Справа № 503/1556/25
Провадження № 2-о/503/73/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2025 року м. Кодима

Суддя Кодимського районного суду Одеської області Вороненко Д.В., дослідивши матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , орган опіки та піклування Кодимської міської ради Подільського району Одеської області, про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини,

встановив:

Заявник подав до суду вище вказану заяву в порядку окремого провадження, в якій просить суд встановити факт самостійного виховання та утримання ним, як батьком, його малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

При цьому, на виконання вимог пункту 1 ч.1 ст. 318 ЦПК України, метою встановлення вище зазначеного факту заявником у своїй заяві зазначено звільнення з військової служби на підставі ч.12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу.

В свою чергу дану заяву заявник ОСОБА_1 обґрунтовує посиланнями на ті обставини, що ОСОБА_2 , як мати дитини, не приймає ніякої участі у вихованні дитини та фактично самоусунулась від цього процесу та повністю ігнорує інтереси дитини, внаслідок чого заявник, будучи військовослужбовцем, самостійно без участі та підтримки матері дитини вирішує всі питання щодо виховання їх дитини.

Висновки суду

щодо можливості встановлення заявленого факту в порядку окремого провадження:

Однак, у відповідності до положень ч.6 ст. 7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї.

При цьому, ч.1-2 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно ч.1-5 ст. 150 СК України (Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини), батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Водночас, ч.1 ст. 180 СК України (Обов`язок батьків утримувати дитину), батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень пункту 2 ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.

Згідно ч.1 ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Суд звертає увагу на ту обставину, що мати малолітньої дитини заінтересована особа ОСОБА_2 , згідно змісту матеріалів заяви, жодним чином не обмежена у можливості виконувати свої батьківськи обов`язки з незалежних від її волі обставин, зокрема внаслідок захворювання, недієздатності, відбування покарання тощо.

За таких умов встановлення факту про який просить суд заявник в своїй заяві та з наведеного ним обґрунтування фактично підтверджує самоухилення заінтересованої особи ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дитини, зокрема стосовно обов`язку щодо виховання дитини.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта.

Даний висновок викладений у постанові Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17).

В свою чергу встановлення факту про який просить суд заявник в своїй заяві створює правову підставу для пред`явлення особами зазначеним у ч.1 ст. 165 СК України позову про позбавлення матері заінтересованої особи ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 .

У зв`язку з чим суд вважає, що встановлення факту про який просить суд заявник в своїй заяві має преюдиціальний характер та нерозривно пов`язаний з самим правовим наслідком його встановлення позбавленням батьківських прав, що в свою чергу є спором, який підлягає вирішенню в порядку позовного провадження.

Згідно пункту 1 Постанови Пленуму, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо, серед іншого, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до ч.4 ст. 315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Крім того абзац третій пункту 3 Постанова Пленуму передбачає, що у тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Окрім того, Великою Палатою Верховного Суду в своїй постанові від 11.09.2024 року у справі № 201/5972/22 були зроблені правові висновки щодо неможливості встановлення за правилами окремого провадження факту самостійного виховання дитини батьком, оскільки встановлення такого факту може мати негативні наслідки для матері дитини (пункт 81), з огляду на зазначене, вбачається, що у такій справі наявний спір про право зокрема, спір щодо участі одного з батьків матері у вихованні дитини та/або ухилення від участі у вихованні, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження (пункт 83).

Ураховуючи зазначене вище суд вважає необхідним відмовити у відкритті провадження у справі у зв`язку з виявленням спору про право.

Керуючись ст. 315, 259-261 ЦПК України, суд

постановив:

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , орган опіки та піклування Кодимської міської ради Подільського району Одеської області, про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали.

Суддя Д. В. Вороненко