ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7556/25 Справа № 185/9665/24 Суддя у 1-й інстанції - Головін В. О. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючої - Городничої В.С.,

суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,

за участю секретаря судового засідання Гвоздєва М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2025 року у складі судді Головіна В.О. по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Науково-дослідного інституту травматології та ортопедії Донецького національного медичного університету про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом, пред`явленим до Науково-дослідного інституту травматології та ортопедії Донецького національного медичного університету, на предмет:

- визнання Науководослідний інститут травматології та ортопедії ДНМУ винним у заподіянні прямої шкоди стану його здоров`я, і як слідство спричинення йому матеріальної і моральної шкоди;

- стягнення з Науково-дослідного інституту травматології та ортопедії ДНМУ на користь позивача відшкодування матеріальної шкоди, яка була заподіяна у зв`язку та внаслідок дій або бездіяльності уповноважених осіб Донецького НДІ ортопедії й травматології, починаючи з 16 листопада 2021 року у розмірі 876 000 грн або 300 прожиткових мінімумів на момент задоволення вимоги;

- стягнення з Науководослідного інституту травматології та ортопедії ДНМУ на користь позивача матеріальну компенсацію моральної шкоди, заподіяної діями або бездіяльністю уповноважених осіб Донецького НДІ ортопедії й травматології, починаючи з 16 листопада 2021 року та їх наслідками у розмірі 2 117 000 грн або 715 прожиткових мінімумів на момент виконання вимоги, обґрунтовуючи це тим, що 16 листопада 2021 року лікарями Науково-дослідного інституту травматології та ортопедії Донецького національного медичного університету йому було проведене операційне втручання з тотального ендопротезування кульшового суглоба зліва з безцементним встановленням двополюсного імпланту кульшового суглобу зліва.

В обгрунтування позову посилався на те, що після проведеної операції 21 листопада 2021 року відбувся перший вивих встановленого імпланту кульшового суглобу. В той же день вивих було виправлено у відділенні кісткової патології.

21 грудня 2021 року під час нічного сну відбувся другий вивих імпланту лівого кульшового суглобу. У Донецькому НДІ травматології і ортопедії, вивих імпланту було усунуто.

23 лютого 2022 року під час нічного сну відбувся третій вивих імпланту лівого кульшового суглобу. У Донецькому НДІ травматології і ортопедії вивих усунуто.

13 березня 2022 року трапився четвертий вивих імпланту лівого кульшового суглобу. 19 березня у Старобільскій ЦРЛ, вивих імпланту було усунуто.

У період з 30 березня 2023 по 22 травня 2023 року у побуті сталися послідовно три вивіхи імпланту лівого кульшового суглоба. Таким чином з 21 листопада 2021 року по 22 травня 2023 року сталося 8 вивіхів імпланту.

Позивач зазначає, що внаслідок таких вивихів зазнавав значного болю. Реабілітація та відновлення після кожного вивиху, це тривалий процес зі суттєвими обмеженнями життедіяльності.

01 листопада 2023 року у клініці Peijas міста Вантаа позивачу було проведено ревізійну операцію з заміни компонентів двополюсного імпланту лівого кульшового суглобу з корегування положення встановлення ацетабулярного компоненту імпланту. Компоненти первинно встановленого імпланту було замінено на компонети виробника ZIMMER. 04 листопада 2023 року його було виписано з відділення додому.

Позивач вважає, що операція проведена уповноваженими особами Донецького НДІ ортопедії та травматології невдало, що потягнуло за собою зазначені ним в позові наслідки.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Науково-дослідного інституту травматології та ортопедії Донецького національного медичного університету про відшкодування шкоди відмовлено. Витрати на судовий збір віднести на рахунок держави. /а.с.200-203/.

Рішення суду мотивовано недоведеністю позивачем того факту неправильного проведення відповідачем наданого позивачу лікування, невідповідності до стандартів медичної допомоги та клінічних протоколів. Копії документів, які знаходяться в матеріалах справи підтверджують факти надання медичної допомоги позивачу. Жодним документом не підтверджується факт порушення відповідачем стандартів медичної допомоги та клінічних протоколів.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 у травні 2025 року подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невірно та необ`єктивно встановлені судом обставини, суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Скаржник просив скасувати рішення суду та ухвалити нове із задоволення позовних його вимог, посилаючись на те, що судом першої інстанції не було ініційовано питання призначення та проведення судово-медичної експертизи, не враховано, що він постійно проживає в окупованій Луганській області та постраждав у період війни /а.с.206-208/.

Представник відповідача, скориставшись правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, у червні 2025 року подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому зазначив, що доводи апелянта зводяться до тих обставин, яким судом першої інстанції вже надавалась правова оцінка та є висновок суду, а рішення суду є обґрунтованим щодо недоведеності позивачем факту неправильного та необхідного лікування відповідачем, недотримання ним клінічних протоколів та порушення стандартів надання медичної допомоги. Також скаржником не надавалось документів, які б підтверджували наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями лікарів відповідача та станом здоров`я позивача, щоб надавало можливість позивачеві пред`являти вимоги грошового характеру у відшкодування шкоди (а.с.227-230).

У серпні 2025 року ОСОБА_1 подав письмові заперечення на відзив на апеляційну скаргу відповідача, в яких зазначив, що доводи відповідача є безпідставними, а причинно-наслідковий зв`язок між діями лікарів та його станом здоров`я підтверджується доказами в матеріалах справи. Відповідач, на думку скаржника, намагається перекласти відповідальність на Старобільську ЦРЛ та Луганську обласну лікарню, однак перший вивих стався на п`ятий день після операції, проведеної лікарями відповідача. Просив скасувати рішення суду першої інстанції із задоволенням його позовних вимог (а.с.246,247).

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 16 листопада 2021 року в НДІ ТО Кухті В.В. проведено операційне втручання з тотального безцементного ендопротезування лівого кульшового суглобу протезом «Re Nova». Вивихи, які сталися у пацієнта після операційного втручання, були виправлені. Медичні послуги пацієнту надані відповідно до стандартів медичної допомоги та клінічних протоколів. Із урахуванням даних норм здійснювалося і вправлення вивихів.

З 13 березня 2022 року для надання медичної допомоги позивач звертався до інших медичних закладів, у яких йому надавалася медична допомога з усунення вивиху.

Судом встановлено, що позивачем не вказується, на якому рівні здійснено медичне втручання і яким чином вказані медичні послуги вплинули на подальший стан здоров`я. Встановлення причинно-наслідкового зв`язку між діями медичного персоналу та вивихами і негативними наслідками для здоров`я, про які позивач зазначає, а також спричиненого розміру шкоди можливе лише за результатами проведення експертизи у встановленому законодавством порядку.

Оскільки позивачем не надані документи, які б підтверджували наявність причинного зв`язку між діями лікарів Науково-дослідного інституту травматології та ортопедії Донецького національного медичного університету та станом здоров`я позивача, передчасно стверджувати про спричинену шкоду здоров`ю медичним персоналом НДІ.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції вважав, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження його позовних вимог. Позивачем не доведено в судовому засіданні факту неправильного проведення відповідачем наданого позивачу лікування, невідповідності до стандартів медичної допомоги та клінічних протоколів. Копії документів, які знаходяться в матеріалах справи підтверджують факти надання медичної допомоги позивачу. Жодним документом не підтверджується факт порушення відповідачем стандартів медичної допомоги та клінічних протоколів. Ю.М. скоїв будь-які винні дії, які б свідчили, що він ухилявся від надання допомоги спадкодавцеві, тоді як той потребував саме допомоги відповідача.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів та зазначає, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, насамперед, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, виявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства. Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність.

Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові.

Колегія суддів наголошує, що скаржником не надавалось як суду першої інстанції, так і при розгляді його апеляційної скарги доказів встановлення невірних дій лікарів відповідача при проведенні операції, що потягло за собою наслідки у медичному характері та стану здоров`я позивача.

Крім того, колегія суддів відзначає, що скаржником не було заявлено призначення та проведення судової медичної експертизи на підтвердження його аргументів, в силу ст. 84 ЦПК України, а суд не вправі самостійно ініціювати витребування таких доказів від сторін, в силу ст. 12,13 ЦПК України, щодо буде суперечити балансу змагальності сторін, на які покладається процесуальним законом обов`язок доказування. З цього належить виходити, що такі доводи скаржника колегія суддів до уваги не приймає.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який є вмотивованим та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги висновків як суду першої інстанції, так і колегії суддів не спростовують, враховуючи, що судом першої інстанції вживались всі доступні процесуальні засоби у сприянні позивачеві здійснити його процесуальний обов`язок у доведенні своїх вимог.

Вимогами ч.1 ст. 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи, поясненнями учасників процесу та поясненнями свідків з боку як позивача, так і відповідача.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду має бути залишено без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені 03 вересня 2025 року.

Повний текст постанови складено 15 вересня 2025 року.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: М.Ю. Петешенкова

Т.П. Красвітна