Справа № 953/1597/25
16 вересня 2025 року
Київський районний суд м. Харкова у складі судді Вітюка Р.В.
за участю секретаря судового засідання Соломонової К.О.,
учасники справи у судове засідання не з`явились
розглянув у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей Нововодолазької селищної ради про позбавлення батьківських прав
Короткий зміст заявлених вимог
У лютому 2025 року ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2 ), в якому просить:
- позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
- судові витрати покласти на позивача.
Позовна заява мотивована тим, що протягом тривалого проміжку часу (більше трьох років) відповідач жодним чином не піклується про дітей, не проявляє заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавиться успіхами сина і доньки, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти - створились умови, які шкодять інтересам дітей.
Виклад позиції відповідача
Відповідач правом на подачу відзиву не скористався.
Процесуальні дії у справі
Київський районний суд м. Харкова ухвалою від 03.03.2025 прийняв до розгляду позовну заяву та відкрив загальне позовне провадження; залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Службу у справах дітей Нововодолазької селищної ради (далі Служба); зобов`язав Службу надати письмовий висновок щодо позбавлення батьківських прав.
27.03.2025 та 01.04.2025 від Служби надійшли листи, в яких повідомила про не можливість розгляду питання щодо надання висновку про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 . Також зазначили, що ОСОБА_1 разом з малолітніми дітьми зареєстровані на території Нововодолазької територіальної громади, а фактично проживають за кордоном.
Суд за клопотаннями позивачки витребовував: у Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та Центрального відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відомості з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про те чи: наявний актовий запис про державну реєстрацію смерті, актовий запис про державну реєстрацію зміни імені ОСОБА_2 ; у Державної міграційної служби України відомості про адресу та/або місце проживання/перебування/знаходження ОСОБА_2 на території України; у Державної прикордонної служби України відомості про те чи перетинав державний кордон України громадянин України ОСОБА_5 / ОСОБА_6 за період з 01.01.2022 року станом по день надання відповіді на запит.
До суду надійшли такі відповіді:
- 10.04.2025 від Центрального відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшов лист, відповідно до якого в ході перевірки щодо наявності актових записів про смерть ОСОБА_2 та зміну імені відомостей не виявлено;
- 23.04.2025 від Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшов лист, відповідно до якого проведеною перевіркою за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян по Харківській області виявлено актовий запис про зміну імені № 73 від 19.12.2007, складений Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , після зміни ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;
- 10.06.2025 від Державної прикордонної служби України надійшла інформація, що відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією громадянином України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в період з 01.01.2022 до 05.06.2025 в базі даних не виявлено.
Згідно з відповіддю № 1646874 щодо реєстрації особи в Державному реєстрі фізичних осіб платників податків ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
01.07.2025 суд закрив підготовче засідання і призначив справу до розгляду по суті.
07.08.2025 у судове засідання з`явились позивачка та її представниця, вважали за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності відповідача та третьої особи. Позивачка у судовому засідання пояснила, що відповідач не цікавиться долею дітей, не вчиняє будь-яких дій щодо їх забезпечення, розвитку тощо. Вона не чинить жодних перешкод у спілкуванні з дітьми, однак таких спроб зі сторони відповідача не було. Представниця позивачки у судовому засідання просила надати час для уточнення судової практики, на яку вона посилалась, у зв`язку з чим у судовому засіданні було оголошено перерву.
Учасники справи у судове засідання 16.09.2025 не з`явились.
16.09.2025 від представниці позивачки надійшло клопотання про розгляд справи у її відсутність, вказала, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Суд, ураховуючи належне повідомлення усіх учасників справи, позицію представниці позивачки дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників справи. Також, ураховуючи позицію представниці позивача, відсутність відзиву на позов, неявку відповідача (на жодне з шести засідань), суд дійшов висновку про можливість заочного розгляду відповідно до статей 223, 280, 281 ЦПК України, про що постановив усну ухвалу із занесенням до протоколу судового засідання.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України.
Фактичні обставини, встановлені судом
07.10.2016 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 одружились. Шлюб сторін було зареєстровано в Харківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 2431 від 07.10.2016 (установлено в заочному рішенні Київського районного суду міста Харкова від 20.02.2023 у справі № 631/127/22).
У шлюбі в подружжя народились діти: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 01 червня 2017 року. Батьками зазначені: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Виконавчим комітетом Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області 26 липня 2018 року. Батьками зазначені: ОСОБА_2 та ОСОБА_1
20.02.2023 Київський районний суд м. Харкова заочним рішенням у справі № 631/127/22 розірвав шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який зареєстрований 07.10.2016.
10.04.2023 Нововодолазький районний суд Харківської області видав наказ у справі № 631/128/22 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
12.02.2025 державний виконавець відкрив виконавче провадження з примусового виконання наказу Нововодолазького районного суду Харківської області у справі № 631/128/22.
Відповідно до листа Департаменту служб у справах дітей від 11.02.2025 № 142/0/202-25 від ОСОБА_2 до департаменту та його структурних підрозділів не надходило будь-яких запитів, звернень чи заяв щодо усунення перешкод у спілкуванні з дітьми або встановлені порядку участі у вихованні дітей.
Згідно з листом Юридичного департаменту Харківської міської ради від 11.02.2025 № 439/9-25 в автоматизованій системі ради у період з 01.01.2020 до 04.02.2025 звернень від ОСОБА_2 з питань спілкування, графіку спілкування, усунення перешкод у спілкуванні тощо із донькою ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не надходило.
Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд із такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
У частині першій статті 9 зазначеної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Забезпечення найкращих інтересів дитини це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України "Про охорону дитинства").
Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України "Про охорону дитинства").
Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України).
Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені статтею 150 СК України.
Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частини дев`ята-десята статті 7 СК України).
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
Верховний Суд у постанові від 23.10.2024 у справі № 361/2014/22 зробив висновок, що тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення й розвитку; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до дитини та її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти тощо.
Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17.10.2018 у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах: від 02.12.2020 у справі № 180/1954/19, від 13.11.2020 у справі № 760/6835/18, від 09.11.2020 у справі № 753/9433/17, від 02.11.2020 у справі № 552/2947/19, від 13.03.2019 у справі № 631/2406/15-ц та у постанові від 24.04.2019 у справі № 300/908/17.
Суд у справі, що розглядається виходить з такого:
-шлюб між сторонами у справі розірвано, тобто сімейні відносини між позивачкою та відповідачем припинено;
-з відповідача у судовому порядку стягнено аліменти, які він у добровільному порядку не сплачує. Судовий наказ звернено до примусового виконання і докази виконання в матеріалах справи відсутні. Тобто відповідач не виконує покладений на нього обов`язок з утримання, матеріального забезпечення дітей;
-відповідач не звертався до органів опіки щодо усунення перешкод у спілкуванні з дітьми або встановлені порядку участі у вихованні дітей, що вказує на відсутність інтересу у вихованні дітей та участі у їх житті, тобто виконанні окрім матеріального обов`язку з забезпечення дітей також духовного, пов`язаного з розвитком дітей;
-позивачка перебуває з дітьми за кордоном, проте жодних доказів щодо ініціювання зустрічей, спілкування тощо матеріали справи не містять. Натомість, за поясненнями позивачки, відповідач не вчиняє жодних дій з метою зустрічі з дітьми (прохання привести їх в Україну), спілкування засобами мобільного зв`язку відповідач не вчиняє, що також вказує відношення відповідача до дітей;
-поведінку відповідача під час судового розгляду, який жодного разу не з`явився у судове засідання, не подав жодної заяви (по суті, з процесуальних питань) щодо свого ставлення до порушеного питання та стосовно дітей, що також вказує на відсутність інтересу відповідача до батьківська та обов`язків і прав пов`язаних з цим
-докази на підтвердження вчинення дій, які б вказували на бажання відповідача брати участь у вихованні та розвитку дітей, відповідач не надав, а матеріали справи не містять.
При цьому суд також враховує відсутність висновку органу опіки та піклування у цій справі. Однак суд враховує обставини, що унеможливили його складання, а саме неможливістю зв`язатись з відповідачем (на телефонні дзвінки не відповідає, відсутність даних щодо від органу опіки та піклування за місцем проживання батька) та перебування позивачки з дітьми за кордоном. Суд ураховує реалії, які сьогодні склались в Україні, пов`язані з повномасштабним вторгненням агресора і вимушеними діями осіб щодо пошуку притулку за кордоном. Водночас висновок органу опіки та піклування є одним із доказів у справі і його відсутність не може бути безумовною підставою для не вирішення питання щодо наявності підстав для позбавлення батьківських прав (подібний висновок викладено у постанові від 06.05.2020 у справі № 753/2025/19, від 26.12.2024 у справі № 561/474/24). А тому у цій справі суд виходить із встановлених обставин та наданих на їх підтвердження доказів.
За таких обставин, суд, ураховуючи усталену практику Верховного Суду та сталі висновки Європейського суду з прав людини з цього питання, вважає, що позивачка довела в порядку, передбаченому частиною першою статті 81 ЦПК України, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків, а саме: не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини; не спілкується з дітьми для їх нормального самоусвідомлення й розвитку; не забезпечує культурного та духовного розвитку; не виявляє жодного інтересу до дітей та їх внутрішнього світу. Тобто у даному випадку суд констатує, що сім`я виявляється непридатною для забезпечення розвитку дітей (з боку відповідача) і у якнайкращих інтересах дітей, які є головними у цьому питанні (рівність та інтерес батьків є похідним від зазначеного) буде забезпечення їх розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі шляхом позбавлення відповідача батьківських прав.
Висновки за результатами розгляду заяви
Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню.
Судовий витрати
Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, та, враховую прохання у позові залишити їх за позивачем залишає їх за останньою.
Керуючись ст. 2, 4, 12, 13, 49, 141, 263 265, 280, 281, 354, 355 ЦПК України, суд
1.Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей Нововодолазької селищної ради про позбавлення батьківських прав задовольнити.
2.Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) батьківських прав щодо його малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
3.Судові витрати (судовий збір) залишити за позивачкою.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача (стаття 285 ЦПК України), яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Відповідач має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Відповідач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом, лише у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне судове рішення складено 16.09.2025.
Суддя Роман ВІТЮК