печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2025 року

Суддя Печерського районного суду м. Києва Єрмічова В. В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «ЕВЕРЕСТ», третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «ПОРТОФІН», про стягнення 3% річних та інфляційних втрат,

УСТАНОВИВ:

До Подільського районного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до ПАТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «ЕВЕРЕСТ» про стягненн з відповідача грошових коштів у розмірі 11 393,54 грн - 3% річних та 39 254,45 грн інфляційних втрат, а також вирішити питання щодо стягнення з відповідача понесених судових витрат зі сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 06.09.2021 між ОСОБА_1 та ПАТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «ЕВЕРЕСТ», від імені, в інтересах та за рахунок якого діє Товариство з обмеженою відповідальність «Компанія з управління активами «ПОРТОФІН», було укладено попередній договір РБЛ/15-КВ/142-2. Крім цього, 06.09.2021 між ОСОБА_1 та ПАТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «ЕВЕРЕСТ» укладено Договір № 1 про внесення змін до Попереднього договору. 24.10.2023 сторони у справі уклали Договір про розірвання попереднього договору. В пункті 5 Договору про розірвання від 24.10.2023 сторонами взаємно визнано обов`язок відповідача повернути на користь позивача кошти в розмірі 645351 грн 40 коп. По спливу 90 календарних днів з дати підписання договору про розірвання від 24.10.2023 відповідач кошти у розмірі 645 351,40 грн позивачу не повернув.

12.02.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про стягнення коштів (справа № 758/1635/24). Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 27.08.2024 у справі № 758/1635/24 позов ОСОБА_1 задоволено та стягнуто на його користь суму основного боргу у розмірі 495 351 грн 40 коп. та 3% річних в сумі 899,26 грн за період 23.01.2024 по 12.02.2024, які також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача - 3% річних та інфляційні втрати за період з 12.02.2024 (з моменту звернення до суду) по 29.10.2024 (на момент виконання рішення), у зв`язку з чим позивач вимушений звернутись до суду із вказаним позовом за захистом своїх прав.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 02.12.2024 вище вказану справу передано на розгляд за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва.

19.06.2025 ухвалою Печерського районного суду м. Києва відкрито провадження у справі, прийнято рішення про розгляд справи за правилами позовного провадження в спрощеному порядку без виклику (повідомлення) сторін. Указаною ухвалою суду відповідачу було встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву, а також клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Відповідно до статей 174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм правом та не подав до суду відзив на позовну заяву із викладенням заперечень проти неї.

За вказаних обставин, а також ураховуючи те, що відповідач у встановлений строк відзив на позовну заяву не подав, клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін не заявив, суд вирішив справу за наявними матеріалами, як то передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України.

Оскільки розгляд справи здійснювався судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов такого висновку.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом, що 06.09.2021між ОСОБА_1 та ПАТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «ЕВЕРЕСТ», від імені, в інтересах та за рахунок якого діє Товариство з обмеженою відповідальність «Компанія з управління активами «ПОРТОФІН», було укладено попередній договір РБЛ/15-КВ/142-2, за умовами якого сторони домовились про укладення основного договору купівлі-продажу квартири після прийняття об`єкту будівництва в експлуатацію, реєстрації права власності відповідача на квартиру за собою та після здійснення позивачем повної оплати за квартиру (пункти 1.1.8, 2.2. попереднього договору). Попередній договір було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гречаною Р. Т. 06.09.2021, зареєстровано в реєстрі № 1176.

Крім цього, 06.09.2021 між ОСОБА_1 та ПАТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «ЕВЕРЕСТ» укладено Договір № 1 про внесення змін до Попереднього договору, згідно умов якого сторони визнали сплату позивачем на користь відповідача 1002518 грн 86 коп. Договір № 1 було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гречаною Р. Т. 06.09.2021, зареєстровано в реєстрі № 1177.

24.10.2023 сторони у справі уклали Договір про розірвання попереднього договору, що посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малаховською І. В. 24.10.2023, зареєстровано в реєстрі № 887.

У пункті 1 Договору про розірвання сторони дійшли згоди про припинення Попереднього договору. У пункті 2 Договору про розірвання сторонами взаємно визнано обов`язок відповідача протягом 90 календарних днів з дати підписання Договору про розірвання повернути на користь позивача сплачений ним забезпечувальний платіж, за вирахуванням суми штрафу і пені.

В пункті 5 Договору про розірвання від 24.10.2023 сторонами взаємно визнано обов`язок відповідача повернути на користь позивача кошти в сумі 645351 грн 40 коп.

Після спливу 90 календарних днів з дати підписання договору про розірвання від 24.10.2023 відповідач кошти у розмірі 645 351,40 грн позивачу не повернув.

23.01.2024 розпочалось прострочення боржника (відповідача).

12.02.2024 позивач звернувся до суду із позовом про стягнення коштів (справа № 758/1635/24).

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 27.08.2024 у справі № 758/1635/24 позов ОСОБА_1 задоволено та вирішено стягнути з Публічного акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «ЕВЕРЕСТ» на користь ОСОБА_1 суму основного боргу у розмірі 495 351 грн 40 коп. та 3% річних в сумі 899 грн 26 коп; стягнути з Публічного акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «ЕВЕРЕСТ» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмір 6 462 грн 51 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 24 000 грн.

Після ухвалення рішення у справі № 758/1635/24 відповідачем здійснено часткове добровільне виконання своїх боргових зобов`язань перед позивачем у таких розмірах:

20.09.2024 відповідачем сплачено 25 000,00 грн суми основного боргу на користь позивача;

01.10.2024 відповідачем сплачено 20 351,40 грн суми основного боргу на користь позивача;

що разом станом на 29.10.2024 становить 45 351,4 грн.

На виконання рішення Подільського районного суду міста Києва від 27.08.2024 у справі № 758/1635/24, яке набрало законної сили 07.10.2024, 29.10.2024 було відкрито два виконавчих провадження ВП № 76417383, ВП № 76417418.

У межах виконавчих проваджень решту розміру заборгованості було стягнуто у таких розмірах:

30.10.2024 відповідачем сплачено 450 899,26 грн суми основного боргу та 3% річних на користь позивача;

30.10.2024 відповідачем сплачено 30 462,51 грн суми відшкодування судових витрат на користь позивача, що станом на 30.10.2024р. становить 481 361,77 грн.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

За змістом частин 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом. Відповідач порушує зобов`язання за даним договором.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

У силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до пункту 1 статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу та інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як зазначено в статті 629 і статті 632 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, а ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

За змістом статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Крім того, за вимогами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання за вимогою кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за увесь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлено договором або законом.

У пункті 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц зазначено, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань».

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц, від 23 червня 2020 року у справі № 536/1841/15-ц зроблено висновок, що внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

З огляду на викладені висновки Верховного Суду, які відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховуються судом щодо застосування норм права в подібних правовідносинах, суд дійшов висновку, що позивач вправі вимагати від відповідача застосування наслідків порушення виконання рішення у виді сплати штрафних санкцій, передбачених статтею 625 ЦК України.

Оскільки, рішенням Подільського районного суду міста Києва від 27.08.2024 у справі № 758/1635/24 позов ОСОБА_1 задоволено та стягнуто на його користь суму основного боргу у розмірі 495 351 грн 40 коп. та 3% річних в сумі 899,26 грн за період 23.01.2024 по 12.02.2024, тому також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 3% річних та інфляційні втрати за період з 12.02.2024 (з моменту звернення до суду) по 29.10.2024 (на момент виконання рішення).

Так, на підставі наданого представником позивача розрахунку, відповідно до ст. 625 ЦК України, за період прострочення погашення заборгованості з 12.02.2024 по 29.10.2024, розмір 3% річних складає 11 393,54 грн та розмір інфляційних втрат складає 39 254,45 грн.

З наданими розрахунками суд погоджується та вважає позовні вимоги в цій частині такими, що підлягають задоволенню.

При цьому, відповідачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, надані стороною позивача, не спростовано, власних розрахунків не надано.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Крім цього, згідно ЦПК України не підлягають доказуванню преюдиційні обставини, тобто факти, встановлені судовим рішенням або вироком суду, що набрали законної сили, за умови, що у справі беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої ці обставини встановлено. Також, не потребують доказування загальновідомі обставини та ті, що були визнані сторонами, якщо таке визнання прийнято судом.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжною інструкцією № 3М3М-5К21-В49К-7АЕА від 25.11.2024 про сплату судового збору в розмірі 1 211,20 грн, який, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійсненим ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При стягненні витрат на правову допомогу слід ураховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України).

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Суду заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу суду надано Договір № 20241031-2 про надання правової (правничої) допомоги від 31.10.2024, укладений між позивачем та адвокатом Сертом О. В.

На виконання договору № 20241031-2 про надання правової (правничої) допомоги від 31.10.2024 адвокатом Сертою О. В. надано ОСОБА_1 такі послуги:

- написання, формування та подання адвокатом Сертом О. В. позовної заяви (першої заяви по суті) за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «ЕВЕРЕСТ» про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, разом у розмірі 50 647,99 грн; (пункт 15.1 Договору).

Всі послуги та витрачений адвокатом Сертою О. В. час на їх надання, вказані у детальному описі робіт (наданих послуг) від 11.11.2024.

Станом на 11.11.2024 на виконання договору № 20241031-2 про надання правової (правничої) допомоги від 31.10.2024 на підставі виставленого адвокатом рахунку № 1 від 31.10.2024 ОСОБА_1 сплатив 31.10.2024 адвокату Серті О. В. кошти у розмірі 8 500,00 грн.

Отже, згідно копії платіжної інструкції № 0.0..1 від 31.10.2024 вбачається, що позивачем сплачено на користь адвоката Серта О. В. грошові кошти на професійну правничу допомогу в сумі 8 500,00 грн, що свідчить про фактичне понесення позивачем вказаних витрат, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Натомість, суд не вбачає підстав для стягнення витрат в сумі 8 500,00 грн за послуги отримання адвокатом виконавчого листа та оформлення заяви про примусове виконання судового рішення, оскільки вказані послуги можуть бути виконані у майбутньому, факт їх понесення позивачем на момент винесення судом рішення у даній справі не підтверджено.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, наведеної у додатковій постанові від 05.09.2019 по справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, за наявності заперечень іншої сторони, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Отже, виходячи з критеріїв реальності та розумності, враховуючи складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, з урахуванням ухвалення рішення по справі на користь позивача, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги у розмірі 8 500,00 грн.

На підставі статей 202, 207, 525, 526, 530, 610, 611, 625-629, 633, 634, 638 ЦК України, керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 48, 76-81, 133, 137, 141, 247, 263-265, 280-282, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «ЕВЕРЕСТ», третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «ПОРТОФІН», про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «ЕВЕРЕСТ» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 11 393 (одинадцять тисяч триста дев`яносто три) гривні 54 коп. - 3% річних та 39 254 (тридцять дев`ять тисяч двісті п`ятдесят чотири) гривні 45 коп. - інфляційних втрат.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «ЕВЕРЕСТ» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1 211,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 500,00грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брати участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 16.09.2025.

Повне найменування сторін у справі:

позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ;

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «ЕВЕРЕСТ», , юридична адреса: Печерський узвіз, 5, каб. 109, м. Київ;

третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Портофін», , юридична адреса: вул. Ю. Іллєнка, 81-А, м. Київ.

Суддя В. В. Єрмічова