УХВАЛА

11 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 343/679/25

провадження № 61-11486ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Дуткевич Михайло Васильович, на рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 30 травня 2025 року, додаткове рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 17 червня 2025 рокута постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 05 серпня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_3 , про зменшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів, які стягуються з нього на користь відповідача, на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частки з його заробітку (доходу) на 1/6 частку його заробітку (доходу).

Долинський районний суд Івано-Франківської області рішенням від 30 травня 2025 року позов задовольнив частково.

Зменшив розмір аліментів визначений рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 27 липня 2018 року у справі № 343/726/18, що стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), на стягнення їх у розмірі 1/5 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/5 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Стягнення аліментів в новому розмірі вирішив розпочати з часу набрання цим рішенням законної сили і проводити до досягнення дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття, припинивши з цього моменту стягнення аліментів за рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 27 липня 2018 року, справа № 343/726/18.

У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Долинський районний суд Івано-Франківської областідодатковим рішенням від 17 червня 2025 року стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 040,00 грн.

Івано-Франківський апеляційний суд постановою від 05 серпня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення.

Рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 30 травня 2025 року та додаткове рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 17 червня 2025 року залишив без змін.

04 вересня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Дуткевич М. В. засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 30 травня 2025 року, додаткове рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 17 червня 2025 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 05 серпня 2025 року в указаній вище справі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Предметом спору в цій справі є вимоги про зменшення розміру аліментів на утримання дитини.

Отже справа, на судові рішення у якій подана касаційна скарга, відноситься до категорії малозначних в силу вимог процесуального закону, які відповідають критеріям правової визначеності та передбачуваності.

Обґрунтовуючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження заявник посилається на підпункт «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, зокрема вказує, що з урахуванням того, що оскаржувані судові рішення стосуються аліментів на утримання неповнолітньої дитини, дана справа не може бути віднесена до категорії малозначної, оскільки має виняткове значення для ОСОБА_1 як матері дитини та самої дитини.

Посилання заявниці у касаційній скарзі на те, що справа має виняткове для неї значення не є достатніми для застосування пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Поняття винятковості справи є оціночним та потребує належного обґрунтування. Заявницею не наведено переконливих доводів та не надано відповідних доказів, які б свідчили про те, що справа має для неї виняткове значення.

Доводи про те, що справа не може бути віднесена до категорії малозначних є неспроможними, оскільки вона є малозначною в силу вимог закону, яким за загальним правилом, виключається можливість перегляду ухвалених у ній судових рішень судом касаційної інстанції.

Застосування критерію малозначності у цій справі є передбачуваним, судовий спір було розглянуто судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не навела інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (пункт 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 3 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Дуткевич Михайло Васильович, на рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 30 травня 2025 року, додаткове рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 17 червня 2025 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 05 серпня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_3 , про зменшення розміру аліментів.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко