ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7525/25 Справа № 194/1713/24 Суддя у 1-й інстанції - Корягін В. О. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Космачевської Т.В., Халаджи О.В.

за участю секретаря судового засідання: Триполець В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро цивільну справу №194/1713/24за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області, про позбавлення батьківських прав, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Мицак Наталі Тагірівни на рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 07 травня 2025 року,ухвалене у складі судді Корягіна В.О., -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Тернівського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що малолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно з 2018 року і до теперішнього часу проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 із бабусею - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вказує, що відповідно до акту обстеження умов проживання від 28 серпня 2024 року у квартирі АДРЕСА_2 умови проживання задовільні.

Звертає увагу суду, що відповідно до рішення Тернівського міського cyду Дніпропетровської області від 17 січня 2022 року (справа №194/1618/21) за позовом Органу опіки та піклування виконавчого комітету Тернівської міської ради було позбавлено батьківських прав ОСОБА_2 , відносно малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Зазначає, ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини.

Вказує, що відповідно висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Тернівської міської ради про доцільність позбавлення батьківським прав ОСОБА_2 відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 18 вересня 2024 року, коли дитині виповнилося майже три роки ОСОБА_7 забрав доньку та пішов жити до своїх батьків.

Зазначає, що ОСОБА_2 не заперечувала проти такого рішення, заходів щодо повернення їй доньки не вживала, як і не порушувала питання про визначення місця її проживання та способів участі у спілкування з нею.

Зауважує, що на сьогоднішній день ОСОБА_1 перебуває на військові службі, усі обов?язки по догляду та утриманню його доньки взяли на себе його батьки. Зважаючи на те, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх батьківських обов?язків по вихованню та утриманню дитини, орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Тернівської міської ради вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_3 .

Звертає увагу суду, що відповідно до інформації з Комунального некомерційного підприємства «Центру первинної медико-санітарної допомоги м.Тернівки» від 29 липня 2024 року №375/0119 лікування дитини, медичні огляди здійснює бабуся дитини ОСОБА_4 та батько дитини ОСОБА_1 . У характеристиці учня 4-А класу «Тернівського ліцею №7 Тернівської міської ради Дніпропетровської області» ОСОБА_3 навчається в ліцеї №7 в 4-А класі з 1 класу, з 2021 року, за час навчання виявила достатній рівень знань, програмний матеріал засвоює добре, ОСОБА_8 усвідомлює важливість і необхідність навчання, легко вступає в контакт з дітьми, на уроках активна, допитлива, приходить на навчання завжди підготовлена.

Також зауважує, що відповідно до акту з`ясування думки дитини від 28 серпня 2024 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомила, що вона плекає певні почуття, прихильності до матері, але її зовнішній вигляд, поведінка та місце проживання викликають у дитини почуття ніяковіння, дискомфорту, а інколи - огидності. Дитина болісно реагує на те, що її матір не благодійна, через це вона не воліє розказувати про неї своїм подружкам, знайомим та родичам.

Звертає увагу, що відповідно до посвідчення (серія НОМЕР_1 ) ОСОБА_1 є учасником бойових дій, посвідчення безтермінове і дійсне на всій території України, а ОСОБА_4 відповідно до довіреності від 20 липня 2024 року має право на ведення справ в суді, а також в установах, організаціях, згоду на підписання позовної заяви ОСОБА_1 надав.

У зв`язку з чим, просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 07 травня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області, про позбавлення батьківських прав - відмовлено.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Мицак Н.Т. подала апеляційну скаргу, в якій оскаржуване рішення вважає незаконним і необґрунтованим із-за порушення судом норм процесуального права та не правильне застосування норм матеріального права, не відповідність висновків суду, викладених у рішенні обставинам справи.

В обґрунтування скарги зазначає, що суд першої інстанції не прийняв як доказ рішення Тернівського міського cyду Дніпропетровської області від 17 січня 2022 року (справа №194/1618/21), яким відповідачку вже позбавлено батьківських прав відносно інших її дітей.

Зазначає, що суд не прийняв до уваги думку дитини, яка була з`ясована у судовому засіданні, та не взяв до уваги, що відповідач у судовому засіданні визнала позов у повному обсязі.

Вказує, що згідно Висновку від 18 вересня 2024 року орган опіки та піклування Виконавчого комітету Тернівської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідача відносно доньки ОСОБА_3 , нащо суд належної уваги не звернув.

У зв`язку з чим, просив апеляційну скаргу - задовольнити, а рішення Тернівського міського cyду Дніпропетровської області від 07 травня 2025 року скасувати, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Мицак Н.Т. в суді підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити.

Інші учасники справи до суду не з`явились, про місце, дату та час розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду підлягає залишенню без змін з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Так, судом встановлено, що матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 , а батьком ОСОБА_1 , про що свідчать свідоцтво про народження серія НОМЕР_2 .

Згідно акту КП «ТЖКП» від 26 серпня 2024 року, дійсно фактично проживають малолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 2018 року і до теперішнього часу за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 28 серпня 2024 року у квартирі АДРЕСА_2 , зі слів ОСОБА_4 є її власністю, умови проживання задовільні, квартира обладнана централізованим газо-, водо-, теплопостачанням, водовідведення, устаткована корпусними та м`якими меблями, побутовою та оргтехнікою (холодильником, пральною машинкою, телевізором та ін.) тощо. Дитині виділено спальну кімнату, яка устаткована диваном, письмовим столом, комодом, шафою. Дитина забезпечена одягом та взуттям за сезоном та відповідного віку, засобами гігієни, наочним приладдям, планшетом та телефоном. А також, у висновку зазначено, що умови проживання в квартирі задовільні, ОСОБА_8 забезпечена усім необхідним для свого розвитку, виховується бабусею та дідусем по лінії батька.

Відповідно до акту з`ясування думки дитини від 28 серпня 2024 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомила, що вона плекає певні почуття, прихильності до матері, але її зовнішній вигляд, поведінка та місце проживання викликають у дитини почуття ніяковіння, дискомфорту, а інколи - огидності. Дитина болісно реагує на те, що її матір не благодійна, через це вона не воліє розказувати про неї своїм подружкам, знайомим та родичам.

Відповідно до інформації з Комунального некомерційного підприємства «Центру первинної медико - санітарної допомоги м. Тернівки» від 29 липня 2024 року № 375/0119 лікування дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , медичні огляди здійснює бабуся дитини ОСОБА_4 та батько дитини ОСОБА_1 .

Як вбачається з характеристики учня 4-А класу «Тернівського ліцею №7 Тернівської міської ради Дніпропетровської області» ОСОБА_3 навчається в ліцеї №7 в 4-А класі з 1 класу, з 2021 року, за час навчання виявила достатній рівень знань, програмний матеріал засвоює добре, ОСОБА_8 усвідомлює важливість і необхідність навчання, легко вступає в контакт з дітьми, на уроках активна, допитлива, приходить на навчання завжди підготовлена. Протягом цього періоду дівчинкою опікується бабуся ОСОБА_4 та батько, ОСОБА_1 , бабуся з великою відповідальністю ставиться до навчання онуки, слідкує за її успіхами та невдачами, допомагає їй. Мати дитини, ОСОБА_2 , жодного разу не була в школі, життям, навчанням, успіхами доньки не цікавиться, вихованням не займається, батьківські збори не відвідує.

Відповідно до посвідчення (серія НОМЕР_1 ) ОСОБА_1 є учасником бойових дій, посвідчення безтермінове і дійсне на всій території України.

Відповідно до висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Тернівської міської ради від 18 вересня 2024 року вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 18 вересня 2024 року, оскільки коли дитині ОСОБА_3 виповнилося майже три роки ОСОБА_7 забрав доньку та пішов жити до своїх батьків. ОСОБА_2 не заперечувала проти такого рішення, заходів щодо повернення їй доньки не вживала, як і не порушувала питання про визначення місця її проживання та способів участі у спілкування з нею, з донькою спілкується вкрай рідко , матеріально її не забезпечує, про фізичний та духовних стан дитини не піклується, успіхами у навчанні не цікавиться.

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на військові службі, усі обов?язки по догляду та утриманню його доньки взяли на себе його батьки, зважаючи на те, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх батьківських обов?язків по вихованню та утриманню дитини.

У судовому засіданні суду першої інстанції була з`ясована думка дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зазначила (згідно рішення суду), що мешкає з 3 років у бабусі, на секції водить бабуся, до садку її водять бабуся та дідусь, а іноді батько. Також, дитина зазначила, що бажає та їй подобається спілкуватися з мамою, та коли мама приходить, то приносить іграшки, дитини бажала б гуляти з мамою, і якщо мама змінить поведінку, то дитина бажає спілкуватися з нею. Крім цього, дитина не розуміє значення позбавлення батьківських прав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем факту ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків та відсутністю достатніх підстав для застосування до неї таких крайніх заходів впливу на батьків, як позбавлення батьківських прав.

Судом першої інстанції враховано, що визначальною обставиною, яка має значення для вирішення цього спору, є інтереси дитини, а інтересам дитини найкраще відповідатиме збереження зв`язків з сім`єю, а в даному випадку з матір`ю.

Належних та допустимих доказів винної поведінки щодо батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення відповідача батьківських прав відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , позивачем не надано.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

У частині першій статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Пунктами 1, 3 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (пункту 1 статті 18 Конвенції).

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частини восьма, дев`ята статті 7 СК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Європейський суд з прав людини наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 57, 58, від 07 грудня 2006 року).

Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини (пункти 1-6 частини першої статті 164 СК України).

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (частина четверта статті 19 СК України).

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України).

Дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (стаття 171 СК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справ, має оціночний характер, залежить від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (див. постанови Верховного Суду від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22, від 28 лютого 2024 року у справі № 303/4697/22, від 23 жовтня 2024 року у справі № 464/2040/23 та ін.).

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21 (провадження № 61-8918сво23) вказано, що «тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає можливість зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Подібні правові висновки щодо застосування відповідних норм СК України викладені у постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц, від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19 та від 23 червня 2021 року в справі № 953/17837/19».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 квітня 2020 року в справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), вказано, що «розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17.

Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 червня 2024 року в справі № 722/225/23 (провадження № 61-248св24), зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19, від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17, від 12 вересня 2023 року у справі № 213/2822/21.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність достатніх підстав для позбавлення відповідачки ОСОБА_2 батьківських прав.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вірно застосували положення статті 164 СК України з врахуванням висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду, та взяв до уваги, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність та пропорційність застосування якого за обставин цієї справи не доведено. Встановивши фактичні обставини справи, судом першої інстанції вірно розтлумачено поняття винного ухилення від виконання батьківських обов`язків і дійшов правильного висновку, що при вирішенні судом питання щодо позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері (батька) до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні.

У справі яка переглядається, судом першої інстанції не встановлено обставин, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 не бажає спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, остаточно і свідомо самоусунулась від виконання своїх обов`язків по вихованню сина, який залишився проживати з батьком. Та обставина, що на час розгляду справи матеріальним забезпеченням доньки, її вихованням і розвитком займається батько, не свідчить безумовно про те, що мати дитини не бажає приймати участь у її утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками.

Суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов правильного висновку про відсутність достатніх підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, як і гострої соціальної необхідності у цьому, оскільки не доведено факт злісного нехтування ОСОБА_2 своїми батьківськими обов`язками щодо малолітньої доньки, тобто що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки.

Колегія суддів зазначає, що відповідач не є тією особою, дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дитину, а тому розрив з матір`ю сімейних відносин не відповідає інтересам дитини.

Суд першої інстанції обґрунтовано не погодився із висновком органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , оскільки цей висновок не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, та які б були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення матері батьківських прав.

Висновок органу опіки та піклування не містить даних про оцінку можливих причин ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків.

Позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивач не довів.

При цьому колегія суддів зазначає, що позивач ОСОБА_1 при розгляді спору не довів суду, яка реальна мета має бути досягнута шляхом позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, як це змінить існуючу ситуацію на кращу і сприятиме захисту інтересів дитини.

Матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_2 виносилися попередження про неналежне виконання батьківських обов`язків і її поведінка не була предметом розгляду компетентних органів. Натомість тимчасова відсутність відповідача не є підставою для позбавлення її батьківських прав.

Очевидно, що сімейні відносини мають «складний» характер, і сім`я може переживати як найкращі, так й найгірші часи. Суду завжди складно зробити висновок про те, що сімейні стосунки неможливо врятувати, і тому суд має позбавляти батьків такого шансу тільки в тому разі, якщо вони становлять реальну загрозу для благополуччя дитини. Простої бездіяльності з боку батька (матері) недостатньо для того, щоб зробити висновок про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити його батьківських прав.

Посилання на те, що відповідач не виконує свої батьківські обов`язки не можуть бути підставною скасування судового рішення, оскільки простої бездіяльності з боку матері недостатньо для того, щоб зробити висновок про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавлення її батьківських прав.

Навіть якщо припустити, що саме бездіяльність відповідача призвела до розриву зв`язків між нею та донькою, а не будь-яке ймовірне батьківське відчуження або психологічні маніпуляції над дитиною з боку батька, то ця обставина не є достатньою для позбавлення матері батьківських прав щодо її дитини.

Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 квітня 2024 року в справі №553/449/20 (провадження №61-2701св24)).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року в справі №631/2406/15-ц зазначено, що «позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також наявності конфлікту між колишнім подружжям, які створивши нові сім`ї не можуть дійти порозуміння у питаннях виховання спільної дитини, висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 статті 19 СК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення його батьківських прав, покладено на позивача (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 листопада 2023 року у справі № 358/689/22 (провадження №61-13923св23)).

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частини перша, друга та третя статті 367 ЦПК України).

Отже, з урахуванням встановлених обставин, суд першої інстанції зробив правильний висновок про відсутність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки таке позбавлення не буде відповідати якнайкращим інтересам дитини.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не впливають на їх правильність.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди позивача з рішенням суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 07 травня 2025 року немає.

Відповідно до ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на висновок про залишення апеляційних скарг без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -залишити без задоволення.

Рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 07 травня 2025 рокуу цивільній справі №183/7378/24- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складено 12.09.2025р.

Головуючий суддя О.В.Агєєв