Постанова

Іменем України

17 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 939/1106/23

провадження № 61-6299св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

судді-доповідача - Сердюка В. В.,

суддів: Грушицького А. І., Ігнатенка В. М., Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідачі: ОСОБА_2 , Головне управління Держгеокадастру

у м. Києві та Київській області, Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру», ОСОБА_3 ;

третя особа - Бородянська селищна рада Бучанського району Київської області,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду від 16 квітня 2025 року у складі колегії суддів Яворського М. А., Кашперської Т. Ц.,

Фінагеєва В. О.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області (далі -

ГУ Держгеокадастру у м. Києві та Київській області), Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» (далі - ДП «Центр державного земельного кадастру»), ОСОБА_3 , третя особа - Бородянська селищна рада Бучанського району Київської області, про зобов`язання вчинити дії, в якому просила суд:

- зобов`язати ГУ Держгеокадастру у м. Києві та Київській області внести

до Державного земельного кадастру зміни до відомостей щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:011:0025, площею 0,1445 га, яка розташована на території АДРЕСА_1 ,

а саме зміни щодо конфігурації земельної ділянки із збереженням площі, відповідно до технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки для обслуговування житлового будинку від 07 червня 2004 року, та державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 142542, виданого ОСОБА_4 на підставі рішення Бородянської селищної ради

від 23 жовтня 2003 року;

- зобов`язати ГУ Держгеокадастру у м. Києві та Київській області внести

до Державного земельного кадастру зміни до відомостей щодо земельної ділянки

з кадастровим номером :01:011:0027, площею 0,2626 га, яка розташована на території АДРЕСА_1 ,

а саме зміни щодо конфігурації земельної ділянки із збереженням площі,

відповідно до тієї ж технічної документації із землеустрою та державного акта на право власності на земельну ділянку.

Короткий зміст ухвали рішення суду першої інстанції

Бородянський районний суд Київської області ухвалою від 20 січня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 залишив без розгляду.

Залишаючи без розгляду позовну заяву, суд першої інстанції керувався частиною п`ятою статті 223 ЦПК України та зазначив, що в судове засідання позивачка повторно не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила, про місце розгляду справи була повідомлена належним чином, заяв про розгляд справи за її відсутності не надходило.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Київський апеляційний суд постановою від 16 квітня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив, ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 20 січня 2025 року скасував, а справу направив до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанову апеляційного суду мотивовано тим, що у суду першої інстанції не було процесуальних підстав залишати позов без розгляду, оскільки матеріали справи

не містять доказів належного повідомлення позивачки про судове засідання, призначене на 20 січня 2025 року на 14 год 30 хв.

Апеляційний суд, дійшовши висновку про неналежне повідомлення ОСОБА_1 зазначив, що про судове засідання, яке відбулося 20 січня 2025 року, позивачка повідомлялася шляхом направлення судової повістки-повідомлення засобами електронного зв`язку на адресу її електронної пошти 23 грудня 2024 року.

Відповідно до довідки про доставку електронного листа, що міститься у матеріалах справи, документ в електронному вигляді «Супровідний лист» від 23 грудня 2024 року доставлено до електронної скриньки 23 грудня 2024 року

на 15 год 27 хв.

Разом із тим, апеляційний суд виснував, що вказана довідка про доставку електронного листа на електронну адресу ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_1 не може бути прийнята судом як доказ, що підтверджує виконання судом обов`язку щодо повідомлення сторони про розгляд справи, з огляду на те, що матеріали справи не містять даних, що ОСОБА_1 зазначала вказану електронну адресу у своїх процесуальних заявах у справі як засіб для комунікації з судом.

У матеріалах справи містяться заяви від позивачки, які були відправлені засобами електронного зв`язку саме з електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те цю електронну адресу позивачка не вказувала як засіб комунікації. Апеляційний суд виснував, що направлення судом першої інстанції судової повістки на електронну адресу позивачки вважається неналежним повідомленням та не може свідчити про її ознайомлення зі змістом такого листа, оскільки надсилання відповідних процесуальних документів на електронну адресу сторони у справі, вказану в документах, що подавалися до суду, не заборонена, та може здійснюватися як додаткова, однак такі дії не можуть замінити належне надсилання учаснику справи судової повістки відповідно до статті 128 ЦПК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

15 травня 2025 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну скаргу

на постанову Київського апеляційного суду від 16 квітня 2025 року у цій справі,

у якій заявниця, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 16 квітня 2025 року та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі заявниця посилається пункт 5 частини першої статті 411 ЦПК України та стверджує, що суд апеляційної інстанції розглянув справу за відсутності будь-якого учасника справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання. Зазначає, що не отримувала від суду апеляційної інстанції ні копію апеляційної скарги, ні ухвалу суду про відкриття апеляційного провадження, ні судову повістку про виклик у судове засідання на 16 квітня 2025 року. Також їй не надсилалася копія оскаржуваної постанови.

Доводи відзиву на касаційну скаргу

11 вересня 2025 року ОСОБА_1 надіслала на адресу Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного суду від 16 квітня 2025 року залишити без змін.

Провадження у суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 04 червня 2025 року відкрив касаційне провадження у справі, витребував матеріали справи та надав строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Підставою для відкриття касаційного провадження є частина друга статті 389 ЦПК України.

У липні 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

Верховний Суд ухвалою від 26 серпня 2025 року справу призначив до судового розгляду.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи і перевіривши додержання норм процесуального права судом апеляційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд дійшов таких висновків.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Конституційний Суд України в Рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що належний перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1. пункту 3 мотивувальної частини).

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, становить фундаментальний принцип, та має на увазі зокрема право на «усне слухання». При цьому право на публічний розгляд було б позбавлене сенсу, якщо сторона у справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість брати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (рішення ЄСПЛ від 13 грудня 2011 року у справі «Трудов проти росії» (TRUDOV v. russia), заява № 43330/09, § 24, 27)).

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

ЄСПЛ неодноразово звертав увагу, що принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною.

У рішенні у справі «Белле проти Франції» від 04 грудня 1995 року (BELLET v. FRANCE), серія А, № 333-B, ) ЄСПЛ вказав, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

ЄСПЛ зазначив, що загальна концепція справедливого судового розгляду, яка охоплює фундаментальний принцип змагальності процесу, вимагає, щоб особу, щодо якої порушено провадження, було поінформовано про цей факт. Принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною. Кожній стороні має бути забезпечена можливість ознайомитись із зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною, у тому числі із апеляційною скаргою іншої сторони, та надати власні зауваження з цього приводу. Під загрозою стоїть упевненість сторін у функціонуванні правосуддя, яке ґрунтується, inter alia, на усвідомленні того, що вони мали змогу висловити свою позицію щодо кожного документа в матеріалах справи. Тому на національні суди може покладатися обов`язок з`ясувати, чи були судові повістки або інші документи завчасно отримані сторонами, та, у разі потреби, зафіксувати таку інформацію у тексті рішення. У разі невручення стороні належним чином судових документів вона може бути позбавлена можливості захищати себе у провадженні (рішення ЄСПЛ від 03 жовтня 2019 року у справі «Харченко проти України», заява № 37666/13, §§ 6, 7).

З матеріалів справи відомо, що:

у травні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ГУ Держгеокадастру у м. Києві та Київській області, ДП «Центр державного земельного кадастру», ОСОБА_3 , третя особа - Бородянська селищна рада Бучанського району Київської області, про зобов`язання вчинити дії;

Бородянський районний суд Київської області ухвалою від 19 червня 2023 року відкрив провадження у справі та призначив справу до розгляду

в підготовчому засіданні на 11 липня 2023 року на 15 год;

Бородянський районний суд Київської області ухвалою від 08 серпня 2024 року підготовче провадження у справі закрив, призначив справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні на 09 вересня 2024 року на 14 год;

09 вересня 2024 року розгляд справи відкладено на 16 жовтня 2024 року на 15 год 30 хв у зв`язку із відсутністю відомостей про належне повідомлення позивачки ОСОБА_1 ;

відповідно до довідки, що міститься у матеріалах справи, у зв`язку із хворобою судді Міланіч А. М. справу було знято з розгляду та надалі призначено на 21 листопада 2024 року на 10 год 30 хв;

21 листопада 2024 року справу знято з розгляду у зв`язку із оголошенням повітряної тривоги. Відповідно до розписки справу відкладено на 23 грудня 2024 року на 11 год;

23 грудня 2024 року справу відкладено на 20 січня 2025 року на 14 год 30 хв

у зв`язку із неявкою позивачки ОСОБА_1 , оскільки це її перша неявка в судове засідання;

Бородянський районний суд Київської області ухвалою від 20 січня 2025 року задовольнив клопотання представника відповідачки ОСОБА_5 про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду на підставі частини п`ятої статті 223 ЦПК України.

11 лютого 2025 року до Київського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 20 січня 2025 року (т. 3, а. с. 131-135).

Київський апеляційний суд ухвалою від 12 лютого 2025 року відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 20 січня 2025 року та надав учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали про відкриття апеляційного провадження (т. 3, а. с. 144-145).

Відповідно до супровідного листа Київського апеляційного суду від 14 лютого

2025 року № 939/1106/23/29048/2025 ОСОБА_2 направлено до відома копію ухвали Київського апеляційного суду від 12 лютого 2025 року про відкриття апеляційного провадження за адресою: АДРЕСА_1 (т. 3, а. с. 14).

Київський апеляційний суд ухвалою від 19 лютого 2025 року закінчив підготовку справи до судового розгляду та призначив справу до судового розгляду

у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду

на 16 квітня 2025 року о 09 год 30 хв. (т. 3, а. с. 154-155).

Копія ухвали Київського апеляційного суду від 19 лютого 2025 року про призначення справи до судового розгляду та судова повістка-повідомлення про дату, місце і час розгляду справи на 16 квітня 2025 року на 09 год 30 хв направлялися ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 (т. 3, а. с .147, 159).

За даними АТ «Укрпошта» відправлення з трек-номером 426 було прийняте у поштовому відділенні № 07801, 14 березня 2025 року на поштовому відділенні № 07801 проставлено відмітку про повернення за зворотною адресою «за закінченням терміну зберігання», а 19 березня 2025 року вручено відправнику (т. 3, а. с. 170-171).

16 квітня 2025 року Київський апеляційний суд ухвалив постанову у цій справі.

Право бути почутим є одним з ключових принципів процесуальної справедливості, яка передбачена статтею 129 Конституції України та статтею 6 Конвенції. Учасник справи повинен мати можливість захистити свою позицію в суді. Така можливість сприяє дотриманню принципу змагальності через право особи бути почутою та прийняттю обґрунтованого і справедливого рішення. Загальна концепція справедливого судочинства, яка охоплює основний принцип, згідно з яким провадження має бути змагальним, вимагає, щоб особа була поінформована про порушення справи та хід її розгляду (постанова Верховного Суду від 07 березня 2024 року у справі № 240/17246/23, провадження № К/990/3166/24).

Такі принципи цивільного судочинства як відкритість інформації щодо справи, змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі реалізуються, зокрема, шляхом надання особам, які беруть участь у справі, рівних процесуальних прав й обов`язків, до яких, зокрема, віднесено право знати про всі судові рішення, які ухвалюються в справі та стосуються їхніх інтересів, а також право давати усні та письмові пояснення, доводи та заперечення.

Відповідно до частин другої, четвертої, п`ятої, шостої статті 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо повістку надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення (частина восьма статті 128 ЦПК України).

Згідно із частинами першою-четвертою статті 130 ЦПК України у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду. Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення.

Верховний Суд зазначає, що повідомлення сторін про час та місце розгляду справи суд здійснює відповідно до статті 128 ЦПК України. Якщо в матеріалах справи немає доказів про повідомлення учасника справи про час та місце розгляду справи, то він не може вважатися повідомленим належним чином.

Отже, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції належним доказом вручення судової повістки, надісланої засобами поштового зв`язку, є, зокрема повідомлення про вручення рекомендованого листа.

Згідно з частиною другою статті 130 ЦПК України розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17 (провадження № 14-507цс18) виснувала, що: «як на момент ухвалення заочного рішення, так і на момент розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду не дозволяють дійти висновку, що повернення повістки про виклик до суду із вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи».

Крім того, колегія суддів зазначає, що за даними відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, місце реєстрації ОСОБА_2 значиться за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1, а. с. 62). Водночас копія ухвали Київського апеляційного суду від 12 лютого 2025 року про відкриття апеляційного провадження, копія ухвали Київського апеляційного суду від 19 лютого 2025 року про призначення справи до судового розгляду на 16 квітня 2025 року на 09 год 30 хв та судова повістка-повідомлення про місце, дату і час розгляду справи направлялися ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , що не є офіційним місцем проживання ОСОБА_2 та не є місцем її реєстрації.

За наведених обставин у справі, яка переглядається, відсутні відомості про належне повідомлення Київським апеляційним судом ОСОБА_2 про надходження апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 20 січня 2025 року, відкриття апеляційного провадження та надсилання судової повістки-повідомлення про дату місце і час розгляду справи, що позбавило ОСОБА_2 права ознайомитися з апеляційною скаргою іншої сторони, надати відзив на апеляційну скаргу, висловивши свою позицію щодо аргументів апеляційної скарги.

Таким чином, апеляційний суд за відсутності відомостей про належне повідомлення відповідачки про надходження апеляційної скарги, відкриття апеляційного провадження у порушення вимог статті 360 ЦПК України позбавив ОСОБА_2 права надати відзив на апеляційну скаргу, про що вона зазначає у касаційній скарзі.

У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити, оскаржене судове рішення апеляційного суду скасувати на підставі

пункту 5 частини першої статті 411 ЦПК України, а справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.

У частині четвертій статті 411 ЦПК України закріплено, що справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржена постанова суду апеляційної інстанції ухвалена без додержання норм процесуального права.

Отже, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити, постанову суду апеляційної інстанції скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Щодо судових витрат

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, Верховний Суд не здійснює розподіл судових витрат.

Керуючись статтями 402, 409, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Київського апеляційного суду від 16 квітня 2025 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. В. Сердюк

Судді А. І. Грушицький

В. М. Ігнатенко

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров