає матеріалам справи, оскільки згідно з умовами договору відступлення він є завершеним відносно кожного конкретного позичальника тільки після укладання сторонами відповідного реєстру права вимог та сплати ціни договору.

Крім того, скаржник зазначає, що договір відступлення прав вимоги є діючим, недійсним в судовому порядку не визнавався.

Скаржник вказує, що відповідач свої зобов`язання по кредитному договору не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість, розмір якої підтверджується випискою з особового рахунку клієнта та розрахунком заборгованості, який не спростовано боржником.

Відповідно до положень ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 22 липня 2025 року призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 травня 2025 року не відповідає вказаним вимогам, з огляду на таке.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 526 ЦК України презюмується, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (статті 610, 611 ЦК України).

За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України).

У постановах Верховного Суду від 29 березня 2023 року у справі № 759/20374/20 (провадження № 61-4425св22), від 30 листопада 2023 року у справі № 382/1621/21 (провадження № 61-13123св23) вказано, що «тлумачення пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права».

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги.

За приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).

Згідно статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі №914/868/17, від 18 жовтня 2018 року у справі № 910/11965/16.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення ч. 1 ст. 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається.

У справі, рішення суду в якій переглядається, судом встановлено, що 20.08.2020 між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № (надалі Договір), який підписано сторонами. Крім того, факт укладення кредитного договору підтверджується заявою-анкетою на отримання кредиту та інших послуг в ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень», Паспортом споживчого кредиту №4894158, які підписані відповідачем.

Відповідно до п.1.1 Договору кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах встановлених договором (а.с.59).

Пунктом 1.2 визначено, що сума кредиту 51 970.00 грн., строк користування 24 місяці, річні проценти 0.01% від суми боргу за договором, щомісячні проценти 3.00% від суми кредиту.

Відповідно до розрахунку заборгованості по кредитному договору № від 20.08.2020, станом на 14.01.2025 заборгованість ОСОБА_1 становить 68 944, 51 грн. з яких: заборгованість по тілу кредиту 15 052, 35 грн., заборгованість по річним процентам 0, 40 грн., заборгованість по щомісячним процентам 53 891, 76 грн. (а.с.58).

07 жовтня 2016 року між ПАТ «Таскомбанк», правонаступником якого є АТ «Таскомбанк» (Новий кредитор) та ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (Первісний кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги № ТАСЦФР -10- 2016, згідно якого первісний кредитор передає новому кредитору свої права вимоги до позичальника, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення до них та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені цим договором (а.с.70).

Відповідно до п. 2.2. Договору про відступлення права вимоги сторони погодили, що первісний кредитор має право щоденно передавати (відступати) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор зобов`язаний набувати такі права вимоги, шляхом підписання відповідних Реєстрів прав вимог із зазначенням ціни договору та розміру заборгованості позичальників. Підписані реєстри прав вимоги є невід`ємною частиною цього Договору. Розмір заборгованостей позичальників, права вимоги до яких відступаються згідно Реєстру прав вимог, вказуються у кожному окремому Реєстрі до цього договору.

Відповідно до п. 3.1.1 цього Договору первісний кредитор протягом кожного робочого дня передає захищеними каналами зв`язку новому кредитору дані по позичальнику, за яким згідно даного договору відбудеться відступлення прав вимоги, які були оформлені первісним кредитором того ж робочого дня.

Відповідно до п. 3.4. Договору відступлення права вимоги, право вимоги переходить до Нового кредитора з моменту підписання сторонами відповідного Реєстру прав вимог та зарахування коштів у розмірі ціни договору на рахунок первісного кредитора, після чого новий кредитор стає новим кредитором по відношенню до позичальників стосовно їх заборгованостей по кредитним договорам, а також по відношенню до поручителів стосовно їх зобов`язань за договорами забезпечення. Разом із правами вимоги новому кредитору переходять всі інші пов`язані з ним права в повному обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Згідно з наданим позивачем Реєстром прав вимоги до Договору про відступлення права вимоги, 25.08.2020 ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» відступило, ПАТ «Таскомбанк» прийняло право вимоги до ОСОБА_1 по кредитному договору № від 20.08.2020 на суму заборгованості 52 169 грн 94 коп. (а.с.69). Реєстр підписано сторонами та скріплено печатками.

Вказаний Договір відступлення права вимоги відповідачем не оскаржувався, а тому є дійсним, правомірність якого відповідно до положень ст. 204 ЦК України презюмується.

Отже, надані позивачем докази підтверджують отримання прав вимоги до ОСОБА_1 за зобов`язаннями по кредитному договору № від 20.08.2020.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що суд дійшов помилкового висновку, що позивач не набув право вимоги до відповідача за кредитним договором № від 20.08.2020.

Стосовно наявності заборгованості по вказаному кредитному договору, позивачем надано виписку по особовому рахунку ОСОБА_1 , згідно з якою відповідач користувалась кредитними коштами, частково погашала заборгованість. На підтвердження часткового погашення кредитної заборгованості свідчить розрахунок заборгованості, відповідно до якого відповідач періодично вносила кошти на погашення кредиту.

Згідно з вказаним розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № від 20.08.2020 складає: по тілу кредиту 15 052, 35 грн., заборгованість по річним процентам 0, 40 грн., заборгованість по щомісячним процентам 53 891, 76 грн. (а.с.58).

Водночас колегія суддів не погоджується з розміром заборгованості по щомісячним процентам, яку вказує позивач, з огляду на таке.

Відповідно до умов кредитного договору та паспорту кредиту, строк кредитування - 24 місяці, щомісячні проценти - 3%.

Згідно з п. 5.4. Умов отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень», які долучені до позовної заяви, строк, на який надається кредит встановлюється в паспорті кредиту та визначається місяцями та спливає у відповідне число останнього місяця строку, якщо інше не встановлено в кредитному договорі. При цьому проценти нараховуються щомісяця до закінчення строку кредитування. У випадку примусового стягнення заборгованості за кредитним договором, з урахуванням податкового законодавства, кредитодавець має право зупинити нарахування процентів.

Кредитний договір не містить інших умов, які б передбачали нарахування щомісячних процентів після спливу строку кредитування.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16, дійшла таких висновків, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

Вказаних вище висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19).

Крім того, суд виснував, що проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України.

Отже, у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.

Натомість, звертаючись з позовом АТ «Таскомбанк» просив стягнути заборгованість по щомісячних процентах, порядок нарахування яких був визначений кредитним договором за користування кредитними коштами на момент дії договору, а не як міру відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, передбаченої ст. 625 ЦК України.

Позивач вказував, що звертався до ОСОБА_1 з вимогою про дострокове повернення кредиту та погашення заборгованості, натомість матеріали справи не містять таких доказів, тому колегія суддів виходить з визначеного сторонами строку кредитування, який складає 24 місяці, починаючи з 20.08.2020.

З розрахунку заборгованості наданого позивачем вбачається, що позивач продовжував нараховувати щомісячні проценти після закінчення строку кредитування, що суперечить умовам договору та вимогам закону.

Враховуючи закінчення строку кредитування 20.08.2022, щомісячні проценти за користування кредитом, які позивач нараховував боржнику після цього часу, колегія суддів не приймає до уваги.

За наведених обставин, сума заборгованості відповідача по щомісячних процентах складає 8 726 грн 86 коп. (37 418, 68 грн - 23 779, 21 грн), яку належить стягнути на користь позивача з ОСОБА_1 .

Даних, що відповідач у добровільному порядку нараховану заборгованість за кредитним договором, яка складається з тіла кредиту, річних та щомісячних процентів погасив, матеріали справи не містять.

Отже, з відповідача на користь позивача належить стягнути заборгованість за кредитним договором № від 20.08.2020 в сумі 23 779, 61 грн., з якої: 15 052, 35 грн тіло кредиту, 0,40 грн річні %, 8 726, 86 грн щомісячні %.

Згідно з п. 2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.п. 1, 3, 4 ч. 1ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, що мають значення для справи, допустив неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим оскаржуване рішення слід скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

У зв`язку з скасуванням рішення суду першої інстанції та ухваленням нового, на підставі положень ст.141 ЦПК України підлягають перерозподілу судові витрати.

З відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 835, 93 грн за подання позовної заяви та 1566, 99 грн за подання апеляційної скарги.

Керуючись статтями 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Таскомбанк» Лавріва Віталія Павловича задовольнити частково.

Заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 травня 2025 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 23 779, 61 грн., яка складається з: 15 052, 35 грн тіло кредиту, 0,40 грн річні %, 8 726, 86 грн щомісячні %.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 835, 93 грн за подання позовної заяви та 1566, 99 грн за подання апеляційної скарги, що в сумі складає 2 402, 92 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду в порядку та за умов, визначених ст.389 ЦПК України.

Судді: Ю.В. Сіренко

Н.І. Гончар

Т.Л. Фетісова