РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2025 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Кучиної Н.Г.,

секретар судового засідання Корпесьо В.Р.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача, адвоката Іващенко І.І.,

представника відповідача, адвоката Новака М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач), в якому просить стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в розмірі 5 431 грн. та моральну шкоду в розмірі 30 000 грн. на відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що згідно з вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 30.10.2024 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст.125 КК України щодо потерпілого ОСОБА_1 та йому призначено покарання у виді громадських робіт на строк двісті годин.

Ухвалою суду від 21 травня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Представник позивача - адвокат Іващенко І.І. та позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, з підстав викладених у заяві.

Представник відповідача - адвокат Новак М.А. в судовому засіданні заперечував проти задоволення вказаної заяви. Вказав, що позивач просить стягнути матеріальну шкоду , а саме 4790 грн - на лікування зубів, при цьому така шкода не була заподіяна протиправними діями його довірителя. Щодо стягнення 641 грн на купівлю лікарських засобів, зазначив, що такі засоби не були виписані лікарем. Також вказує, що заподіяння моральної шкоди та її розмір не доведені позивачем належними та допустимими доказами.

Дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд дійшов до таких висновків.

Вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 30 жовтня 2024 року (справа № 570/5618/23) визнано винуватим ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України щодо потерпілого ОСОБА_1 та призначено покарання виді громадських робіт на строк двісті годин.( а.с.18-19)

Згідно з даним вироком: 15 вересня 2023 року, близько 09 год. 30 хв., ОСОБА_2 , перебуваючи поблизу свого будинку, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи значення та суспільну небезпеку своїх дій, керуючись метою заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_1 , на ґрунті неприязних відносин, умисно наніс кулаками рук та дерев`яною палицею (бейсбольною битою), яку тримав у руках не менше п`яти ударів по голові, тулубу та руках.

В результаті умисних протиправних дій відповідача, потерпілому ОСОБА_1 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: синця на нижній повіці правого ока, двох синців на передній поверхні живота зліва навколо пупка, синця на фоні забою м`яких тканин у верхній третині по задньо-внутрішній поверхні лівого передпліччя, забою м`яких тканин у проекції внутрішньої кісточки лівого променево-зап`ясткового суглобу, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та її гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як принцип всієї практичної діяльності держави, всіх її органів та посадових осіб за ст.3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість функціонування держави, їх утвердження і забезпечення і є головним обов`язком держави.

На забезпечення ефективного захисту прав та свобод людини направлені норми Конституції України про розповсюдження юрисдикції судів на всі правовідносини, які виникають у державі, а також на відшкодування моральної та матеріальної шкоди, як результат порушених прав фізичних та юридичних осіб.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Відшкодування шкоди один із найважливіших інститутів сучасної правової науки. У законодавстві України передбачено два види шкоди, що підлягає відшкодуванню - шкода майнова і шкода моральна.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків і інші способи відшкодування майнової шкоди та моральної (немайнової) шкоди (п.п. 8, 9 ч.2 ст. 16 ЦК України).

Особа має право на відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31 березня 1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», покладаючи на підсудного обов`язок відшкодувати матеріальну шкоду, суд має виходити з установленого законом правила про те, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню в повному обсязі.

Враховуючи наведені норми, підставою виникнення зобов`язання із заподіяння шкоди є факт завдання майнової шкоди. Умовами відповідальності за завдану шкоду є протиправна поведінка особи, що завдала шкоди, наявність між нею та майновою шкодою безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку, а також вина зазначеної особи (п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»).

Судом встановлено, що вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 30 жовтня 2024 року у справі №570/5618/23, який набрав законної сили, визнано ОСОБА_2 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

За таких обставин, враховуючи те, що вина ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України доведена, шкода заподіяна ОСОБА_1 внаслідок протиправних дій ОСОБА_2 підлягає відшкодуванню, відтак суд доходить висновку, що з відповідача слід стягнути на користь потерпілого матеріальну шкоду.

Позивач, звертаючись до суду з позовом просить стягнути 4790 грн - понесених на лікування зубів та 641 грн. на купівлю лікарських засобів.

Судом встановлено, що згідно з консультативним висновком спеціаліста від 27.11.2024 лікарем встановлено вторинну часткову адентію верхньої щелепи. Тріщина кореневої частини зуба 12 та 13 та рекомендовано ОСОБА_1 видалення зубів 11, 12, 13 з подальшим протезуванням. (а.с. 6)

ОСОБА_1 на підтвердження оплати вказаних робт надано просто розрахунок лікаря на суму 4790 грн., що не є платіжним документом,що підтверджує оплату наданих послуг. (а.с. 6 зворот)

Крім того, в ході судового розгляду встановлено, що відповідно до висновку експерта № 763, у потерпілого позивача при судово-медичній експертизі 18 вересня 2023 року в обласному бюро виявлені наступні тілесні ушкодження: синець на нижній повіці правого ока, два синці по передній поверхні живота зліва навколо пупка, синець на фоні забою м`яких тканин у верхній третині по задньо-внутрішній поверхні лівого передпліччя, забій м`яких тканин у проекції внутрішньої кісточки лівого променево- зап`ясткового суглобу. (а.с. 18-19)

Відтак, в судовому засіданні не надано та судом не здобуто належних та допустимих доказів, що саме внаслідок протиправних дій відповідача позивачу довелось через більше ніж один рік 2 місяця після подій (події 15 вересня 2023 року, звернувся до стоматолога 27 листопада 2024 року) звертатись до лікаря, а висновком експерта наявним в матеріалах кримінального провадження не було встановлено заподіяння тілесних ушкоджень у вигляді забою зубів, щелепи тощо.

Таким чином, суд приходить до висновку, що понесені позивачем витрати на оплату протезування зубів в розмірі 4790 грн не підлягають до задоволення, у зв`язку з їх недоведеністю.

Натомість судом встановлено, що відповідно до довідки № 406 від 15.09.2023 року ОСОБА_1 було в травмпункті КНП "ЦМЛ"РМР діагностовано множинні забої тіла та виписано ліки індовазин, аертал та нейропаз. (а.с. 11)

Згідно платіжних квитанцій ОСОБА_1 на придбання вказаних ліків було витрачено 641 грн. (а.с. 7)

На підставі викладеного, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_2 матеріальної шкоди підлягають до часткового задоволення, а саме: з останнього підлягає стягненню витрати понесені на придбання ліків в розмірі 641 грн.

Щодо відшкодування моральної шкоди, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до висновку експерта 18 вересня 2023 року в обласному бюро виявлені наступні тілесні ушкодження: синець на нижній повіці правого ока, два синці по передній поверхні живота зліва навколо пупка, синець на фоні забою м`яких тканин у верхній третині по задньо-внутрішній поверхні лівого передпліччя, забій м`яких тканин у проекції внутрішньої кісточки лівого променево- зап`ясткового суглобу. Це також підтверджується певними відміченими даними огляду лікарів при зверненні потерпілого 15.09.2023 за медичною допомогою до КНП «Центральна міська лікарня» РМР. Морфологічні властивості ушкоджень (забарвлення синців синюшно- фіолетового кольору у центрі із жовто-зеленим відтінком по краях; помірний набряк м`яких тканин, тощо) та дані огляду лікарів, в сукупності, вказують на те, що вищевказані тілесні ушкодження утворилися напередодні звернення потерпілого за медичною допомогою та, загалом, могли виникнути за вказаного у постанові терміну, а саме - 15.09.2023 року. Враховуючи види тілесних ушкоджень, їх характер та розташування на різних анатомічних ділянках тіла, в сукупності, свідчать про те, що вони виникли від не менше як п`яти дій тупого (-их) предмету (-ів), контактуюча поверхня яких була обмеженою. Таким (- и) предметами могли бути рука, нога людини (та їх анатомічні частини) чи інший (-і) тупий (-і) предмет (-ти) («бейсбольною битою» - на що вказав потерпілий не виключається). Характер та локалізація ушкоджень, у своїй сукупності, не властиві для падіння з висоти власного росту на площину (з прискоренням чи без такого). Дані тілесні ушкодження, як кожне окремо, так і в своїй сукупності, відносяться до легких тілесних ушкоджень.( а.с. 18-19)

Завдану відповідачем моральну шкоду, позивач обґрунтовує тим, що протиправними діями (нанесення тілесних ушкоджень) було завдано значну шкоду його фізичному та моральному здоров`ю, що призвело до виникнення в нього цукрового діабету 2 типу та аномально високого рівня холестерину в крові на фоні пережитого психологічного стресу.

Таким чином, враховуючи, що висновком експерта № 763 від 18 вересня 2023 року встановлено заподіяння потерпілому (позивачу) шкоди, протиправність діяння, вина відповідача та наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача і вини останнього в її заподіянні, суд приходить до висновку, що позивач, ОСОБА_1 набув право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку передбаченому Законом.

При визначенні розміру моральної шкоди, то суд виходив з такого.

У відповідності до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Верховний суд України в п. 9 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

У відповідності до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31.03.1995 р. № 4, позивачем має бути доведено в чому полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Так, в ході судового розгляду встановлено, що діями відповідача, ОСОБА_1 завдано немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які спричинили негативні зміни у його житті: щоденні думки і спогади про наслідки психотравмуючої події, страх можливого повторення подій, негативні переживання та спогади, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні, неприємні сновидіння, нервозність, дратівливість, почуття образи, приниження гідності.

Пережиті події змінили звичний спосіб життя ОСОБА_1 , оскільки він тепер весь час боїться. Для нього жахливо ніколи не почувати себе в безпеці, боятися він змушений уникати контактів, він постійно переживає фізичні незручно та психологічний дискомфорт. Життя ОСОБА_1 перетворилося на пекло і він почав втрачати віру в те, що щось може змінитися на краще.

Після безпричинного нанесення ОСОБА_1 тілесних ушкоджень, загальний стан здоров`я останнього значно погіршився і суд, дослідивши, надані позивачем, як до вказаних подій так і після, зокрема : епікрізи комунального некомерційного підприємства «Центральна міська лікарня» Рівненської міської ради: № 3019 від 27.02.2023 року: рівень холестерину-5,23, глюкози-8,28; № 3369 від 10.03.2023 року: рівень глюкози-7,3; № 6736 від 08.05.2023 року: рівень глюкози 6,81, холестерину-4,44.

03.06.2024 біохімічний аналіз крові: рівень холестерину 7,96, глюкози 12,1;

12.06.2024 лабораторний аналіз: рівень глюкози в крові 12,40 ;

встановив, що рівень глюкози та холестирину у крові значно вищі попередніх показників до вчинення кримінального правопорушення відповідачем 15 вересня 2023 року щодо позивача.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справи «Войтенко проти України», «Науменко проти України»).

Таким чином, позивач ОСОБА_1 , отримавши тілесні ушкодження легкого ступеню тяжкості, в результаті винних дій відповідача, на момент вчинення відносно нього злочину поза всяким розумним сумнівом зазнав моральних та душевних страждань, у зв`язку із злочином проти життя та здоров`я.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо винає підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Визначення розміру відшкодування моральної шкоди по своєму характеру є доволі складним процесом. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказує, що оцінка моральної шкоди за своїм характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (§ 62 рішення від 12 липня 2007 рокув справі «Stankov v. Bulgaria, заява № 68490/01).

У постанові Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 362/15/16-ц (провадження № 61-5805св20) зазначено, що «згідно з частиною першоюстатті9 Конституції Україничинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Ефективність національного засобу правового захисту за змістом статті 13 Конвенції не залежить від упевненості в сприятливому результаті провадження. Ефективність має оцінюватися за можливістю виправлення порушення права, гарантованого Конвенцією, через поєднання наявних засобів правового захисту.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Щодо доводів представника відповідача, що у справі про відшкодування моральної шкоди позивач мав би надати висновок експерта про заподіяння такої шкоди, суд приходить до таких висновків.

В Постанові Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі №572/3209/17 (провадження № 6448км 19) суд зазначив «.. щодо аргументів про те, що розмір завданої потерпілим немайнової шкоди мав визначити експерт під час проведення психологічної експертизи, то вони не узгоджуються зі змістом наведених вище положень ч. 3 ст. 23 ЦК, відповідно до яких саме судом визначається розмір грошового відшкодування моральної шкоди залежно від визначених законом критеріїв.

До того ж, 29 січня 2016 року рішенням Координаційної ради з проблем судової експертизи при Міністерстві юстиції України методика О. М. Ерделевського про визначення розміру відшкодування моральної шкоди була виключена з Реєстру методик проведення судових експертиз і внесена до Переліку рекомендованої науково-технічної та довідкової літератури.

Крім того, призначення експертиз для визначення розміру моральної шкоди не є обов`язковим, оскільки таке визначення, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, належить до компетенції суду.

Практика ЄСПЛ з питання відшкодування моральної шкоди свідчить про те, що оцінка такої шкоди, за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. При цьому судова практика має забезпечувати правову визначеність у питанні щодо компенсацій за вчинення аналогічних правопорушень.

З цього погляду можливість людини реалізувати своє природне право на одержання компенсації за страждання і переживання, спричинені посяганням на належні їй особисті немайнові блага, слід розцінювати як один з виявів верховенства права.

Водночас усвідомлення взаємозв`язку відшкодування моральної шкоди з правом на доступ до ефективного засобу юридичного захисту вочевидь має спиратися на загальне переконання у спроможності юрисдикційного органу сформувати обґрунтоване уявлення щодо наявності та специфіки втілення моральної шкоди, що зазвичай виникає за подібних життєвих обставин.

У переважній більшості випадків ЄСПЛ: а) наголошує на розумно очікуваних, передбачуваних або звичайних за подібних обставин негативних наслідках, що мали б виникнути у немайновій сфері потерпілої особи; б) виходить з розумного врахування суті порушеного права, особливостей вчинення конкретного правопорушення та характерного для останнього негативного впливу на стан потерпілого; в) при визначенні розміру моральної шкоди керується власною практикою в аналогічних справах.

Таким чином, призначення експертиз для визначення розміру моральної шкоди не є обов`язковим, таке визначення виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, належить до компетенції суду, про що наголошено в постанові КСЦ ВС від 09.11.2022 № 462/6463/16-ц.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди позивачу, суд виходить із встановлених у судовому засіданні обставин справи та відповідно до ч.2 ст.23 ЦК України, п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди враховує глибину та тривалість фізичних страждань позивача, які виразились у відчуттях болю, враховує глибину душевних страждань позивача, які виразились у його приниженні внаслідок вчинення стосовно нього злочину, а також враховує, що моральної шкоди позивачу спричинено умисними діями відповідача, та виходячи зі принципів розумності, виваженості та справедливості, вищевказаних обставин справи та наслідків, що наступили для позивача, суд вважає доведеним розмір моральної шкоди, завданої позивачу, у сумі 8000 гривень.

При подачі позову до суду позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до ч. 6 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до ст. 141 ЦПК України на відповідача покладаються судові витрати, які стягуються на користь держави відповідно до вимог Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст. 3, 12, 13, 81, 82, 141, 259, 263-265, 280-282, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням - задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 641 (шістсот сорок одну) грн. 00 коп. на відшкодування матеріальної шкоди та 8 000 (вісім тисяч) грн на відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 1 211 грн. (одна тисяча двісті одинадцять) 20 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного суду в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований в АДРЕСА_2 (останнє відоме місце реєстраціїї), фактично проживає в АДРЕСА_3 .

Повний текст судового рішення виготовлено 16.09.2025.

Суддя Н. Г. Кучина