СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/11645/25

пр. № 2/759/5475/25

16 вересня 2025 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Бабич Н.Д.,

за участю секретаря судового засідання - Олійникової Н.О.

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Філь О.П. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

29.05.2025 р. до суду надійшов зазначений позов, в якому позивач просила визнати за ОСОБА_1 право власності, в порядку спадкування за законом, на квартиру АДРЕСА_1 . Позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її двоюрідна сестра ОСОБА_2 . Мати ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 і була рідною сестрою батька позивачки ОСОБА_4 ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Федорової К.І., як спадкоємиця своєї двоюрідної сестри ОСОБА_2 , із заявою про отримання Свідоцтва про право на спадщину за законом на підставі ч. 3 ст. 1266 ЦК України за правом представлення після свого померлого батька ОСОБА_4 , який мав бути спадкоємцем третьої черги спадкування відповідно до ст. 1263 ЦК України після померлої племінниці.

25.04.2023 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Федоровою К.І. заведено спадкову справу № 70564541 (номер у нотаріуса 3/2023), що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 25.04.2023 року №72244638.

31.10.2023 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Федоровою К.І. винесено Постанову № 79/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме, відмову у видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 .

В обґрунтування прийнятої постанови приватний нотаріус зазначила, що у зв`язку з неможливістю встановлення родинних відносин між ОСОБА_1 та її двоюрідною сестрою ОСОБА_2 , а також відсутністю правовстановлюючих документів та їх державної реєстрації у відповідних органах у встановленому законом порядку є необхідним відмовити ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 .

Враховуючи те, що нотаріусом відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, зокрема, через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно, що належало спадкодавиці, права позивача підлягають захисту в судовому порядку шляхом визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 03.06.2025 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом та вирішено розглядати її за правилами загального позовного провадження, вирішено питання про витребування у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Федорової Ксенії Іванівни належним чином завіреної копії спадкової справи відносно майна померлої ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та призначено підготовче судове засідання (а.с.34).

23.06.2025 року до суду від представника Київської міської ради надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач по справі просив суд у задоволенні позову відмовити з підстав ненадання позивачем правовстановлюючих документів на майно, а сам факт родинних відносин не може бути достатнім для успадкування майна, оскільки відсутні докази того, що квартира АДРЕСА_2 належала на праві власності померлій ОСОБА_2 . Крім того, відповідач просив розглядати справу за його відсутності (а.с.42-46).

Ухвалою суду від 08.07.2025 року розглянувши у підготовчому засіданні у м. Києві клопотання позивача про витребування доказів суд постановив витребувати з Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори (юридична адреса: м. Київ, вул. Г.Юри, 9) належним чином завірену копію спадкової справи № 473/2020 відносно майна померлої ОСОБА_3 , яка була матір`ю ОСОБА_2 та померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.95).

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 29.07.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по сут (а.с.122)і.

В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача - адвокат Філь О.П. надала свої пояснення та підтримала позовні вимоги.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, у відзиві просив справу розглядати у його відсутність.

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Після смерті ОСОБА_2 ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Федорової К.І., як спадкоємиця своєї двоюрідної сестри, із заявою про отримання Свідоцтва про право на спадщину за законом на підставі ч. 3 ст. 1266 ЦК України за правом представлення після свого померлого батька ОСОБА_4 , який мав бути спадкоємцем третьої черги спадкування відповідно до ст. 1263 ЦК України після померлої племінниці (а.с.58).

Постановою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Федоровою К.І. № 79/02-31 від 31.10.2023 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із неможливістю встановлення родинних відносин між ОСОБА_1 та її двоюрідною сестрою ОСОБА_2 , а також відсутністю правовстановлюючих документів та їх державної реєстрації у відповідних органах у встановленому законом порядку (а.с.89).

Суд встановив, що ОСОБА_1 є двоюрідною сестрою померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , що підтверджується судовим рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 14.01.2025 року у справі № 363/7142/23 (а.с.18-21).

Після смерті ОСОБА_3 (матері спадкодавиці) Дванадцятою Київською державною нотаріальною конторою за заявою ОСОБА_2 було відкрито спадкову справу №473/2020 (а.с.100-118).

Із дослідженої судом копії матеріалів спадкової справи № 473/2020 відносно майна померлої ОСОБА_3 , встановлено, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 було зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Київською державною нотаріальною конторою № 12 від 09.03.1992, №1с-290 та зареєстрованого в Комунальному підприємстві Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» (а.с.108).

Вказане також підтверджується копією інформаційної довідки КВ-2023 №13282 КП, наданої Комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації», яка міститься в спадковій справі № 70564541 (номер у нотаріуса 3/2023) відносно майна померлої ОСОБА_2 .

Судом встановлено, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 свого батька ОСОБА_4 , позивачка є єдиною спадкоємицею до майна її померлої двоюрідної сестри.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою - ч. 1 ст. 1220 ЦК України.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1263 ЦК України, у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця.

Згідно з ч. 4 ст. 1266 ЦК України, двоюрідні брати та сестри спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (тітці, дядькові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Таким чином, ОСОБА_1 є спадкоємицею третьої черги до майна померлої двоюрідної сестри ОСОБА_2 , за правом представлення, після свого померлого батька ОСОБА_4 , який мав бути спадкоємцем третьої черги спадкування відповідно до ст. 1263 ЦК України після померлої племінниці.

Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно).

Стаття 1298 ЦК України передбачає, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. 8 ст. 67 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 № 3425-XII свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, що підлягає реєстрації (крім земельної ділянки), може бути видане уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування спадкоємцям першої та другої черги за законом (як у випадку спадкування ними за законом, так і у випадку спадкування ними за заповітом) і за правом представлення на підставі правовстановлюючих документів та довідки зазначеного органу місцевого самоврядування з викладенням характеристики будівлі, на яку видається свідоцтво.

Відповідно до п. 4.18. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов 'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифіковної Україною 17.07.1997 року, зазначено, що кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі.

Стаття 26 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ратифікованої Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII від 19.10.1973 року; ст. 7, 17 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією 217 A (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1948 року, визначають, що всі люди рівні перед законом і мають право, без будь-якої різниці, на рівний їх захист законом. Кожна людина має право володіти майном як особисто так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях у справах «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982 року, «Новоселецький проти України» від 11.03.2003 року, «Федоренко проти України» від 01.06.2006 року вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Тобто, справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Враховуючи вкладене вище, з метою захисту прав позивача на спадщину в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримуючись загальних засад цивільного законодавства, таких як справедливість, добросовісність та розумність, та на забезпечення виконання завдань цивільного судочинства щодо ефективного захисту порушених, невизнаних прав та інтересів, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача.

Керуючись ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1220, 1263, 1266, 1296, 1268 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 10, 12, 76, 80, 81, 89, 178, 223, 258-259, 265, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Київської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування,- задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Бабич Н.Д.