ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/6616/24
Провадження № 2/362/750/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2025 року

Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Мартинцової І.О.,

за участі секретаря судового засідання Жеребко Ю.І.

адвоката - Поліщука Р.М.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом визнання недійсним рішення виконавчого комітету Іванковичівської сільської ради та свідоцтва про право власності на нерухоме майно,-

В С Т А Н О В И В:

25 вересня 2024 року позивач звернулась до суду з позовом, у якому просить усунути перешкоди у користуванні власністю: а саме земельною ділянкою АДРЕСА_1 шляхом визнання недійсним та скасування рішення виконавчого комітету Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області № 47 від 11 вересня 2004 року про визнання за ОСОБА_2 права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 05 жовтня 2004 року, відповідно до якого ОСОБА_3 є власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначає, що рішенням державного реєстратора № 39964758 від 02.03.2018 року позивачці відмовлено в державній реєстрації її права власності на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Підставою для відмови державного реєстратора є факт реєстрації за вказаною адресою нерухомого майна, власником якого є ОСОБА_2 , а тому рішенням Іванковичівської сільської ради порушене її право власності на будинок, який знаходиться по АДРЕСА_1 .

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.09.2024 року визначено головуючого суддю Мартинцову І.О.

Ухвалою від 09.10.2024 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

30.06.2025 через "Електронний суд" від представника позивача - адвоката Басараб Н.В. надійшли додаткові пояснення у справі, в яких адвокат просила справу розглянути без її участі та участі позивача. Позовні вимоги підтримала та просила їх задовільнити у повному обсязі.

08.11.2024 від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Крупського В.В. надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник позивача заперечував проти позову та вказував, що між позивачкою та відповідачкою немає спору про право власності на майно. Домоволодіння відповідачки знаходиться на іншій вулиці, має інше місцезнаходження. Вказує, що помилка органу місцевого самоврядування не може стати підставою для скасування права власності відповідачки на її майно, яким вона мирно володіє на законних підставах. Окрім того, зазначає, що обраний позивачкою спосіб захисту не є ефективним, оскільки не відновить право позивачки.

30.06.2025 від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Поліщука Р.М. надійшли письмові пояснення, в яких адвокат підтримує пояснення надані у відзиві. Також зазначає, що обраний позивачем спосіб захисту свого права не забезпечує реального захисту порушеного права власника майна та у будь-якому випадку не призведе до поновлення прав Позивача, які він вважає порушеними. Задоволення позову призведе до непропорційного втручання у право відповідача мирно володіти своїм майном.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Поліщук Р.М. надав тотожні пояснення.

Відповідач Феодосіївська сільська рада у судове засіданні свого представника не направила, про розгяд справи судом повідомлялась неодноразово. Правом подати відзив не скористалась.

Вислухавши вступне слово представника відповідача та дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд встановив наступні обставини.

Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-КВ № 6 від 08 лютого 1999 року позивачці на праві приватної власності належить земельна ділянка для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,185 га, кадастровий номер :01:009:1366 за адресою: АДРЕСА_1 , що також підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру від 23.01.2018 року (а.с. 10-13).

Рішенням державного реєстратора № 39964758 від 02.03.2018 року позивачці відмовлено в державній реєстрації права власності на земельну ділянку площею 0,185 га, кадастровий номер :01:009:1366 за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки за вказаною адресою зареєстровано домоволодіння за іншою особою (а.с. 14).

Рішенням виконавчого комітету Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області № 47 від 11 вересня 2004 року «Про прийняття в експлуатацію житлового будинку АДРЕСА_1 », також визнано за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 18).

При цьому, право власності ОСОБА_2 на домоволодіння АДРЕСА_1 також підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.03.2018 року (а.с. 25)

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно ОСОБА_2 є власником домоволодіння АДРЕСА_1 .

Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 18.03.2003 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , відповідачка придбала земельну ділянку площею 0,188 га за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.78-79).

Витягом із Державного земельного кадастру від 25.10.2018 року підтверджується право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку кадастровий номер :01:009:1388, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Тобто наявними письмовими доказами у справі підтверджується, що ОСОБА_2 у встановленому законом порядку набула право власності на земельну ділянку площею 0,1880 га, кадастровий номер :01:009:1388 за адресою: АДРЕСА_1 .

Також під час розгляду справи судом достовірно встановлено, що нерухоме майно ОСОБА_1 , в реєстрації права власності на яке відмовлено позивачці, знаходиться по АДРЕСА_1 , а ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 .

Тобто при прийнятті рішення № 47 від 11 вересня 2004 року «Про прийняття в експлуатацію житлового будинку АДРЕСА_1 » виконавчим комітетом Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області допущено плутанину та зазначено у рішенні назву вулиці "Лісна" замість "Лісова".

Земельна ділянка , на якій знаходиться домоволодіння ОСОБА_2 , площею 0,1880га, кадастровий номер :01:009:1388 є відмінною від земельної ділянки, яка належить на праві приватної власності Позивачеві площею 0,185 га, кадастровий номер :01:009:1366. Ділянки мають різні межі, різні кадастрові номери.

Вирішуючи справу по суті спору, суд виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статей 116, 118 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності, у тому числі в порядку безоплатної приватизації, за рішенням органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні здійснюється на принципах законності.

Стаття 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначає компетенцію сільських, селищних, міських рад, зокрема щодо вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Такі питання мають вирішуватись виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради (пункт 34 частини 1 статті 26).

Захист права власності гарантовано Першим протоколом до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до статті 1 якого передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які, у свою чергу, мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним легітимній меті.

Таким чином, стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Пунктом 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20.10.2011 року встановлено, що ризик будь якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Також суд ураховує усталену практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), п. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити колишню «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (mutatis mutandis, рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, n. 58, ECHR 2002-VIII).

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (mutatis mutandis, рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 58, у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13.12.2007, та у справі «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11.06.2009).

Стаття 41 Конституції України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У статті 321 ЦК України закріплено конституційний принцип непорушності права власності. За частинами першою та другою цієї статті ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Зміст права власності полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Згідно з вимогами статті 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах.

Оцінюючи зазначене, суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не є ефективним, оскільки відповідачкою право власності позивача не порушено, між сторонами спору про право матеріальне не існує, неможливість зареєструвати право власності позивачки не є наслідком порушення її права відповідачкою, а задоволення позову не відновить права позивача.

Обрання позивачкою неефективного способу захисту є самостійною підставою для відмови в позові.

Окрім того, скасування рішення виконавчого комітету Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області № 47 від 11 вересня 2004 року та як наслідок скасування державної реєстрації права власності задля виправлення "помилок" органу місцевого самоврядування безумовно стане непропорційним втручанням у мирне володіння майном відповідачки ОСОБА_2 , якій належить майно на законних підставах.

Під час розгляду справи в судовому засіданні, судом не встановлено існування обставин неправомірності рішення виконавчого комітету Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області № 47 від 11 вересня 2004 року та його прийняття із порушенням вимог законодавства.

Як наслідок, відсутні підстави для визнання недійсним і скасування як зазначеного рішення органу місцевого самоврядування, так і свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Також, на підставі пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України, у зв`язку із відмовою в позові, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, слід покласти на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1 13, 19, 23, 27, 34, 76 83, 89, 95, 133, 141, 258, 259, 263 265, 273 279 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом визнання недійсним рішення виконавчого комітету Іванковичівської сільської ради та свідоцтва про право власності на нерухоме майно відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 16.09.2025

Суддя І.О.Мартинцова