Провадження № 22-ц/802/902/25 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 червня 2025 року та додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 червня 2025 року

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що з 07 червня 2014 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 , який рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 червня 2023 року між ними розірвано. У шлюбі народилася дитина син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач зазначала, що син ОСОБА_3 постійно проживає з нею в орендованому житлі і перебуває на повному її утриманні. Всі витрати, які пов`язані з оплатою комунальних послуг, харчуванням, придбанням одягу, взуття для дитини, додаткові витрати, які пов`язані з навчальним процесом, лікуванням дитини несе вона. Дитина навчається в гімназії № 18 м. Луцька Волинської області. Щомісячна вартість обідів в гімназії для дитини складає 1 400 грн. Придбання додаткових підручників, витрати на внески у фонд гімназії, внески до батьківського комітету, які є обов`язковими додатково складають 1 000 грн щомісячно. Інші витрати, пов`язані з придбанням дитині речей і предметів складають щомісячно не менше 1 500 грн. Всі ці витрати, відповідно до домовленостей з відповідачем ОСОБА_2 , мають бути поділені між ними як батьками порівну в рівних частинах.

Позивач також вказувала, що на час проживання в шлюбі, після його розірвання та на даний час відповідач має постійне місце роботи, офіційно працевлаштований та отримує заробітну плату. З огляду на наявність постійної роботи і постійного заробітку у відповідача, вони досягнули згоди, що кошти на утримання спільної дитини відповідач буде сплачувати добровільно і щомісячно. Окрім цього, домовились про добровільну сплату батьком додаткових витрат, пов`язаних з придбанням дитині необхідних предметів і речей для вжитку, забезпечення навчального процесу, тобто була досягнута домовленість про додаткові витрати на дитину в рівних частинах. Відповідачем тривалий час виконувалася домовленість за умови надання нею підтверджуючих документів на такі витрати, проте не всі витрати можливо підтвердити фіскальними чеками, зокрема, витрати, пов`язані із навчальним процесом в школі, тощо. Починаючи з січня 2024 року відповідач припинив добровільно сплачувати аліменти та повертати їй половину коштів, витрачених на придбання предметів і речей, оплати навчального процесу, тощо.

Згідно з довідкою про заробітну плату ТОВ «ХАРД МЕД» за період з січня 2024 року по липень 2024 року включно розмір заробітної плати відповідача ОСОБА_2 становив 95 624 грн 73 коп. Разом з тим, їй відомо розмір заробітної плати відповідача, який працює в ТОВ «ХАРД МЕД» інженером-програмістом, складає не менше як 50 000 грн щомісячно. При цьому ОСОБА_2 має у власності два автомобілі, свій будинок та ряд інших предметів і речей.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд стягувати з ОСОБА_2 на свою користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 01 січня 2024 року і до досягнення сином повноліття, а також стягувати з відповідача на свою користь кошти у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 грн, як додаткові витрати для забезпечення матеріальних потреб дитини щомісячно з дня пред`явлення позову.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 червня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Ухвалено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову - 20 серпня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти в твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 грн як додаткові витрати на дитину щомісячно, починаючи стягнення з 20 серпня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду в частині стягнення аліментів на дитину у межах суми платежу за один місяць допущено до обов`язкового негайного виконання.

Додатковим рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 червня 2025 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив оскаржуване рішення суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дитину в твердій грошовій сумі скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у їх задоволенні. Крім того, просив скасувати додаткове рішення суду про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з нього на користь позивача 1 000 грн зазначених витрат.

На переконання скаржника, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з нього на користь позивача додаткових витрат на дитину у цій справі. Суд не звернув уваги на те, що витрати на лікування дитини, яка має проблеми із здоров`ям очей, є поточними витратами, які охоплюються розміром аліментів. Позивач не надала переконливих доказів на підтвердження стійкого погіршення стану здоров`я сина, а тому такі обставини не є особливим у розумінні ст. 185 Сімейного кодексу (далі СК) України. Також витрати на репетитора не є додатковими витратами у розумінні вимог СК України та охоплюються розміром аліментів, що стягуються з одного з батьків на утримання дитини, а тому не можуть вважатися додатковими. Вважає, що позивач належними та допустимими доказами не довела понесення додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами, а також понесення таких витрат у майбутньому. Крім того, відповідач вказував, що визначений судом у додатковому рішенні до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн є необґрунтованим та неспівмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг). Вважає, що витрати позивача на професійну правничу допомогу у вигляді складання позовної заяви та консультації у розмірі 1 000 грн є цілком обґрунтованими, оскільки справа про стягнення аліментів є малозначною та даний спір не потребував вивчення додаткових підзаконних актів або міжнародно-правового законодавства.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_5 , посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині та додаткове рішення суду - без змін. Вважає, що суд ухвалив рішення суду в оскаржуваній частині та додаткове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Позивач ОСОБА_1 у суді першої інстанції в належний спосіб довела наявність відповідних обставин, подій і фактів, які пов`язані з необхідністю стягнення додаткових коштів та долучила документи, якими підтверджуються додаткові витрати на дитину. Так судом встановлено, що стягнення з відповідача ОСОБА_2 додаткових витрат пов`язано з необхідністю надання на постійній основі кваліфікованих медичних послуг по причині наявної у дитини хвороби очей та інших захворювань, витрати за послуги репетиторів, додаткового шкільного харчування. При цьому відповідач не заперечував наявності у дитини проблем із здоров`я та необхідністю постійного медичного спостереження та профілактичних заходів, які в свою чергу потребують відповідного фінансового забезпечення. Крім того, розглядаючи заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд в належний спосіб перевірив долучені до заяви документи, якими підтверджуються обсяг виконаних представником позивача робіт у цій справі, а тому з додержанням положень закону стягнув з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується відповідачем лише в частині задоволення позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дитину, а також додаткове рішення суду, яким вирішено питання щодо витрат на професійну правничу допомогу, то відповідно до ст. 367 ЦПК України апеляційним судом в решті рішення суду не переглядається та на предмет законності й обґрунтованості не перевіряється.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України ця справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження та без повідомлення учасників справи.

За змістом частин 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою ухвалення постанови у цій справі є 18 вересня 2025 року - дата складення повного судового рішення.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дитину належить скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог, а додаткове рішення суду необхідно змінити, виходячи з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони по справі з 07 червня 2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 червня 2023 року між ними розірвано (а.с.6-8).

У шлюбі народилася дитина син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 12 березня 2021 року (а.с.5).

Як вбачається з інформації директора Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «ХАРД МЕД» від 13 серпня 2024 року №1-08/24, ОСОБА_2 за період з 01 січня 2024 року по 31 липня 2024 року отримав доходи в загальному розмірі (до виплати) 76 977 грн 91 коп. (а.с.10).

Як вбачається з відповіді директора ТОВ «ХАРД МЕД» Романа Каліщука від 06 березня 2025 року №1-03/25 на адвокатський запит, розмір заробітної плати відповідача ОСОБА_2 в ТОВ «ХАРД МЕД» за період з 01 серпня 2024 року по 28 лютого 2025 року склав до виплати 79 760 грн 05 коп. (а.с.74, 76).

Згідно з виписками АТ КБ «Приватбанк» про рух коштів по картці відповідача, перекази коштів на картковий рахунок позивача ОСОБА_1 підтверджують те, що відповідач сплачував аліменти позивачу з 01 квітня 2023 року по 17 березня 2025 року (а.с.32-34, 80).

З інформації, наданої РСЦ ГСЦ в Рівненській, Волинській та Житомирській областях ТСЦ МВС № 0741 від 04 березня 2025 року слідує, що за період з 2014 року за громадянином ОСОБА_2 було зареєстровано транспортні засоби:

- MERCEDES-BENZ VITO 109 CDІ, номер кузова НОМЕР_2 , який було перереєстровано 26 грудня 2018 року;

- VOLKSWAGEN GOLF номер кузова НОМЕР_3 , який було перереєстровано 18 вересня 2019 року;

- CHEVROLET ORLANDO, номер кузова НОМЕР_4 , який перереєстровано 25 травня 2024 року;

- TESLA MODEL 3, номер кузова НОМЕР_5 , який було зареєстровано 29 травня 2024 року (а.с.69, 77).

Як вбачається з договору оренди житлового приміщення від 01 лютого 2025 року, позивач ОСОБА_1 проживає в орендованому житлі разом із неповнолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сплачує комунальні послуги. Вартість орендної плати за місяць складає 7 000 грн (п. 3.1. договору). Пунктом 3.3. договору оренди житлового приміщення визначено, що вартість житлово-комунальних послуг, плата за Інтернет, сплачується згідно виставлених постачальниками рахунків і не входить до орендної плати (а.с.113-119).

Згідно з довідкою ТОВ «НП ГЛОБАЛ» № NPI00000035 від 29 квітня 2025 року ОСОБА_1 працює в ТОВ «НОВА ПОШТА ГЛОБАЛ» з 28 жовтня 2022 року. На даний момент займає посаду менеджера з супроводу глобальних клієнтів. Дохід за період з 01 квітня 2024 року по 31 березня 2025 року склав 933 628 грн 58 коп. (сума до виплати 739 831 грн 21 коп.) (а.с.122).

Судом також встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має проблеми із здоров`ям очей. Згідно з медичною випискою Центру хірургії ока професора Загурського № 37429.ЛО/8 від 23 листопада 2024 року, дитина має гіперметропію середнього ступеню обох очей, складний гіперметропічний астигматизм обох очей; лікувальні рекомендації: корегувальні окуляри для постійного користування, здоровий режим, обмеження зорового навантаження, прогулянки на свіжому повітрі (а.с.109).

Наведених обставин відповідач у суді першої інстанції не заперечував та додатково пояснив, що він також оплачував витрати з придбання ліків (краплі для очей) та відвідування лікаря окуліста (а.с.89, 90).

Також встановлено, що дитина додатково займається з репетитором, послуги якого у розмірі 2 400 грн на місяць оплачує позивач ОСОБА_1 , на підтвердження чого остання надала відповідні підтверджуючи документи (а.с.104-108).

ОСОБА_1 звертаючись до суду з цим позовом у своїх вимогах про стягнення додаткових витрат на дитину вказувала, що син ОСОБА_3 має ряд захворювань, зокрема, гіперметропія середнього ступеню обох очей, складний гіперметропічний астигматизм обох очей, а матеріальний стан батька дитини дозволяє йому надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, оскільки він працює в компанії ТОВ «ХАРД МЕД» на постійній основі, отримує сталу заробітну плату в середньому 10 500 11 500 грн на місяць, та не заперечує проти свого обов`язку матеріально утримувати сина, про що свідчать докази по перерахунку коштів на її картку з призначенням: для Назара, не має на своєму утриманні інших малолітніх чи неповнолітніх дітей. Відповідач відшкодовує половину додаткових витрат на спільного сина при умові надання йому підтверджуючих документів на витрати, проте такі витрати носять епізодичний характер, коли захоче відповідач. Враховуючи, що син перебуває на її повному утриманні, всі витрати здійснює вона сама, а це і придбання продуктів харчування, одягу, шкільного приладдя, оплата репетитора, харчування в гімназії, оплата відвідувань лікарів: окуліст, стоматолог та інші, гуртки та спортивні секції, при тому, що не завжди певні витрати можна підтвердити чеками чи квитанціями, а без них відповідач ставить під сумнів здійснені нею витрати. Тому, щоб уникнути такої процедури отримання від відповідача аліментів та відшкодування додаткових витрат в майбутньому, звернулася до суду для вирішення питання про стягнення додаткових витрат на дитину шляхом ухвалення судового рішення.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину, суд дійшов висновку, що позивач довела наявність особливих обставин, які свідчать про необхідність понесення додаткових витрат. Суд виходив з того, що відповідач ОСОБА_2 не має на утриманні інших малолітніх або неповнолітніх дітей, офіційно працевлаштований та має стабільний заробіток, його матеріальне становище дозволяє брати участь в матеріальному забезпеченні свого сина, зокрема, й сплачувати додаткові витрати в рівних частках з позивачем, з огляду на його позицію, відповідно до якої він не заперечує необхідність оплати додаткових витрат на дитину в розмірі 50/50 з кожного з батьків, при наявності підтверджуючих документів, та наданих ним доказів про добровільне перерахування певної кількості грошових коштів на поточні потреби дитини, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат на дитину у розмірі 2 000 грн щомісячно, починаючи стягнення з 20 серпня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття, що із врахуванням встановлених у цій справі суд вважав не буде обтяжливим і надмірним для відповідача.

Апеляційний суд не може погодитися із такими висновками суду, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (ч. 2 ст. 185 СК України).

Пленум Верховного Суду України у постанові від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у п. 18 звернув увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких визначений зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.

Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку, які підлягають доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, необхідно враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Наведений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29 квітня 2022 року у справі № 761/27222/10 (провадження № 61-8815св21).

У постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 320/383/19 (провадження № 61-18284св19) Верховний Суд виснував, що доказами, які підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які підтверджують, зокрема, витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватися відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У справі, яка переглядається, апеляційним судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів щодо загального розміру додаткових витрат на дитину, які понесла позивач ОСОБА_1 та що такі витрати пов`язані з наявністю особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину. Позивач у своїх позовних вимогах не зазначила для розвитку яких здібностей дитини, чи у зв`язку з якою хворобою чи каліцтвом, або іншими обставинами необхідно щомісячно стягувати кошти з відповідача. В матеріалах справи також відсутні докази, яка сума понесених позивачем коштів на дитину була компенсована відповідачем, оскільки обома сторонами не заперечувалася та обставина, що половину понесених позивачем коштів на дитину за умови документального підтвердження відповідач ОСОБА_2 відшкодовував позивачу. Як слідує з матеріалів справи, дитина сторін по справі має захворювання очей та лікарем-офтальмологом надані наступні рекомендації: корегувальні окуляри для постійного користування, здоровий режим, обмеження зорового навантаження, прогулянки на свіжому повітрі. Тобто, наявність вказаного захворювання у дитини не є у розумінні ст. 185 СК України особливою обставиною, яка вимагає постійних фінансових витрат. Витрати на репетитора також не є додатковими витратами та охоплюються розміром аліментів, що стягуються з одного з батьків на утримання дитини, а тому не можуть вважатися додатковими. До того ж позивач не зазначила для розвитку яких здібностей дитини необхідні витрати на репетитора. Крім того, позивач не обґрунтувала та не надала відповідного розрахунку щодо необхідності стягнення коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому. Заявляючи вимогу про стягнення додаткових витрат на дитину наперед, позивач всупереч ст. 81 ЦПК України не надала доказів суми витрат, які будуть нею понесені та не довела їх необхідності.

Зважаючи на наведене, колегія суддів доходить висновку, що позовні вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, рішення суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 1 ст. 376 ЦПК України, в частині задоволення позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дитину належить скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у їх задоволенні.

Згідно з частинами 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд цій справі оскаржуване рішення суду скасовує частково та ухвалює нове у відповідній частині, тому відповідно до наведених положень ЦПК України суд змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Частинами 1-4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, складання відзиву на позовну заяву, апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Як встановлено апеляційним судом, в матеріалах містяться докази надання адвокатом Волощуком В. Ф. послуг з правничої допомоги та понесення позивачем ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 9 000 грн. Водночас суд першої інстанції урахувавши фактично витрачений адвокатом час на участь у судових засіданнях, зменшив розмір зазначених витрат позивача в цій частині з 3 000 грн до 1 000 грн, та відповідно зменшив загальний розмір витрат на професійну правничу допомогу з 9 000 грн до 7 000 грн. Такий розмір витрат колегія суддів вважає обґрунтованим, виходячи з реальності адвокатських витрат, розумності їх розміру та конкретних обставин у цій справі. Відповідачем зазначений розмір витрат не спростований.

Разом з тим, положеннями п. 3 ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що у разі часткового задоволення позову інші судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ураховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 апеляційним судом у цій справі задоволено частково, на половину від заявлених позовних вимог, тому колегія суддів дійшла висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 3 500 грн, у зв`язку з чим додаткове рішення у цій справі необхідно змінити.

Зважаючи на вищенаведені обставини, апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 268, 367-369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 червня 2025 року у цій справі в частині задоволення позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дитину скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, відмовити.

Додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 червня 2025 року у цій справі змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 500 (три тисячі п`ятсот) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий-суддя

Судді: