Справа № 359/1412/25
Номер провадження 2-др/373/12/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2025 року м. Переяслав

Переяславський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого судді Керекези Я.І., за участі секретаря судових засідань Ткалі І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Переяслав цивільну справу № 373/1412/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної події,

представник позивача адвокат Петрик В.В.,

представник відповідача адвокат Мельниченко С.О.,

встановив:

Представник позивача адвокат Петрик В.В. звернувся до суду із позовом та просить, з врахуванням уточнених позовних вимог, стягнути із відповідача ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь позивача невиплачену частину страхового відшкодування в розмірі 38783 грн 61 коп., 1/2 частину витрат на проведення експертного автотоварознавчого дослідження в розмірі 2500 грн 00 коп., пеню за порушення строків виплати страхового відшкодування в розмірі 10723 грн 73 коп., три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 1128 грн 15 коп. та інфляційні втрати в розмірі 6694 грн 79 коп. Із відповідача ОСОБА_2 просить стягнути на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 136051 грн 96 коп., моральну шкоду 5000 грн 00 коп., 1/2 частину витрат на проведення експертного автотоварознавчого дослідження в розмірі 2500 грн 00 коп. Стягнути із відповідачів на користь позивача судові витрати в розмірі 9406 грн 42 коп. з кожного з відповідачів.

Посилається на те, що 16 липня 2024 року близько 09 год 19 хв по вул. Київській в с. Святопетрівське Бучанського району Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «Volkswagen Jetta», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля марки «Mercedes-Benz Vito», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 .

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 вересня 2024 року у справі № 369/12971/24 ОСОБА_2 було визнано винною у порушенні вимог п.16.13 ПДР України та вчиненні вищезазначеної пригоди. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки «Mercedes-Benz Vito», д.н.з. НОМЕР_2 , який належить позивачеві, зазначав механічних пошкоджень. Позивач звернулася до ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» із повідомленням про настання страхового випадку. Позивач також клопотала про надання інформації про розмір визначених представником страхової компанії збитків, заподіяних їй внаслідок пошкодження належного їй транспортного засобу. Відповідь на клопотання позивач не отримала.

05 серпня 2024 року ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» було здійснено виплату позивачеві страхового відшкодування в розмірі 32038 грн 56 коп., без надання вмотивованого розрахунку. Крім того, зазначає, що відповідачем не було погоджено з позивачем суму страхового відшкодування, кошти перераховані страховою компанією в односторонньому порядку. Не погоджуюсь із виплаченою сумою страхового відшкодування, позивачем було замовлено оцінювання отриманих транспортним засобом пошкоджень (ФОП ОСОБА_4 ). Відповідно до звіту № 45/58.08.24 за результатами проведення експертного автотоварознавчого дослідження вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки «Mercedes-Benz Vito», д.н.з. НОМЕР_2 , складає 264056 грн 23 коп., вартість матеріального збитку 128004 грн 27 коп.

12 серпня 2024 року позивачем на адресу ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» було направлено заяву про перерахування суми страхової виплати з врахуванням вищезазначеного звіту та виплату їй доплати такого відшкодування в розмірі 85231 грн 10 коп. (різниця між вартістю завданого та матеріального збитку, розміру ПДВ та сумою виплаченого страхового відшкодування). Відповідь на свою заяву позивач не отримала. 16 січня 2025 року на адресу страхової компанії позивачем була направлена претензія про добровільне відшкодування вартості відновлювального ремонту; витрат, понесених в зв`язку з проведенням оцінки автомобіля; витрат на правову допомогу та моральну шкоду. Відповідач на дану претензію не відреагував і кошти не сплатив. Разом з тим, позивач вважає, що у випадку недостатності суми виплаченого страхового відшкодування, різницю в сумі збитку має виплатити винуватець дорожньо-транспортної пригоди. Оскільки страховою компанією виплачена сума страхового відшкодування в недостатньому розмірі, то вважає, що деліктне зобов`язання зберігається до виконання його особою, яка завдала таку шкоду.

Також, крім матеріальної шкоди внаслідок вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди позивачу була завдана моральна шкода, що полягає в емоційному стресі, оскільки транспортний засіб, який отримав пошкодження, використовувався нею для отримання щоденного доходу; дискомфорті, що полягає у зміні звичного усталеного способу життя, необхідності налагодження постійного зв`язку із страховою компанією та винуватцем події. Крім того, позивачем були понесені витрати на замовлення оцінки транспортного засобу в розмірі 5000 грн 00 коп., сплати судового збору в розмірі 2312 грн 83 коп. Також позивач скористалася правовою допомогою, орієнтовний розмір витрат за надання якої становить 16500 грн 00 коп.

13 березня 2025 року справа надійшла до суду за підсудністю із Бориспільського міськрайонного суду Київської області.

Ухвалою від 17 березня 2025 року (т.1, а.с.84) було відкрито провадження у даній справі та постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження.

25 березня 2025 року від представника відповідача адвоката Мельниченка С.О. до суду надійшов відзив на позов (т.1, а.с.92-98), відповідно до якого він просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Посилається на те, що відповідно до поліса № ЕО221830779 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована в ПрАТ «ПЗУ Україна» на суму 500000 грн 00 коп. Відповідач належним чином виконала свої зобов`язання, як водій транспортного засобу, застрахувавши свою відповідальність в ПрАТ «ПЗУ Україна». Тому страхова компанія повинна нести відповідальність за відшкодування шкоди в межах 500000 грн 00 коп. З цих підстав позовні вимоги до відповідача ОСОБА_2 є необгрунтованими та задоволенню не підлягають. Позовні вимоги в частині заподіяння позивачу моральної шкоди взагалі не підтверджені будь-якими доказами. Наголошує на необхідності дотримання прав відповідача на справедливий процес, що гарантовані ст.6 Європейської конвенції про захист прав і основоположних свобод. Залишення поза увагою даного відзиву, порушить справедливий баланс між сторонами по справі, а відповідач ОСОБА_2 буде поставлена у менш сприятливе становище, ніж протилежна сторона (становище «substantial disadvantage») Крім того просить стягнути із позивача на користь відповідача судові витрати, зазначаючи попередні (орієнтовний) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн 00 коп.

02 квітня 2025 року від представника позивача адвоката Петрика В.В. до суду надійшла відповідь на відзив (т.1, а.с.144-155), відповідно до якої він просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, відмовити в задоволенні відзиву на позов та задоволенні клопотання відповідача про покладення судових витрат на позивача. Посилається на те, що матеріальний збиток в розумінні ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» це вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту зносу деталей, що підлягають заміні. Вартість відновлювального ремонту це повна вартість ремонтних робіт та нових деталей без урахування їх зносу, тобто фактичні витрати, які власник пошкодженого транспортного засобу має понести для відновлення свого майна до стану, в якому воно перебувало до пошкодження. В даному випадку вартість відновлювального ремонту складає 264056 грн 23 коп., матеріальний збиток (з урахування коефіцієнту фізичного зносу) 128004 грн 27 коп. Різниця між ними не покривається сумою страхового відшкодування (136051 грн 96 коп.) та має бути виплачена відповідачем, який визнаний винним у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди. Зазначає, що посилання представника відповідача на практику Верховного Суду про покладення всієї відповідальності за заподіяну шкоду на страхову компанію є невірним, оскільки ним не було враховано різниці між матеріальним збитком та вартістю відновлювального ремонту, яка повинна бути сплачена винною особою. Що стосуються заперечень представника відповідача в частині стягнення моральної шкоди, то позовна заява містить посилання на конкретні обставини, що спричинили заподіяння позивачу моральної шкоди, а саме те, що транспортний засіб марки «Mercedes-Benz Vito», д.н.з. НОМЕР_2 , є єдиним автомобілем в родині позивача, що використовується, як засіб щоденного заробітку та який зазнав механічних пошкоджень в дорожньо-транспортній пригоді, винною в якій було визнано позивача. Внаслідок даних пошкоджень автомобіль потребував ремонтних робіт, що призвело до дискомфорту та порушення звичного способу життя позивача. Крім того, позивач неодноразово намагалася вирішити із відповідачами спір в досудовому порядку, що спричиняло їй додаткові душевні страждання. Оскільки вина відповідача у вчиненні даної ДТП підтверджена відповідними доказами, наявний причинний зв`язок між даною дорожньо-транспортною пригодою та заподіянням позивачу душевних страждань, вважає, що позовні вимоги в частині стягнення із відповідачів моральної шкоди є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Вимога про стягнення із відповідачів витрат на професійну правничу допомогу також є обгрунтованою та підлягає задоволенню. Вимога представника відповідача про покладення на позивача судових витрат є необгрунтованою та такою, що суперечить нормам процесуального законодавства

09 квітня 2025 року до суду від представника відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» Гончаренко К.М. надійшов відзив на позов (т.1, а.с.156-181), відповідно до якого вона просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Посилається на те, що страховик у строки, передбачені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», виконав обов`язок щодо огляду належного позивачеві транспортного засобу. Відповідно до звіту № 73-D/16/32, складеного залученим страховиком оцінювача, вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу марки «Mercedes-Benz Vito», д.н.з. НОМЕР_2 , складає 92137 грн 93 коп. Позивачу двома платежами була виплачена сума страхового відшкодування в розмірі 78486 грн 05 коп. ( за вирахуванням податку на додану вартість 11051 грн 88 коп. та франшизи 2600 грн 00 коп.). Разом з тим, наголошує на тому, що позивач мав можливість самостійно обирати аварійного комісара або експерта для визначення розміру відшкодування. Вважає, що страховиком правомірно була нарахована та виплачена позивачу сума страхового відшкодування у вищезазначеному розмірі. Вважає, що відсутні підстави для прийняття до уваги наданого позивачем звіту № 45/58.08.24 від 08 серпня 2024 року, оскільки позивач не скористалася своїм правом на самостійне обрання страхового комісара або експерта для визначення розміру шкоди. Також зазначає, що оцінка розміру ймовірного страхового відшкодування проводиться, виходячи з характеристики майна станом на дату заподіяння йому збитків. Поданий позивачем звіт № 45/58.08.24 від 08 серпня 2024 року є неналежним, недопустимим та недостовірним доказом, оскільки оцінка проведена станом на 08 серпня 2024 року, а не на дату, коли сталася дорожньо-транспортна пригода, - 16 липня 2024 року. Зокрема, у даному звіті при розрахунку вартості запасних частин застосовуються ціни станом на 23 липня 2024 року, з врахуванням того, що пригода сталася 16 липня 2024 року. Крім того, відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу. Позовна заява містить розрахунок, виходячи з вартості відновлювального ремонту, з урахуванням зносу, в розмірі 128004 грн 27 коп. Вважає безпідставною вимогу позивача про доплату страхового відшкодування в розмірі 85231 грн 10 коп., тому вважає, що відсутні підстави для стягнення із відповідача витрат на проведення експертного дослідження в розмірі 2500 грн 00 коп.

21 квітня 2025 року до суду від представника позивача адвоката Петрика В.В. до суду надійшла відповідь на вищезазначений відзив (т.1, а.с.201-205), який є аналогічним відзиву, що надійшов до суду 02 квітня 2025 року (т.1, а.с.144-155).

15 травня 2025 року до суду від представника позивача адвоката Петрика В.В. до суду надійшло клопотання про збільшення позовних вимог (т.1, а.с.219-229), вимоги за яким вже вищеописані. Підставою зменшення вимог до СК зазначено той факт, що СК виплатила позивачеві ще одну частину відшкодування в розмірі 46447 грн 49 коп.

26 травня 2025 року до суду від представника позивача адвоката Петрика В.В. надійшло клопотання про долучення доказів по справі (т.1, а.с.233-250), відповідно до якого він просить долучити до матеріалів справи докази, зокрема копію адвокатського запиту від 14 травня 2025 року, направленого представником позивача до ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна»; копію відповіді ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» від 14 травня 2025 року; копію адвокатського запиту від 12 травня 2025 року, адресованого ФОП ОСОБА_5 ; копії документів на підтвердження факту направлення адвокатських запитів. Посилається на те, що вищезазначені докази дозволять встановити фактичні обставини справи та оцінити правомірність дій страховика.

28 травня 2025 року до суду від представника відповідача адвоката Мельниченка С.О. надійшли додаткові пояснення по справі (т.2, а.с.1-11), відповідно до яких він просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Посилається на те, що відповідно до вимог чинного законодавства України моральна шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки виникає за умови наявності моральної шкоди; протиправності поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявності причинного зв`язку між протиправною поведінкою особою, яка завдала моральної шкоди, та її результатом моральною шкодою. Зазначає, що позивачем не обгрунтовано обставини, що зобов`язують відповідача компенсувати моральну шкоду. Крім того, зазначає, що страховиком правомірно була нарахована та виплачена позивачу сума страхового відшкодування, натомість позивач не скористався своїм правом самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру заподіяної шкоди. Вважає, що відсутні підстави для прийняття до уваги наданого позивачем звіту № 45/58.08.24 від 08 серпня 2024 року, в якому оцінка майна проведена станом на 08 серпня 2024 року, а не станом на дату дорожньо-транспортної пригоди 16 липня 2024 року.

Ухвалою від 28 травня 2025 року (т.2, а.с.15) було закрите підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті в судовому засіданні.

В судовому засіданні 07 серпня 2025 року позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Петрик В.І. позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав, зазначених у позові.

Представник відповідача адвокат Мельниченко С.О. позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення з підстав, зазначених у відзиві.

Представник відповідача ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» в судове засідання не з`явився, про день і час розгляду справи повідомлений належним чином, будь-яких заяв чи клопотань до суду не направив.

07 серпня 2025 року після судових дебатів суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення, відклавши його проголошення до 10 год 00 хв 15 серпня 2025 року.

Під час ухвалення рішення судом було виявлено відсутність у додатках до позовної заяви вказаної у додатках копії заяви до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» (пункт 9 «Додатки»). Також, в матеріалах справи відсутній відповідний Акт Бориспільського міськрайонного суду Київської області (до якого було подано даний цивільний позов), необхідність якого передбачена п. 6 розд. ІІ Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України (додаток 1) від 20.08.2019 № 814. Однак, посилання на даний лист, як на одну з підстав позову, під час судового розгляду неодноразово здійснювалося стороною позивача.

Оскільки суд дійшов висновку, що дана обставина повинна бути з`ясована, а потім й оцінена у відповідності до норм ЦПК України, та може мати значення для повного та об`єктивного вирішення даного спору, 15 серпня 2025 року судовий розгляд у справі було поновлено відповідно до ч. 2 ч. 4 ст. 244 ЦПК України, призначено судове засідання на 03 вересня 2025 року (т. 2 а.с. 53).

15 серпня 2025 року вимоги п. 6 розд. ІІ Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України (додаток 1) від 20.08.2019 № 814 судом виконано (т. 2 а.с. 59).

18 серпня 2025 року представник відповідача направив до суду з відповідним клопотанням заяву до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» (т. 2 а.с. 61-64).

В судовому засіданні 03 вересня 2025 року. Вищезазначена заява досліджена судом.

Представник позивача адвокат Петрик В.І. позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, зазначених у позові та з врахуванням дослідженої заяви.

Представник відповідача адвокат Мельниченко С.О. позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення з підстав, зазначених у відзиві. Доповнень ніяких не надав.

Представник відповідача ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» в судове засідання не з`явився, про день і час розгляду справи повідомлений належним чином, будь-яких заяв чи клопотань до суду не направив.

Також, в судовому засіданні 03 вересня 2025 року розглянуто питання стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі по 9250 гривень 00 коп. з кожного відповідача (з урахуванням заяви від 11 серпня 2025 року) (т. 2 а.с. 37-45), яку представник позивача підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача адвокат Мельниченко С.О. зазначив, що оскільки позовні вимоги не підлягають до задоволення, в стягненні витрат на правничу допомогу на користь позивача також слід відмовити..

Представник відповідача ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» будь-яких заяв щодо витрат позивача на правничу допомогу до суду не направив.

Судом встановлено наступне.

16 липня 2024 року о 09 год 19 хв по вул. Київській в с. Святопетрівське Бучанського району Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «Volkswagen Jetta», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля марки «Mercedes-Benz Vito», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 .

Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 17 вересня 2020 року (т.1, а.с.54), власником транспортного засобу марки «Mercedes-Benz Vito», д.н.з. НОМЕР_2 , є ОСОБА_1 .

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 вересня 2024 року у справі № 369/12971/24 ОСОБА_2 було визнано винною в порушенні п.16.13 ПДР України та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (т.1, а.с.25).

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Volkswagen Jetta», д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на 160000 грн (Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії ЕР № 221830779 від 30 червня 2024 року) (т.1, а.с.105-106), а відповідно до Оферти Договору комплексного страхування від 26 червня 2024 року на 500000 гривень (т. 1 а.с. 107-124).

Протоколом технічного огляду КТЗ від 23 липня 2024 року (т.1, а.с.26) встановлено характер механічних пошкоджень, яких зазнав транспортний засіб марки «Mercedes-Benz Vito», д.н.з. НОМЕР_2 , під час вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до копії страхового акту №44708/1 (т.1, а.с.29) вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки «Mercedes-Benz Vito», д.н.з. НОМЕР_2 , складає 36456 грн 37 коп., вартість ремонту з урахуванням зносу 34638 грн 56 коп., франшиза 2600 грн 00 коп., сума нарахована до виплати 32038 грн 56 коп.

Відповідальним працівником ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» було оформлене розпорядження № 44708/1/1 (т.1, а.с.30), відповідно до якого ОСОБА_1 було нараховане страхове відшкодування за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії ЕР № 221830779 від 30 червня 2024 року в розмірі 32038 грн 56 коп.

05 серпня 2024 року на рахунок позивача були перераховані грошові кошти в розмірі 32038 грн 56 коп. в рахунок страхового відшкодування за Договором № ЕР.221830779 від 30 червня 2024 року (т.1, а.с.28).

12 серпня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до СК із заявою про перерахунок їй страхової виплати у розмірі 128004 грн 27 коп. та 5000 грн 00 коп. витрат на експертні послуги (т. 2 а.с. 64).

03 квітня 2025 року ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на рахунок позивача були перерахована сума страхового відшкодування в розмірі 46447 грн 49 коп.

До позову представником позивача подано копію звіту № 45/58.08.24 від 08 серпня 2024 року (т.1, а.с.32-65), виконаного ФОП « ОСОБА_4 », відповідно до якого матеріальний збиток, завданий власникові транспортного засобу марки «Mercedes-Benz Vito», д.н.з. НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження на дату оцінки КТЗ складає 128004 грн 27 коп. Вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки «Mercedes-Benz Vito», д.н.з. НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження на дату оцінки КТЗ складає 264056 грн 23 коп.

До позову представником позивача адвокатом Петриком В.В. додано копію квитанції до прибуткового касового ордера № 45/58.08.24 від 08 серпня 2024 року (т.1, а.с.66), відповідно до якого позивачем було сплачено послуги експерта в розмірі 5000 грн 00 коп.

16 січня 2025 року позивач звернулася до відповідача ОСОБА_2 із досудовою претензією по ДТП (т. 1 а.с. 69).

Відповідно до копії витягу із медичної картки стаціонарного хворого (т.1, а.с.152) ОСОБА_1 перебувала на стаціонарного лікуванні із 25 серпня 2024 року по 23 вересня 2024 року з приводу операційного втручання (дискектомії С5-С6, С6-С7).

Відповідно до довідки КНП «Лікарня інтенсивного лікування Боярської міської ради» від 23 вересня 2024 року (т.1, а.с.153) ОСОБА_1 має діагноз: «Травматичні грижі С5-С6, С6-С7. Правобічний дистальний парез». Позивачу проведено електростимуляцію правої верхньої кінцівки.

Із поданої представником позивача заяви про зміну позовних вимог (т.1, а.с.221-229) вбачається, що представником позивача адвокатом Петриком В.В. зроблений розрахунок пені за прострочення виплати страхового відшкодування та трьох відсотків річних від простроченої суми.

12 травня 2025 року представник позивача адвокат Петрик В.В. звернувся до ФОП « ОСОБА_5 » із адвокатським запитом про надання інформації з приводу огляду транспортного засобу марки «Mercedes-Benz Vito», д.н.з. НОМЕР_2 (т.1, а.с.243-244). Запит був направлений адресату засобами поштового зв`язку (т.1, а.с.245-247).

Згідно відповіді ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (т.1, а.с.241-242) на адвокатський запит від 14 травня 2025 року чинним законодавством передбачено, що страховик відшкодовує потерпілому страхове відшкодування у розмірі оціненої шкоди (за вирахуванням суми податку на додану вартість та франшизи), винна у дорожньо-транспортній пригоді особа сплачує різницю між фактичним розміром шкоди та розміром страхової виплати.

Як вбачається із копії платіжної інструкції № Е43Н-С411-О850-Н35А від 22 січня 2025 року (т.1, а.с.17), позивачем було сплачено на рахунок представника адвоката Петрика В.В. 8250 грн 00 коп. згідно з договором № б/н від 22 січня 2025 року.

29 березня 2025 року позивачем на рахунок представника були сплачені грошові кошти в розмірі 8250 грн 00 коп. згідно з договором № б/н від 22 січня 2025 року (т.1, а.с.154).

Будь-яких інших доказів сторонами по справі та їх представниками, клопотань про їх витребування подано не було.

Суд приймає до уваги подані сторонами та їх представниками докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є зокрема змагальність сторін та диспозитивність.

Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.2 ст. 76 ЦПК України ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Докази мають бути належними, допустимими та достовірними.

Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жодний доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Проаналізувавши надані докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями глави 82 Цивільного кодексу України щодо порядку відшкодування шкоди, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01 липня 2004 року, Закону України «Про страхування» № 1909-IX 18 листопада 2021 року.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Аналіз статей 509, 1187, 1188, 1192 ЦК України дає підстави для висновку, що факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоду (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом або договором передбачено такий обов`язок.

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Статтею 979 ЦК України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01 липня 2004 року, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Як вбачається із поданих сторонами по справі доказів (зокрема, полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії ЕР № 221830779 від 30 червня 2024 року (т.1, а.с.105-106)), цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Volkswagen Jetta», д.н.з. НОМЕР_1 , на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди була застрахована ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна».

Згідно з абзацом першим пункту 22.1 статті 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З правових позицій, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) вбачається, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди».

Аналогічний висновок був зроблений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29 червня 2022 року по справі № 477/874/19.

Крім того, 02 квітня 2025 року Верховним Судом у справі № 369/15321/20 зазначено наступне.

Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Разом з тим, визначаючи розмір майнової шкоди, спричиненої позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пошкодженням його автомобіля, суд першої інстанції помилково взяв до розрахунку вартість відновлювального ремонту, оскільки у даному випадку розмір майнової шкоди суд повинен був вираховувати із суми, що є вартістю матеріальної шкоди, завданої власнику пошкодженого КТЗ, оскільки відшкодуванню у даному випадку підлягає саме різниця між отриманим позивачем страховим відшкодуванням та завданою матеріальною шкодою, а не відновлювальним ремонтом.

При цьому стягнення з відповідача на користь позивача різниці між отриманим позивачем страховим відшкодуванням та вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу буде поліпшенням стану пошкодженої речі у порівнянні із тим, що існував до ДТП. Між тим, автомобіль мав певний знос, у тому числі й його пошкоджені деталі, що підлягають заміні, то заміна їх саме на нові буде поліпшенням стану вказаного автомобіля, тобто, по суті, необґрунтованим збагаченням його власника за рахунок відповідача, що не передбачено законом.

Так, у відповідності до ст.22 ЦК України, відшкодуванню підлягають саме збитки, а не вартість ремонту без урахування зносу, що також узгоджується із положеннями ст.1192 ЦК України.

У відповідності до приписів статті 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (тобто реальні збитки).

При цьому приписи статті 1192 ЦК України передбачають, що розмір збитків до відновлення пошкодженої речі, тобто, приведення її у той стан, який існував до пошкодження (у даному випадку до ДТП). Тобто, таке відновлення не є поліпшенням стану пошкодженої речі у порівнянні із тим, який існував до ДТП. Між тим, якщо автомобіль мав певний знос, у тому числі й його пошкоджені деталі, що підлягають заміні, то заміна їх саме на нові буде поліпшенням стану вказаного автомобіля, тобто, по суті, необґрунтованим збагаченням його власника за рахунок відповідача.

Отже, відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик і саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

Як вже зазначалося, на момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Volkswagen Jetta», д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на 160000 грн (Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії ЕР № 221830779 від 30 червня 2024 року) (т.1, а.с.105-106), а відповідно до Оферти Договору комплексного страхування від 26 червня 2024 року на 500000 гривень (т. 1 а.с. 107-124).

Враховуючи вищевикладене, оскільки розмір завданої ОСОБА_1 шкоди не перевищує ліміту страхової відповідальності, суд вважає необґрунтованими позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 136051 грн 96 коп., заявлені до ОСОБА_2 , тому задоволенню вони не підлягають.

Щодо вимоги про стягнення із ОСОБА_2 на користь позивача моральної шкоди в розмірі 5000 гривень, слід зазначити наступне.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Пунктом 3 частини 2 статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 261 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодування моральної шкоди, заподіяної потерпілому відшкодовується страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

У даному випадку, правовою підставою для відшкодування моральної шкоди є деліктне зобов`язання відповідача перед позивачкою відповідно до ст. 23 та 1167 ЦК України.

Зважаючи на обґрунтування позивачки щодо позовної вимоги про відшкодування шкоди суд не вважає їх достатньо обґрунтованими та доведеними доказами. Неможливість використовувати автомобіль у власних справах, задля потреб сім`ї та заробітку дійсно може свідчити про певні негативні зміни в життєвому укладі позивача, а докладання нею зусиль до відновлення порушеного права має ознаки душевних переживань.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З огляду на досліджені в судовому засіданні докази суд доходить висновку, що позивачу дійсно було завдано моральної шкоди у зв`язку з пошкодженням належного на праві власності майна. Разом з тим, суд вважає не доведеним посилання позивача на погіршення стану здоров`я як наслідок емоційної та фізичної втоми, до якої призвело ДТП.

Таким чином, в межах заявленого розміру позовної вимоги про стягнення моральної шкоди (5000 грн), суд вважає, що 3000 гривень будуть достатньою та розумною грошовою компенсацією за завдану позивачці моральну шкоду.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про стягнення матеріальної шкоди, пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст.28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції станом на момент виникнення спірних відносин, № 1961-IV) шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Статтею 29 Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

За приписами п. 36.1 статті 36 цього Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

За приписами п. 36.2 статті 36 цього Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:

у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна;

у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Відповідно до п. 33.1.4 статті 33 Закону у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

У даному випадку факт настання страхового випадку 16 липня 2024 року ніким не оспорюється. Факт вчинення ДТП з вини ОСОБА_2 та виникнення цивільно-правових наслідків підтверджується постановою суду від 30 вересня 2024 року.

Відповідальність водія транспортного засобу, яким керувала ОСОБА_2 , на момент ДТП була застрахована ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна».

Статтею 34 вищезазначеного Закону України визначено дії страховика після отримання інформації про дорожньо-транспортну пригоду, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати).

Зокрема, відповідно до п.34.2. ст. 34 цього Закону протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Аналіз наведеної норми дає підстави стверджувати про необхідність забезпечення мети направлення експерта до місцезнаходження пошкодженого майна, що полягає, по-перше, у визначенні причин настання страхового випадку та, по-друге, - у визначенні розміру збитків.

Позивач звернувся до відповідача ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» із повідомленням про подію, яка мала ознаки страхового випадку.

23 липня 2024 року автомобіль позивача оглянув представник СК та складено Протокол огляду тз.

05 серпня 2024 року позивачу було здійснено виплату страхового відшкодування від ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на суму 32038 грн 56 коп.

Підставою виплати стало Розпорядження № 44708/1/1 та страховий акт № 44708/1, підписані 01 серпня 2024 року (т.1 а.с. 29-31). Безпосередньо, в страховому акті зазначено розрахунок страхового відшкодування, який містить і вартість транспортного засобу (800000 грн), і вартість відновлювального ремонту без урахування та з урахуванням зносу (34638 грн 56 коп.), і розмір збитку (34638 грн 56 коп.), і страхове відшкодування (32038 грн 56 коп.). В графі «погоджена сума» будь-якої суми не зазначено. Про наявність будь-якого звіту про оцінку вартості матеріального збитку не зазначено, посилання на нього відсутні.

12 серпня 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулася із заявою до Страхової компанії, в якій просила виплатити страхову виплату в розмірі 128004 грн 27 коп., розраховану на підставі замовленого нею Звіту від 08 серпня 2024 року (т.2 а.с. 64). До заяви додала відповідний Звіт (т.1 а.с. 32-67)

05 квітня 2025 року позивачу було здійснено ще одну виплату страхового відшкодування від ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на суму 46447 грн 49 коп.

У відзиві на позов представник СК зазначає, що страхове відшкодування ОСОБА_1 визначено на підставі проведеного дослідження (звіт № 73-D/16/32) в розмірі 78486 грн 05 коп. та виплачено двома платежами: 32038 грн 56 коп. та 46447 грн 49 коп.

До відзиву представником СК надано Звіт № 73-D/16/32, Розпорядження № 44708/2/1 та страховий акт № 44708/2, підписані 01 квітня 2025 року (т.1 а.с. 167-182). Безпосередньо, в страховому акті зазначено розрахунок страхового відшкодування, який містить і вартість транспортного засобу (789378 грн 93 коп.), і вартість відновлювального ремонту без урахування та з урахуванням зносу (92137 грн 93 коп.), і розмір збитку (81086 грн 05 коп.), і страхове відшкодування (78486 грн 05 коп.). В графі «погоджена сума» будь-якої суми не зазначено.

Слід відмітити, що Звіт № 73-D/16/32, на підставі якого визначено розмір страхового відшкодування, за поясненнями представника СК у відзиві, виготовлено 28 березня 2025 року, вже після подачі ОСОБА_6 даного позову до суду.

Таким чином, суду не надано доказів того, що станом на 05 серпня 2024 року, на день виплати страхового відшкодування ОСОБА_1 в розмірі 32038 грн 56 коп., такий розмір було погоджено із останньою і вирахуваний він був у відповідності до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затв. наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 липня 2009 року № 1335/5/1159). Будь-який доказі наявності документа (Звіт, висновок експерта, дослідження тощо) про оцінку вартості матеріального збитку станом на 05 серпня 2024 року суду не надано.

Посилання представник страхової компанії у відзиві на те, що розмір заподіяного ОСОБА_6 страхового відшкодування визначений на підставі Звіту № 73-D/16/32 суд вважає таким, що не може бути прийнятим до уваги, оскільки Звіт № 73-D/16/32 складено 28 березня 2025 року, тобто більш як через сім місяців після виплати 05 серпня 2024 року страхового відшкодування в розмірі 32038 грн 56 коп.

Також слід відмітити, що представником страхової компанії не зазначено причини та не підтверджено правомірність та підстави зміни вартості транспортного засобу, які зазначені у страхових актах № 44708/1 та 44708/2 та різняться між собою, тоді як зазначено самим же представником СК, виплати страхового відшкодування і за одним страховим актом, і за другим відбувалося на підставі одного дослідження (Звіт № 73-D/16/32).

Зважаючи на вищезазначене, суд не може вказаний звіт вважати належним та допустимим доказом у розумінні статей 77, 78 ЦПК України.

В свою чергу, поведінка позивача ОСОБА_6 , на думку суду, є логічною, послідовною та такою, що відповідає вимогам Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Після огляду транспортного засобу страховиком та виплати, за відсутності звіту про оцінку вартості матеріального збитку, страхового відшкодування в розмірі 32038 грн 56 коп., який не був погоджений з ОСОБА_6 , останньою було самостійно замовлено таку оцінку і відразу направлено заяву страховій компанії про виплату страхового відшкодування. Через майже шість місяців, не отримавши ні будь-якої страхової виплати, ні відмови у такій виплаті, ОСОБА_6 звертається до суду з даним позовом.

Отже, між страховиком та страхувальником виник спір щодо розміру страхового відшкодування.

Поданий позивачем Звіт № 45/58.08.24 про оцінку вартості матеріального збитку суд вважає таким, що відповідає вимогам Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затв. наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 липня 2009 року № 1335/5/1159).

Оскільки, як було зазначено вище, Звіт про визначення вартості матеріального збитку № 73-D/16/32 від 28 березня 2025 року не взято до уваги судом як належний та допустимий доказ розміру страхового відшкодування, підстав вважати неналежним чи недопустимим доказом Звіт про оцінку вартості матеріального збитку, який подано позивачем, судом не встановлено, будь-яких інших доказів на підтвердження розміру такого збитку не надано та клопотань з цього приводу не заявлено, суд вважає, що розмір такого збитку становить саме 117269 грн 66 коп. (128004 грн 27 коп. 10734 грн 61 коп. (розрахунок ПДВ).

Оскільки сума 78486 грн 05 коп. виплачена позивачеві, стягненню із страховика підлягає сума 38783 грн 61 коп.

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У частині третій статті 510 ЦК України визначено, що якщо кожна зі сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Верховний Суд, в тому числі й у постанові від 11 грудня 2019 року у справі №761/6406/16-ц, наголошував, що грошовим слід вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора.

Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки він установлює ціну договору страхову суму.

З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 зазначила, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

При безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України).

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні майнових витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Згідно із статтею 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Відповідно до пункту 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

За правилами частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

За частиною першою статті 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

У пункті 35.1 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 вказаного Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Абзацами першим-третім пункту 36.2 статті 36 Закону передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

В даному випадку, з урахуванням часу подання позивачем заяви до СК (12 серпня 2024 року) 12 листопада 2024 року спливли всі вищезазначені строки. При цьому виплати без проведення експертизи страховою компанією були неможливі, оскільки за результатами проведеного огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий не досягли згоди про розмір відшкодування, будь-які кошти після цього страховою компанією виплачені не були, відмова у виплаті також відсутня, припинення перебігу такого строку неможливе, оскільки він закінчився ще до звернення ОСОБА_6 з даним позовом до суду.

Зважаючи на вищезазначене в сукупності, суд вважає, що підстави для застосування пункту 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст. 625 ЦК України наявні.

Представник позивача просить стягнути із Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 пеню за порушення строків виплати страхового відшкодування в розмірі 10723 грн 73 коп., три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 1128 грн 15 коп. та інфляційні втрати в розмірі 6694 грн 79 коп. Відповідні розрахунки представником позивача проведені (т. 2 а.с. 223, 224).

Суд приймає до уваги вищезазначені розрахунки сум пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат, вважаючи їх такими, що здійснені у відповідності до норм ЦК України та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_6 про стягнення із Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» невиплаченої частини страхового відшкодування, пені за порушення строків виплати страхового відшкодування, трьох відсотків річних від простроченої суми та інфляційних втрат підлягає до задоволення в повному обсязі.

У відповідності до ч. 1-ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу; пов`язані із проведенням експертизи.

Частиною 1 та 3 статті 134 цього Кодексу передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ч. 6 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

В силу ч. 6 ст. 139 цього Кодексу, розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Відповідно до ч. 1-ч. 4 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Норми ст. 134 та ст. 137 представником позивача дотримано.

На підтвердження здійснених судових витрат подано квитанцію про сплату судового збору (т. 1 а.с. 12), свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, ордер та договір про надання правничої допомоги (зазначена вартість послуг 16500 гривень) (т. 1 а.с. 13-16), платіжна інструкція по сплаті 8250 гривень 22 січня 2025 року ( т. 1 а.с. 17), докази сплати 5000 грн за послуги експерта (т. 1 а.с 66), платіжна інструкція по сплаті 8250 гривень 29 березня 2025 року (т. 2 а.с. 430, платіжна інструкція по сплаті 2000 гривень 08 серпня 2025 року (т.2 а.с. 44), акт виконаних робіт від 07 серпня 2025 року на суму 16500 гривень (т.2 а с.45).

Представник позивача просить стягнути з відповідачів, враховуючи заяву, подану 11 серпня 2025 року, по 2500 гривень з кожного за проведене експертне дослідження, по 9250 гривень з кожного витрат на правничу допомогу та по 1156 грн 42 коп. сплаченого судового збору з кожного.

Щодо розміру витрат на правничу допомогу, слід зазначити, що у відповідності до Договору про надання правничої допомоги та акту виконаних робіт до нього вартість послуг (гонорару) складає 16500 гривень. Крім того, п. 3.1 Договору передбачає, що розмір гонорару, який клієнт сплачує адвокату за надану в межах цього Договору правову допомогу, є фіксованим і визначається актами приймання-передачі. І Договір, і Акт виконаних робіт , надані суду, вказують на суму послуг (гонорару) 16500 гривень. Будь-яких доказів того, що на виконання договору від 22 січня 2025 року повинна була бути оплачена послуга на суму 2000 гривень, суду не надано. Зважаючи на вищезазначене, норми ч. 2 ст. 134 ЦПК України, позивачем та її представником належними та допустимими доказами доведено здійснення витрат на правничу допомогу на суму 16500 гривень.

Представником відповідача ОСОБА_2 зазначено, що підстав стягувати з ОСОБА_2 судових витрат не має, оскільки позовні вимоги, пред`явлені до неї, задоволенню не підлягають. Крім того, зазначив, що витрати на правничу допомогу не доведені та є завищеними, однак, будь-якого обгрунтування такої позиції не навів, тобто, обов`язок, передбачений ч. 6 ст. 137 ЦПК України ним не виконано.

Представник відповідача ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» будь-яких заяв щодо витрат позивача на правничу допомогу до суду не направив

Таким чином, суд дійшов висновку, що витрати позивача на правничу допомогу, які належно підтверджені, складають 16500 гривень.

Щодо стягнення судових витрат безпосередньо із відповідача ОСОБА_2 , слід зазначити наступне.

Розмір судового збору, який просить позивач стягнути із ОСОБА_2 становить 1156 грн 42 коп. Розмір стягнутої із відповідача ОСОБА_2 шкоди (3000 гривень) становить 2,13 % від заявлених позовних вимог до неї (136051 грн 96 коп. +5000 гривень=141051 грн 96 коп.). Тому стягненню з неї на користь позивача підлягає 24 грн 63 коп. судового збору.

Враховуючи, що позовні вимоги в частині стягнення із відповідача ОСОБА_2 матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задоволенню не підлягають, вимога про стягнення витрат на проведення експертного дослідження є похідною від неї, оскільки саме експертним дослідженням визначено розмір такої матеріальної шкоди, стягнення із відповідача ОСОБА_2 витрат на проведення такого дослідження задоволенню також не підлягає.

Витрати на правничу допомогу (позивач просив стягнути по 1/2 частині з кожного відповідача), з врахуванням задоволення позову відносно ОСОБА_2 на 2,13 %, підлягають стягненню з неї в розмірі 175 грн 70 коп. (2,13 % від 16500:2=8250 грн).

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» задоволено в повному обсязі, з відповідача підлягає стягненню вся сума (з урахуванням встановленого судом підтвердженого розміру витрат на правничу допомогу) пред`явлених до нього судових витрат: 2500 гривень за проведене експертне дослідження, по 8250 гривень витрат на правничу допомогу та 1156 грн 42 коп. сплаченого судового збору.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до ст. 22, 23, 509, 510, 526, 613, 625, 992, 997, 999, 1166, 1167, 1187, 1188, 1192, 1194 ЦК України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 76-81, 133-137, 141, 211, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної події, - задовольнити частково.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди залишити без задоволення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3000 (три тисячі) гривень 00 коп. моральної шкоди.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 24 гривень 63 коп. судового збору та 175 (сто сімдесят п`ять) гривень 70 коп. витрат на правничу допомогу.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про стягнення матеріальної шкоди, пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат задовольнити.

Стягнути із Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 38783 (тридцять вісім тисяч сімсот вісімдесят три) гривні 61 коп. невиплаченої частини страхового відшкодування.

Стягнути із Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 пеню за порушення строків виплати страхового відшкодування в розмірі 10723 (десять тисяч сімсот двадцять три) грн 73 коп., три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 1128 (одна тисяча сто двадцять вісім) грн 15 коп. та інфляційні втрати в розмірі 6694 (шість тисяч шістсот дев`яносно чотири) грн 79 коп.

Стягнути із Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 1156 грн 42 коп. судового збору, 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень 00 коп. витрат на проведення експертного дослідження та 8250 (вісім тисяч двісті п`ятдесят) гривень 00 коп. витрат на правничу допомогу.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зареєстрована по АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ;

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; зареєстрована по АДРЕСА_2 ; проживаюча по АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_5 ;

відповідач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ України»; адреса місцезнаходження: м.Київ, вул. Січових Стрільців, буд.40; .

Суддя: Я. І. Керекеза