Справа № 361/6226/17
Провадження № 4-с/361/45/25
У Х В А Л А

15 вересня 2025 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючої судді Гізатуліної Н.М.

за участю секретаря Охріменко Є.І.

скаржниці ОСОБА_1 ,

представників скаржниці адвокатів Напрієнко М.В., Зарубіна О.О.

представника Служби у справах дітей Броварської РДА Маліборської Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_1 на неправомірні дії державного виконавця, учасники справи: ОСОБА_2 , Броварський відділ державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), старший державний виконавець Цахло Оксана Анатоліївна, Служба у справах дітей Броварської міської ради Броварського району Київської області,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» подала зазначену скаргу.

Скаргу мотивувала тим, що у провадженні Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі Броварський ДВС) перебуває виконавче провадження №73990545 з примусового виконання виконавчого листа № 361/6226/17, виданого 19 лютого 2021 року Броварським міськрайонним судом Київської області.

Рішенням Броварського міськрайонного суду від 17 грудня 2019 року, яке було залишене без змін постановами Київського апеляційного суду від 03 серпня 2020 року та Верховного Суду від 09 грудня 2020 року, встановлено, зокрема: детальний графік спілкування обох дітей (доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) з кожним із батьків почергово на вихідних, з урахуванням інтересів дітей та забезпечення участі кожного з батьків у їх вихованні.

Боржником у даному виконавчому провадженні є батько дітей ОСОБА_2

31 липня 2025 року стягувач ОСОБА_1 подала до Броварського ВДВС заяву з проханням тимчасово відкласти проведення виконавчих дій у межах провадження № 73990545 на період її щорічної оплачуваної відпустки, зазначила, що тимчасово перебуває за межами постійного місця проживання, у зв`язку з чим не має змоги бути присутньою під час виконавчих дій, зокрема тих, які стосуються реалізації її права на спілкування з дітьми.

Листом від 01 серпня 2025 року державний виконавець відмовив у задоволенні її обґрунтованого прохання, без належного мотивування та без урахування наведених обставин.

Вважає, що така дія виконавця є незаконною, формальною та упередженою.

Зазначає, що у відмові державний виконавець помилково ототожнив її прохання про відкладення виконавчих дій (тимчасовий захід, передбачений ст. 32 Закону) із заявою про зміну способу та порядку їх виконання, що є абсолютно різними процесуальними інститутами. Вона не просила змінювати порядок виконання, а лише тимчасово перенести дату виконавчих дій з поважної причини.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що перешкоджають проведенню виконавчих дій (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), або з інших підстав, внаслідок виникнення яких сторони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, виконавець може відкласти проведення виконавчих дій з власної ініціативи або за заявою стягувача чи боржника на строк до 10 робочих днів.

Про відкладення проведення виконавчих дій виконавець виносить відповідну постанову.

Законодавство України не містить вичерпного переліку підстав для відкладення виконавчих дій. Перелік таких обставин не є вичерпним, про що свідчить вказівка «тощо» та «з інших підстав».

Без участі матері жоден виконавчий захід не може вважатися ефективним або таким, що сприяє досягненню мети судового рішення налагодженню і підтримці емоційного зв`язку між дитиною і батьком або матір`ю.

Відтак, дії виконавця, який відмовився відкласти дії на час офіційної відсутності стягувача, є формальними та суперечать принципу ефективного виконання судового рішення.

Метою виконання рішення про спілкування з дітьми є забезпечення реального контакту, а не формальне складання актів за відсутності матері. Наполягаючи на проведенні виконавчих дій без участі стягувача, виконавець діяв формально та всупереч суті судового рішення. Такі дії не сприяють налагодженню емоційного зв`язку між матір`ю та дітьми, а навпаки, створюють додаткову стресову ситуацію.

Державний виконавець зобов`язаний діяти неупереджено (ст. 18 Закону). Проте, у даному випадку спостерігається необґрунтовано жорсткий та формальний підхід до стягувача, який один раз попросив про відкладення з поважної причини, що різко контрастує з тривалою бездіяльністю щодо боржника, який систематично ухиляється від виконання рішення.

На підставі викладеного просила суд:

1. Визнати протиправною дію старшого державного виконавця Броварського відділу державної виконавчої служби Цахло О.А., яка полягала у безпідставній відмові у відкладенні виконавчих дій у виконавчому провадженні № 73990545 на підставі її заяви від 31 липня 2025 року.

2. Зобов`язати державного виконавця усунути допущене порушення її прав шляхом відкладення проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні №73990545, що мали відбутись 02 серпня 2025 року.

3. Стягнути з Державного бюджету України на її користь витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом цієї скарги.

4. Встановити судовий контроль за виконанням ухвали суду.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 вересня 2025 року призначено скаргу до судового розгляду 10 вересня 2025 року о 11 год. 30 хв.

У судове засідання з`явилась Швидак О.Б., її представники адвокати Напрієнко М.В. та Зарубін О.О., вимоги скарги підтримують та просять суд скаргу задовольнити у повному обсязі.

ОСОБА_1 , пояснила суду, що протягом виконання судового рішення, вперше звернулась до державного виконавця із заявою про відкладення виконавчих дій, проте, виконавцем неправомірно їй відмовлено, обставини наведені нею не враховані, вимоги закону порушені. Державним виконавцем проведені виконавчі дії, без її участі, що зафіксовано у відповідному акті.

Адвокат Напрієнко М.В. зауважила про систематичне упереджене ставлення до стягувачки з боку державного виконавця, звернула увагу суду на надмірний формалізм у підході державного виконавця при вирішенні питань саме стягувачки, вважає, що відмова державного виконавця у відкладенні виконавчих дій суперечить принципу ефективного виконання судового рішення. Крім того, звернула увагу суду на те, що дії державного виконавця свідчать про те, що вона не зацікавлена у ефективному виконанні судового рішення, а навпаки зацікавлена у здійсненні систематичних порушень на користь боржника.

Адвокат Зарубін О.О. підтримав позицію адвоката Напрієнко М.В. та додав, що упереджене ставлення до ОСОБА_1 з боку державних виконавців розпочалося ще з пред`явлення виконавчого документу до виконання, про що свідчить факт відкриття виконавчого провадження за рішенням суду. Вважає, що державний виконавець неправомірно відмовила ОСОБА_1 у відкладенні виконавчих дій 02 серпня 2025 року, зокрема враховуючи перше звернення стягувачки з таким проханням та факт тимчасового перебування її закордоном.

09 вересня 2025 року за Вх. № 42641 ОСОБА_5 , як представник Броварського ВДВС через систему «Електронний суд» подала відзив на скаргу.

У якому зазначила, що подаючи скаргу ОСОБА_1 не звернула увагу на основні умови відкладення виконавчих дій, встановлені наведеною нею ж нормою права: «…за наявності обставин, що перешкоджають проведенню виконавчих дій…», а також «…або з інших підстав, внаслідок виникнення яких сторони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, виконавець може відкласти проведення виконавчих дій…на строк до 10 робочих днів».

Так, за результатами розгляду клопотання ОСОБА_1 від 31 липня 2025 року, що надійшло на електронну адресу відділу за вх. № 14004 від 31 липня 2025 року, про відкладення виконавчих дій у межах виконавчого провадження № 73990545 з примусового виконання виконавчого листа № 361/6226/17 від 19 лютого 2021 року, виданого Броварським міськрайонним судом Київської області, призначених постановою державного виконавця на 02 серпня 2025 року о 10 год. 00 хв., на інший день у зв`язку з перебуванням стягувача у щорічній оплачуваній відпустці, Броварський ВДВС листом від 01 серпня 2025 року, повідомив, що стягувачкою не наведені обставини та не надані документальні підтвердження таких обставин, які незалежно від волі стягувача перешкоджають виконанню судового рішення згідно з встановленого судом графіку, обов`язкового для всіх учасників виконавчого провадження.

Враховуючи, що стягувачкою ОСОБА_1 не вмотивовано, як саме щорічна відпустка перешкоджає стягувачу у виконанні рішення суду та постанови державного виконавця, а зміна способу і порядку виконання судового рішення не належить до компетенції органів примусового виконання, підстави для відкладення виконавчих дій, призначених у виконавчому провадженні № 73990545 на 02 серпня 2025 року на 10 год. 00 хв. відповідно до резолютивної частини виконавчого листа № 361/6226/17 від 19 лютого 2021 року, виданого Броварським міськрайонним судом Київської області, відсутні.

Стягувачкою у скарзі не обґрунтовано, яке саме її право було порушено та у який спосіб це порушене право підлягає відновленню.

Натомість державним виконавцем виконавчі дії організовуються без порушення періодичності графіку побачень, на виконавчих діях забезпечується присутність сторін виконавчого провадження, дітей, психологів, які залучаються постановами виконавця згідно клопотань сторін, що підтверджується актами державного виконавця, вмотивовані відповіді на заяви стягувача та постанови державного виконавця невідкладно направляються на вказану стягувачкою електронну адресу для листування та долучені до матеріалів виконавчого провадження у паперовій та електронній формі.

Не зважаючи на відчуження дітей та матері (стягувачки), державним виконавцем більше року з дати відкриття виконавчого провадження забезпечується присутність боржника та дітей у відповідний час, визначений судом для побачень дітей з матір`ю, а отже забезпечується можливість їх контакту.

Скаржницею також не обґрунтовано, чому потрібно зобов`язати державного виконавця усунути допущене порушення її прав шляхом відкладення проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 73990545, що мали відбутись 02 серпня 2025 року, так як відкладення виконавчих дій, згідно з наведеної нею ж статті 32 Закону, можливе лише на строк до 10 робочих днів тобто за змістом скарги відкласти виконавчі дії стягувач вимагає до 15 серпня 2025 року (до дати, що минула), та не зазначає, які саме негативні наслідки для неї настали через не відкладення виконавчих дій, які були призначені на дату її перебування у відпустці тобто на абсолютно вільний від робочих обов`язків час, яким стягувачка розпоряджалась на власний розсуд, однак подала клопотання про відкладення виконавчих дій без обґрунтування об`єктивних перешкод, які створює її відпустка для виконання нею рішення суду за графіком, встановленим судом.

На підставі викладеного, просила суд скаргу ОСОБА_1 на неправомірну бездіяльність та дії державного виконавця залишити без задоволення.

Суд погоджується із доводами представників Швидак О.Б., проте, що надана ОСОБА_5 на підтвердження повноважень довіреність у порядку передоручення від 31 січня 2024 року не відповідає вимогам ЦК України та Закону України «Про нотаріат».

Однак, встановивши, що із виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Авєріна М.В. має повноваження вчиняти дії від імені Броварського ВДВС без довіреності, дійшов висновку, що такі відомості на підтвердження повноважень підписанта відзиву на скаргу є достатнім та належним доказом.

Броварський ВДВС не забезпечив яку свого представника, державного виконаця у судове засідання, причини неявки у судове засідання суду невідомі.

Боржник ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився. 09 вересня 2025 року Вх. № 42814 подав через систему «Електронний суд» клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, у якому зазначив, що державний виконавець Цахло О.А. перебуває у щорічній відпустці з 01 до 15 вересня 2025 року, що унеможливлює її особисту присутність у судовому засіданні, вважає, що особисті пояснення ОСОБА_6 мають істотне значення для розгляду справи, враховуючи, систематичне надходження ідентичних скарг.

Представник Служби у справах дітей Броварської РДА Маліборська Є.В. повідомила, що відповідно п. 3 розділу ІІ до Інструкції з організації примусового виконання рішення участь представників Служби не є обов`язковою при виконанні рішень у справах про встановлення побачень з дитиною чи усунення перешкод у побаченні з дитиною. Виконавчий комітет Броварської міської ради Броварського району Київської області може уповноважувати посадових осіб брати участь у виконавчих діях від імені органу опіки та піклування виключно в межах робочого часу, а в поза робочий час лише за їх згодою. При вирішенні скарги покладається на розсуд суду.

Відповідно до ч. 2 ст.450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка учасників справи, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності представників Броварського ВДВС, державного виконавця, боржника.

Суд дослідивши матеріали справи, письмові докази, а також відомості автоматизованого реєстру виконавчих проваджень, враховуючи пояснення стягувачки, її представників, заперечення подані Броварським ВДВС у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Суд встановив, що рішенням Броварського міськрайонного суду від 17 грудня 2019 року, яке було залишене без змін постановами Київського апеляційного суду від 03 серпня 2020 року та Верховного Суду від 09 грудня 2020 року, встановлено, зокрема: детальний графік спілкування обох дітей (доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) з кожним із батьків почергово на вихідних, з урахуванням інтересів дітей та забезпечення участі кожного з батьків у їх вихованні.

На даний час у провадженні Броварського ДВС перебуває виконавче провадження № 73990545 з примусового виконання виконавчого листа № 361/6226/17, виданого 19 лютого 2021 року Броварським міськрайонним судом Київської області.

У зазначеному виконавчому провадженні стягувачкою є мати дітей ОСОБА_1 , а боржником є батько дітей ОСОБА_2 .

31 липня 2025 року ОСОБА_1 керуючись ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» подала до Броварського ВДВС клопотання про відкладення виконавчих дій у межах провадження № 73990545 запланованих на 02 серпня 2025 року у зв`язку з її тимчасовою відсутністю. Повідомила, що перебуватиме у щорічній оплачуваній відпустці та не матиме фізичної можливості бути присутньою під час виконавчих дій, які вимагають її особистої участі, що має істотне значення для реалізації права на спілкування з дітьми та фактичне виконання рішення суду.

Враховуючи викладене, просила: відкласти проведення виконавчих дій, призначених на 02 серпня 2025 року, призначити проведення відкладених виконавчих дій на перший день після завершення відпустки 09 серпня 2025 року, визначити проведення виконавчих дій з 09 серпня 2025 року з 10 год. 00 хв. до 10 серпня 2025 року до 18 год. 00 хв. та з 16 серпня 2025 року з 10 год. 00 хв. до 17 серпня 2025 року до 18 год. 00 хв. (з урахуванням проведення виконавчих дій за рішенням суду 16 серпня 2025 року з 10 год. 00 хв. до 10 серпня 2025 року до 18 год. 00 хв.), попередити боржника про кримінальну відповідальність у разі подальшого невиконання рішення суду.

Зазначене клопотання підписане ОСОБА_1 кваліфікованим удосконаленим електронним підписом 31 липня 2025 року о 12 год. 56 хв. (а. с. 7 9).

Броварський ВДВС за результатами розгляду клопотання ОСОБА_1 , листом від 01 серпня 2025 року № 100085 за підписом начальника відділу Роєнка Р., виконавець Цахло О., керуючись ч. 1 ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження», повідомив стягувачку, що нею не наведені обставини та не надані документальні підтвердження, які незалежно від волі стягувача перешкоджають виконанню судового рішення згідно з встановленого судом графіку, обов`язкового для всіх учасників виконавчого провадження.

Враховуючи, що ОСОБА_1 не вмотивовано, як саме щорічна відпустка перешкоджає стягувачці у виконанні рішення суду та постанови державного виконавця, а зміна способу та порядку виконання судового рішення не належить до компетенції органів примусового виконання, підстави для відкладення виконавчих дій, призначених у виконавчому провадженні № 73990545 на 02 серпня 2025 року на 10 год. 00 хв. відповідно до резолютивної частини виконавчого листа № 361/6226/17, виданого 19 лютого 2021 року Броварським міськрайонним судом Київської області, відсутні (а. с. 10, 11).

Як вбачається із даних автоматизованої системи виконавчого провадження № липня 2025 року за номером 251 завантажено документ клопотання ОСОБА_1 про відкладення виконавчих дій від 31 липня 2025 року, дані листа з електронної пошти ОСОБА_1 щодо направлення клопотання, протокол створення та перевірки кваліфікованого удосконаленого електронного підпису.

01 серпня 2025 року за номером 262 завантажено документ під назвою «на вх. № 14004 від 31072025», а саме лист Броварського ВДВС від 01 серпня 2025 року № 100085 щодо відкладення виконавчих дій.

04 серпня 2025 року за номером 264 завантажено документ під назвою «АКТ від 02.08.2025», а саме Акт державного виконавця від 01 серпня 2025 року про проведення виконавчих дій, яким зафіксовано неявку стягувачки. До зазначеного акту приєднані роз`яснення статтей 14, 22 та скриншот повідомлення ОСОБА_1 до якого додано фото двох сторінок її паспорта для виїзду громадянина України за кордон із відміткою перетину кордону 22 липня 2025 року.

У виконавчому провадженні № 73990545 систематично здійснюється судовий контроль за скаргами стягувачки на дії, рішення та бездіяльність державного виконавця та посадових осіб органів примусового виконання.

Предметом розгляду скарги стягувачки є дії державного виконавця під час виконання рішення суду про встановлення побачень з дітьми, які полягають у відмові задовольнити її клопотання про відкладення виконавчих дій.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили (рішення Європейського суду з прав людини Горнсбі проти Греції від 19 березня 1997 року, Іммобільяре Саффі проти Італії від 28 липня 1999 року).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Конституційний Суд України, беручи до уваги статті 3, 8, частини першу, другу статті 55, частини першу, другу статті 129-1 Конституції України, свої юридичні позиції щодо визначення виконання судового рішення складовою конституційного права на судовий захист, у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава, створюючи належні національні організаційно-правові механізми реалізації права на виконання судового рішення, повинна не лише впроваджувати ефективні системи виконання судових рішень, а й забезпечувати функціонування цих систем у такий спосіб, щоб доступ до них мала кожна особа, на користь якої ухвалене обов`язкове судове рішення, у разі, якщо це рішення не виконується, у тому числі державним органом.

Визначений у законі порядок забезпечення державою виконання судового рішення має відповідати принципам верховенства права та справедливості, гарантувати конституційне право на судовий захист; невиконання державою позитивного обов`язку щодо забезпечення функціонування запроваджуваної нею системи виконання судових рішень призводить до обмеження конституційного права на судовий захист та нівелює його сутність.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Статтею 3 цього Закону встановлено, що примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, зокрема на підставі виконавчих листів, виданих судом.

Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Примусове виконання судових рішень здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження»).

Тобто гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних чи приватних виконавців.

Згідно з ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Відповідно до положень ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином при розгляді скарги на дії/бездіяльність державних (або приватних) виконавців суд перевіряє лише, чи діяв державний (або приватний) виконавець в межах своїх повноважень, чи відповідали його рішення та дії вимогам чинного законодавства.

З огляду на ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно із ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний , зокрема: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за наявності обставин, що перешкоджають проведенню виконавчих дій (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), або з інших підстав, внаслідок виникнення яких сторони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, виконавець може відкласти проведення виконавчих дій з власної ініціативи або за заявою стягувача чи боржника на строк до 10 робочих днів. Про відкладення проведення виконавчих дій виконавець виносить відповідну постанову.

Статтею 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням. Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених частиною десятою статті 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом. У разі виконання рішення боржником виконавець складає акт та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Якщо боржник у подальшому перешкоджає побаченням стягувача з дитиною, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. Після відновлення виконавчого провадження державний виконавець повторно здійснює заходи, передбачені цією статтею.

Статтею 7 розділу ХІ Інструкції з організації примусового виконання рішень визначено, що за наявності обставин, що перешкоджають проведенню побачення стягувача з дитиною, державний виконавець відкладає проведення виконавчих дій в порядку, визначеному статтею 32 Закону, відповідно до якої за наявності обставин, що перешкоджають проведенню виконавчих дій (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), або з інших підстав, внаслідок виникнення яких сторони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, виконавець може відкласти проведення виконавчих дій з власної ініціативи або за заявою стягувача чи боржника на строк до 10 робочих днів. Про відкладення проведення виконавчих дій виконавець виносить відповідну постанову.

Аналіз наведених положення закодавства України дає підстави дійти висновку, що порядок забезпечення державою виконання судового рішення має відповідати принципам верховенства права, справедливості, об`єктивності.

Відкладення проведення виконавчих дій передбачено лише за наявності обставин, що перешкоджають проведенню побачення стягувача з дитиною.

Законодавство України не містить вичерпного переліку підстав для відкладення виконавчих дій, про що свідчить вказівка «тощо» та «з інших підстав».

Винесення постанови про відкладення проведення виконавчих дій хоча і обумовлюється наданою державному виконавцю законом дискрецією у прийнятті рішень, однак, законодавець передбачив, що враховуючи саме індивідуальні підстави державний виконавець може приймати таке рішення або самостійно, або за заявою стягувача.

Формальне дотримання вимог закону, яке не свідчить про вжиття виконавцем реальних дій спрямованих саме на виконання судового рішення суперечить принципам забезпечення державою виконання судового рішення, які передбачені статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу вимог є диспозитивним правом позивача.

Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави вимог, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами у цивільній справі є будь-які дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд враховуючи те, що відкладення проведення виконавчих дій можливо виключно за наявності обставин, що перешкоджають проведенню побачення стягувача з дитиною, стягувачкою подана єдина заява про відкладення виконавчих дій у зв`язку з її тимчасовою відсутністю, а законодавство України не містить вичерпного переліку підстав для відкладення виконавчих дій, дійшов висновку про те, що відмова державного виконавця у відкладенні виконавчих дій у виконавчому провадженні № 73990545 є неправомірною.

Відповідно до статті 32 Закону України «Про виконавче провадження» відкладення виконавчих дій можливе лише на строк до 10 робочих днів, у зв`язку з чим вимога скарги ОСОБА_7 про зобов`язання державного виконавця усунути допущене порушення її прав шляхом відкладення проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні №73990545, що мали відбутись 02 серпня 2025 року не ґрунтується на вимогах закону.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про часткове задоволення скарги ОСОБА_1 .

Встановивши, що ОСОБА_1 не подала до суду докази на підтвердження понесення нею витрат на професійну правничу допомогу, суд під час постановлення ухвали позбавлений можливості вирішити питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись статями 447 451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на неправомірні дії державного виконавця, учасники справи: ОСОБА_2 , Броварський відділ державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), старший державний виконавець Цахло Оксана Анатоліївна, Служба у справах дітей Броварської міської ради Броварського району Київської області задовольнити частково.

Визнати протиправною дію старшого державного виконавця Броварського відділу державної виконавчої служби Цахло О.А., яка полягала у безпідставній відмові у відкладенні виконавчих дій у виконавчому провадженні № 73990545 на підставі її заяви від 31 липня 2025 року.

У решті задоволення скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали суду виготовлений 15 вересня 2025 року.

Суддя Н.М. Гізатуліна