ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 333/4165/23

провадження № 61-12439св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - держава Україна в особі Запорізької обласної прокуратури,

третя особа - Державна казначейська служба України,

провівши в порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою Запорізької обласної прокуратури на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 квітня 2024 року в складі судді Дмитрієвої М. М. та постанову Запорізького апеляційного суду від 06 серпня 2024 року в складі колегії суддів: Поляков О. З., Кухаря С. В., Крилової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до держави України в особі Запорізької обласної прокуратури та просив стягнути з відповідача на його користь майнову шкоду у вигляді понесених витрат на правову допомогу адвоката у кримінальному провадженні в сумі 15 000,00 грн та моральну шкоду в сумі 803 553,14 грн.

На обґрунтування позову зазначав, що у вересні 2015 року старшим слідчим слідчого відділу прокуратури Запорізької області до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне провадження за № 0004606 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 125 КК України, за фактом нанесення ним легких тілесних ушкоджень ОСОБА_2 .

У вказаному кримінальному провадженні 19 січня 2017 року йому повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 125 КК України.

26 січня 2017 року затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні та направлено його до суду.

Вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області 13 травня 2019 року його визнано невинуватим та виправдано у пред`явленому обвинуваченні за частиною першою статті 125 КК України.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 17 січня 2022 року вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 травня 2019 року відносно ОСОБА_1 залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 21 квітня 2022 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанцій, на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 травня 2019 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 17 січня 2022 року.

Таким чином, він незаконно перебував під слідством та судом з 19 січня 2017 року до 17 січня 2022 року.

Внаслідок незаконних дій органів державної влади йому завдано моральну та матеріальну шкоду.

Зокрема, 07 грудня 2021 року він уклав договір про надання правової допомоги із адвокатом Мамедовим Т. К., який здійснював його захист в апеляційному суді. Загальна вартість наданих послуг склала 15 000,00 грн.

У зв`язку з безпідставним обвинуваченням та перебуванням під слідством та судом йому було заподіяно моральних страждань, що є підставою для стягнення на його користь 803 553,14 грн на відшкодування моральної шкоди.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просив позов задовольнити.

Короткий зміст рішення судів першої та апеляційної інстанції

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 квітня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України моральну шкоду в сумі 479 733,14 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з доведеності факту заподіяння позивачу моральної шкоди у зв`язку з його незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, перебуванням під слідством та судом.

Cудові витрати не є збитками в розумінні цивільного права, питання про розподіл судових витрат вирішується у межах розгляду того кримінального провадження, у ході розгляду якого вони виникли, а тому у задоволенні вимог про стягнення 15 000,00 грн на відшкодування витрат, понесених на правову допомогу адвоката у кримінальному провадженні, слід відмовити.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 06 серпня 2024 року рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 квітня 2024 року в частині задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди змінено, викладено абзац другий резолютивної частини у такі редакції:

«Стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в розмірі 479 733,14 грн».

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 квітня 2024 року в частині відмови у задоволенні вимог про відшкодування майнової шкоди скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Стягнуто з Держави України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 відшкодування майнової шкоди за надання правничої допомоги у кримінальному провадженні в сумі 15 000,00 грн.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що вирішуючи спір у частині визначення розміру моральної шкоди, суд першої інстанції, врахувавши обставини справи, особливості впливу події незаконного притягнення до кримінальної відповідальності на позивача, ступінь тяжкості пред`явленого йому обвинувачення, тривалість перебування під судом і слідством (59 місяців та 29 днів), глибину душевних страждань позивача, обґрунтовано визначив розмір моральної шкоди в сумі 479 733,00 грн.

Відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, а тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номер чи вид рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання. Враховуючи наведене, наявні підстави для зміни резолютивної частини рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у передбачених цим законом випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема, суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги.

Встановивши факт понесення витрат у зв`язку з наданням юридичної допомоги, суд стягує витрати саме за час перебування під слідством і судом, відтак застосуванню підлягає спеціальна норма закону.

На підтвердження понесення витрат на надання юридичної допомоги ОСОБА_1 надав належні докази, тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У вересні 2024 року Запорізька обласна прокуратура звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просила змінити рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 квітня 2024 року, зменшити стягнутий розмір моральної шкоди на користь ОСОБА_1 , та скасувати постанову Запорізького апеляційного суду від 06 серпня 2024 року в частині задоволення вимог про стягнення майнової шкоди і залишити в цій частині в силі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 квітня 2024 року.

На обґрунтування касаційної скарги зазначала про застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року в справі № 6-2203цс15 та у постановах Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі № 826/1216/16, від 20 вересня 2018 року в справі № 751/3840/15-ц, від 31 жовтня 2018 року в справі № 383/596/15, від 21 серпня 2019 року в справі № 523/13432/16-ц, від 17 вересня 2019 року в справі № 810/3806/18, від 23 жовтня 2019 року в справі № 333/7311/16-ц, від 31 березня 2020 року в справі № 726/549/19, від 30 вересня 2020 року в справі № 379/1418/18, від 28 жовтня 2020 року в справі № 303/3973/17, від 09 червня 2022 року в справі № 759/2952/20, від 09 листопада 2022 року в справі № 461/422/21, від 08 листопада 2023 року в справі № 539/2673/21 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Також зазначала про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

На момент звернення до суду з цією касаційною скаргою відсутній висновок Верховного Суду у подібних правовідносинах щодо застосування абзацу 3 статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» у взаємодії зі статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Витрати позивача на правову допомогу у кримінальному провадженні в розмірі 15 000,00 грн документально не підтверджені, тому позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 09 жовтня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Комунарського районного суду м. Запоріжжя.

24 жовтня 2024 року справа № 333/4165/23 надійшла до Верховного Суду.

У касаційній скарзі Запорізька обласна прокуратура просить здійснити розгляд справи за участю її представника.

Враховуючи положення статті 7, частини першої статті 401 ЦПК України, оскільки попередній розгляд справи в суді касаційної інстанції проводиться без повідомлення учасників справи, немає підстав для задоволення клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом учасників справи.

Рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду в частині відмовлених позовних вимог в касаційному порядку не оскаржувалися та в силу вимог статті 400 ЦПК України не переглядаються.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 14 вересня 2015 старший слідчий слідчого відділу прокуратури Запорізької області вніс до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне провадження № 0004606 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 125 КК України, за фактом нанесення головним державним інспектором Мелітопольського територіального відділу Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Запорізькій області ОСОБА_1 легких тілесних ушкоджень ОСОБА_2 .

19 січня 2017 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 125 КК України.

26 січня 2017 року затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні та направлено його до суду.

Вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області 13 травня 2019 року ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за частиною першою статті 125 КК України та виправдано.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 17 січня 2022 року апеляційні скарги прокурора Мелітопольської місцевої прокуратури Навки Н. В., потерпілого ОСОБА_2 та його представника адвоката Савона В. В. залишено без задоволення. Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 травня 2019 року залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 21 квітня 2022 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 травня 2019 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 17 січня 2022 року.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частинами першою, другою статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду» (далі - Закон № 266/94-ВР).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Відповідно до статті 3 Закону № 266/94-ВР у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Згідно зі статтею 4 Закону № 266/94-ВР відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зав`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з частиною третьою статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У справі, яка переглядається, встановлено, що ОСОБА_1 незаконно перебував під слідством та судом з 19 січня 2017 року по 17 січня 2022 року, тобто 59 місяців 29 днів.

З урахуванням наведеного, правильним є висновок судів попередніх інстанцій про те, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки Закону № 266/94-ВР.

Відповідно до частини третьої статті 13 Закону № 266/94-ВР відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати більший розмір відшкодування, а обмеження максимального розміру моральної шкоди Законом № 266/94-ВР не передбачено.

Тобто вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди та визначаючи її розмір, суди, керуючись засадами справедливості, добросовісності та розумності, мають виходити із встановлених фактичних обставин кожної окремо взятої справи

Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди, суди врахували характер правопорушення, глибину душевних страждань ОСОБА_1 , тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках позивача, вимоги розумності та справедливості, та дійшли правильного висновку про стягнення на його користь 479 733,14 грн на відшкодування моральної шкоди.

За змістом пункту 4 статті 3 Закону № 266/94-ВР у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України.

Положеннями КПК України визначено, що юридична допомога в кримінальному провадженні (кримінальній справі) включає дії адвоката як на стадії досудового розслідування, так і судового провадження.

До правової допомоги належать консультації, роз`яснення з правових питань, складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво в судах.

Встановлено, між ОСОБА_1 та адвокатом Мамедовим Т. К. 07 грудня 2021 року було укладено договір про надання правової допомоги та додаткову угоду № 1 від 07 грудня 2021 року.

На підставі цього договору адвокат надавав ОСОБА_1 правничу допомогу в кримінальному провадженні в Запорізькому апеляційному суді.

Встановивши, що документально підтверджені витрати позивача на юридичну допомогу у кримінальному провадженні становлять 15 000,00 грн, апеляційний суд обґрунтовано задовольнив позов ОСОБА_1 в цій частині.

Висновки судів не суперечать правовим висновкам, викладеним Верховним Судом у зазначених в касаційній скарзі постановах.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки зводяться до власного тлумачення заявником норм законодавства та необхідності переоцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону, й підстав для їх скасування немає.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу Запорізької обласної прокуратури залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції у незміненій та нескасованій при апеляційному перегляді частині та постанову апеляційного суду залишити без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Запорізької обласної прокуратури залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 квітня 2024 року у незміненій та нескасованій при апеляційному перегляді частині та постанову Запорізького апеляційного суду від 06 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:М. Ю. Тітов А. Ю. Зайцев Є. В. Коротенко