Справа № 152/705/25
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22 вересня 2025 року м. Шаргород

Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Войнаровського І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

у с т а н о в и в:

20 травня 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - позивач) звернулось до суду з цим позовом до ОСОБА_1 (далі відповідач) про стягнення заборгованості. Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 33526,50 грн за договором позики №79323739 від 25 червня 2024 року та за договором позики №7636698 від 05 липня 2024 року.

Ухвалою суду від 21 травня 2025 року прийнято до розгляду дану позовну заяву та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.62).

Сторони належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи. При цьому, в прохальній частині позовної заяви представник позивача вказує, що в разі розгляду даної позовної заяви в порядку загального позовного провадження, призначений розгляд справи здійснювати за відсутності представника позивача, і у випадку неявки в судове засідання відповідача у визначені судом дату та час, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів (а.с.6 на звороті).

Відповідач повідомлений про розгляд справи належним чином (а.с.64).

24 червня 2025 року від представника відповідача адвоката Кришини А.М. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона вказує, що відповідачем у пункті 29 Договору позики № 79323739 від 25 червня 2024 року зазначено номер електронного платіжного засобу: НОМЕР_1 . На підтвердження обставин перерахування грошових коштів відповідачу ОСОБА_1 за Договором позики №79323739 від 25 червня 2024 року та наявності у нього боргу за цим договором позивач не надав ні платіжного доручення, ні жодної квитанції про зарахування коштів на платіжну картку позичальника, яка була вказана у кредитному договорі, ні інших банківських документів. Отже, на виконання означених умов Договору, в матеріалах позовної заяви відсутні докази перерахування грошових коштів в сумі 5500 грн. на банківський рахунок ОСОБА_1 . Звертає увагу суду, що у позовній заяві позивач навіть не зазначив про перерахування первісним кредитором на виконання умов Договору позики, коштів на картковий рахунок ОСОБА_1 . Оскільки позивачем не надано належних доказів тому, що 25 червня 2024 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», на виконання укладеного Договору позики №79323739 направило ОСОБА_1 кошти в розмірі 5500,00 грн., то розрахунок заборгованості за договором, не є належним та достатнім доказом з огляду на вимоги ч. 1 ст. 77 ЦПК України, оскільки належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є саме первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». У позовній заяві позивач не зазначив, щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, які підтверджують факт надання ОСОБА_1 кредитних коштів. Позивачем до позовної заяви не долучено докази, які підтверджують виконання ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» пункту 1 Договору позики № 79323739 щодо зарахування коштів у сумі 5500 грн. на банківський рахунок ОСОБА_1 , який вказаний ним у Договорі позики. Розрахунок заборгованості за період з дати укладення Договору позики №79323739 від 25.06.2024 і до відступлення ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» позивачу права грошової вимоги до відповідача за означеним Договором позики в матеріалах позовної заяви відсутній. Правовідносини за Договором позики №79323739 від 25.06.2024, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 , виникли значно пізніше ніж було укладено Договір факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Отже, на час укладення Договору факторингу №14/06/21 у Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» було відсутнє право вимоги до ОСОБА_1 за зазначеним вище договором позики. Договір факторингу не містить умови про те, клієнта до фактора що предметом передачі є вимоги, що можуть виникнути у майбутньому, а договір позики за яким відбулось відступлення права вимоги укладений 25.06.2024, тобто відбулося відступлення права вимоги (2021 рік) за зобов`язанням, якого ще не існувало (зобов`язання виникло у 2024 році), що суперечить суті правочину ( ст.514 ЦК України). Не може відступатися вимога, яка на час укладання договору факторингу ще не існувала. Вказане свідчить про те, що предметом останнього на момент його укладення не могло бути право будь-якої вимоги за неіснуючим на той час Договором позики №79323739 від 25.06.2024. Позивачем надано копію витягу з Реєстру боржників №36 до Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, однак, зазначений Витяг, як вбачається, сформований представником самого позивача і підписаний також виключно представником ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Також, позивачем не надано жодних доказів зарахування коштів на рахунок ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» (первісного кредитора) на виконання вимог пункту 3.4 Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021. Оскільки позивачем не було набуто у передбачений законом спосіб право вимоги за Договором позики №79323739 від 25.06.2024, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за цим договором з відповідача є безпідставними. Вказує, що вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за пенею в розмірі 10989 грн. є незаконною відповідно до положень пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Долучені до матеріалів позовної заяви документи не підтверджують факт отримання відповідачем коштів на підставі Договору позики №7636698 від 05.07.2024 та наявність у нього заборгованості перед позивачем у заявленому розмірі. Позивачем не було надано жодного первинного документу, який би засвідчив, що відповідачу були перераховані грошові кошти, якими він, в подальшому користувався. А долучене повідомлення сервісу онлайн платежів ТОВ «Універсальні платіжні рішення» Вих. №2782_16 від 13.12.2024 про успішне прийняття платежів на користь ТОВ «Маніфою», яке відповідно до пункту 63 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018, № 75 може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; 5) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку, не підтверджує перерахування коштів на рахунок ОСОБА_1 . Відступлення права вимоги може здійснюватися лише стосовно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Договір позики №7636698 між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 був укладений 05 липня 2024 року, тобто майже через 6 місяців після укладення Договору факторингу, що взаємовиключає одне одного, оскільки за договором факторингу права вимоги є похідними від кредитного договору, а отже не може бути укладеним раніше кредитного договору, за яким переходить право вимоги. З наведеного слідує, що було здійснено передачу невизначених вимог, оскільки жодної визначеної вимоги, що існувала б у ТОВ «Маніфою» щодо ОСОБА_1 на момент укладення Договору факторингу №11-01/2024 від 11 січня 2024 року, в останньому не вказано. Право майбутньої вимоги на момент укладення договору має бути визначеною, тоді як жодної визначеної вимоги у ТОВ «Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів» щодо ОСОБА_1 на момент укладення Договору факторингу №11-01/2024 від 11.01.2024 не існувало та сторони не могли передбачити, що ТОВ «Маніфою» укладе спірний Договір позики №7636698 від 05.07.2024 з відповідачем, та таким не могли бути охоплені зобов`язання відповідача, які виникли після укладення цього договору. Крім того, на час укладення договору відступлення права вимоги №11-01/2024 від 11.01.2024 сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину, предмет не індивідуалізовано належним чином, та цим договором і додатковими угодами до нього, не могли бути охоплені зобов`язання відповідача, які виникли після укладення цього договору. Отже, право вимоги за Договором позики, укладеним з ОСОБА_1 , у зазначений вище договір факторингу входити не могли. Чинним законодавством не заборонено відступлення майбутніх вимог, однак наведене стосується майбутніх вимог лише за умови їх визначеності та існування на момент укладення договору факторингу. Позивачем не було надано належних та достатніх доказів у підтвердження надання відповідачеві кредитних коштів банками та користування відповідачем кредитними коштами, а також про наявність заборгованості та її розмір, про набуття позивачем у передбачений законом спосіб права вимоги, тому позовні вимоги є безпідставними. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Незалежно від вказівки в договорі на різний розмір процентів, сторони договору у графіку обов`язкових платежів за Договором позики чітко та однозначно визначили, що за період кредитування позичальник мав сплатити загалом проценти в сумі 385,50 грн., однак у позовній заяві позивач просить стягнути 4725 грн. заборгованості за процентами за користування позикою. Про це також зазначено у паспорті позики від 05.07.2024, де чітко вказано, що сума позики становить 5000 грн.; строк позики 71 день; загальні витрати за позикою 385,50 грн.; орієнтовна загальна вартість позики для споживача за весь строк користування позикою (у т.ч. сума позики, проценти за користування позикою, комісії та інші платежі) 5385,50 грн. Що стосується вимоги позивача про стягнення 4837,50 грн. процентів на прострочену позику, які були нараховані відповідно до п. 6.2 договору, то відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Оскільки Договір позики №7636698 був укладений 05.07.2024, тобто в період дії в Україні воєнного стану, то проценти на прострочену позику не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на підставі п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. У даній справі, чітко та недвозначно вбачається, що умови Договору позики передбачають нарахування процентів як плати за правомірне користування позикою (71 день) та як міри відповідальності після закінчення строку позики, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання, слід застосовувати як статтю 625 ЦК України, так і інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Про таке свідчать і відповідні формулювання умов Договору («проценти на прострочену позику», «за невиконання чи неналежне виконання своїх зобов`язань»; «за неправомірне користування позикою/її частиною» тощо), їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють відповідальність сторін, тобто неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. З доказів, наданих позивачем вбачається, що сума позики за Договором позики №7636698 від 05.07.2025 становить 5000,00 грн; строк повернення - 71 день; договірна дата повернення позики - 14.09.2024, ; сума позики: 5000 грн.; загальні витрати за позикою: 385,50 грн. Положення пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України п. 6 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про споживче кредитування» цілком застосовні й до даного спору. Станом на дату нарахування таких процентів введено військовий стан на території України, отже ОСОБА_1 на підставі пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України та п. 6 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» звільняється від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за договором позики, звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю інші платежі (проценти за період прострочення), сплата яких передбачена договором позики за неправомірне користування позикою/її частиною споживачем. Отже, сума процентів, нарахована на прострочену заборгованість, підлягає списанню позикодавцем, а обов`язок відповідача по сплаті процентів, нарахованих за понадстрокове користування позикою, припиняється без його виконання. Відповідно, позовні вимоги є безпідставними. Окрім того вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_1 відсотків і пені за Договором позики №79323739 від 25.06.2025 та процентів за користування позикою і процентів на прострочену позику за Договором позики № 7636698 від 05.07.2024, нарахованих внаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань, є безпідставними та незаконними, оскільки відповідач є військовослужбовцем. Згідно ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Тобто, під час дії особливого періоду банки не мають права нараховувати відсотки військовим та учасникам бойових дій, а у випадку нарахування - зобов`язані їх списати. Згідно довідки №455 від 17.06.2025 ОСОБА_1 перебуває на військовій службі під час мобілізації на особливий період у військовій частині НОМЕР_2 Національної гвардії України з 04 березня 2022 року по теперішній час. Представник відповідача просить: у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу, заяву про ухвалення додаткового рішення разом із доказами стороною відповідача буде подано протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (а.с.68-77).

30 червня 2025 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якому вона вказує, що підставами для отримання пільг військовослужбовцями під час дії особливого періоду є: для військовослужбовців, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період довідка за формами 5 або 6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 07.04.2017 № 124 (далі Інструкція) та витяг із наказу або довідка про призов військовозобов`язаного або резервіста на військову службу за призовом від час мобілізації, на особливий період, видана територіальним центром комплектування та соціальної підтримки (раніше військовим комісаріатом), військовою частиною, органом військового управління, військовим навчальним закладом, установою та організацією Збройних сил України; для військовослужбовців, які проходять військову службу всіх видів, передбачених частиною шостою статті 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (крім осіб, зазначених в пункті 1 цього листа), які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів довідки за формами 5 або 6 Інструкції та довідка за формою, яка встановлена додатком 4 до Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність , суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередньо участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій 4 та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №413. Отже, військовослужбовці, які надали вищезазначені документи мають право на пільги, визначені пунктом 15 статті 14 Закону про захист військовослужбовців. Вказує, що саме у разі надання вищезазначених документів, відповідач має право на пільги, тобто в даному випадку відповідач мав повідомити первісного кредитора, що він є військовослужбовцем та надати відповідні документи щодо застосування відповідної пільги. Національний банк України у своєму листі від 02 вересня 2014 року № 18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. Тобто на вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники. Проте, матеріали справи не містять доказів, що відповідач звертався до первісних кредиторів з відповідною заявою та надавав відповідні документи. Отже, на підставі вище викладеного встановлено, що нарахування відповідачу відсотків здійснювалося первісним кредитором на законних підставах, оскільки відповідач не повідомив первісного кредитора у відповідності до чинного законодавства про те, що він являється військовослужбовцем та, що на нього поширюється норми Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Крім того, звертає увагу суду, що заборгованість вказана у позовній заяві, яка підлягає стягненню з відповідача нараховувалася первісним кредитором станом на дату відступлення права вимоги до ТОВ «ФК «ЄАПБ», а ТОВ «ФК «ЄАПБ» не здійснювало жодних додаткових нарахувань та вживає дії щодо врегулювання заборгованості виключно у розмірі отриманих прав вимоги. Оскільки відповідачем умови кредитного договору не виконувались, то нарахування відсотків за користування кредитними коштами відповідно до умов кредитного договору є правомірним і відповідач жодним чином не позбавляється від виконання умов кредитного договору та погашення заборгованості в повному обсязі. Посилання відповідача на ст. 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" є безпідставним, оскільки Позивачем не пред`явлено вимоги до суду про стягнення будь-якої пені, будь-яких штрафів за невиконання умов кредитного договору. Тобто, вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором, не містить вимогу про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до умов кредитного договору, кошти надано позичальнику в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної позичальником при реєстрації на сайті первісного кредитора. Інформація про проведення успішних транзакцій зберігається безпосередньо у Первісного кредитора, у зв`язку з чим, ТОВ «ФК «ЄАПБ» не володіє та не може володіти оригіналами первинних документів, в тому числі, які підтверджують факт перерахування кредитних коштів на рахунок позичальника. Позивач не має змоги надати суду виписку з особового рахунку, оскільки Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затверджене постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75 встановлює основні вимоги щодо організації бухгалтерського обліку в банках України, а позивач не є банком України, отже на нього дія Положення не розповсюджується, виписки по особовим рахункам клієнтів не формуються (Постанова Київського апеляційного суду по справі № 381/1311/23 від 25.06.2024). Зазначає, що фактично відповідач не заперечує факт, але намагається показати, що позивач не довів його належним чином. Відповідач, як власник карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти, може власноруч отримати виписки по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування/ отримання кредитних коштів. Також, аідповідач мав право подати до суду власний розрахунок або, згідно ч. 1 ст. 106 ЦПК України, висновок експерта, складений на його замовлення. Тобто, якщо відповідач не згоден з розрахунками заборгованості, наданими позивачем чи ставить під сумнів правильність доданого до матеріалів справи розрахунку заборгованості, він мав право замовити спеціальну експертизу для отримання відповідного висновку з метою подальшої подачі його на розгляд суду, але не скористався даним правом. Відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів на спростування позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ», а саме того, що відповідні кошти не були зараховані на картковий рахунок позичальника, вказаний у договорі, або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідач не позбавлений можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких. Позивачем було надано до суду всі наявні документи за кредитним договором, які були передані первісним кредитором до ТОВ «ФК ЄАПБ» в рамках укладеного договору факторингу. У відповідності до умов договору факторингу, передача документації, а саме: платіжних доручень або іншого документального підтвердження перерахування коштів на рахунок, вказаний позичальником, та детальних розрахунків заборгованості по кредитному договору, по кожному платіжному періоду та підставу їх нарахування, в період з дня укладення кредитного договору по дату відступлення права вимоги - надаються первісним кредитором за окремим запитом позивача. Також зазначає, що перерахування коштів на платіжні карти відповідача за кредитним договором було безпосередньо здійснено оператором онлайн-послуг платіжної інфраструктури, який не здійснює операцій з готівковими грошима, а перекази коштів здійснюються виключно у безготівковій формі, видаткові касові ордери на суму переказу не складаються. Також умовами угод з банками-екваєрами, від яких фактично надходять на картки клієнтів кошти до переказу, передбачено надходження від первісного кредитора загальних сум поповнення карток за визначений період, а не сум окремих транзакцій, в зв`язку з цим виділення транзакції як окремого платежу із зазначенням призначення у банківській виписці не є можливим. З метою забезпечення найвищого рівня безпеки проведення платежів PCI DSS, технологія карткових рахунків побудована таким чином, що в платіжних системах міститься лише перші шість та останні чотири цифри номера карти. Інформацію про повний номер платіжної карти мають банки-емітенти платіжних карток (з параметрами: Номер картки). Для цього необхідно надати відомості про транзакції, які містяться в інформаційній довідці/листі/квитанції наданого платіжним сервісом. За наданими параметрами Банк-емітент платіжної картки зможе повністю ідентифікувати отримувача. Також, вказує, що кредит було видано на платіжну картку позичальника, всі правовідносини між позичальником, первісним кредитором та банком-еквайром регулюються Постановою НБУ №164 від 29.07.2022 «Про затвердження Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів». Наадані додаткові розрахунки заборгованості за кредитним договором є складеними первісним кредитором, жодним чином не суперечать розрахункам заборгованості доданим до позовної заяви, а лише доповнюють та деталізують їх. Доводи відзиву на позовну заяву про те, що умови кредитного договору щодо встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання зобов`язання за Кредитним договором є несправедливими, не повинно братися до уваги, оскільки розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами кредитного договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України. Відповідач розумів розмір відсотків, підписуючи кредитний договір та отримуючи кредитні кошти. Відсотки, які просить стягнути позивач нараховані за понадстрокове користування позикою/кредитом, за відсотковою ставкою передбаченою Кредитним договором, саме за понадстрокове користування кредитом. Оскільки у кредитному договорі, прямо зазначено, що відповідач підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, які розміщені на сайті первісного кредитора, а також отримав від первісного кредитора до укладення кредитного договору інформацію, зазначену в ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», нарахування відсотків здійснювалося первісним кредитором у межах умов кредитного договору та відповідно до законодавства, чинного на момент підписання кредитного договору. Отже, підписавши кредитний договір, відповідач посвідчив свою обізнаність та згоду з його умовами. При укладенні кредитного договору волевиявлення сторін було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинено в у формі, встановленій законом, та був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним, а саме отримання кредитних коштів позичальником. Відповідач з власної ініціативи звернувся за отриманням кредиту до вільно обраної ним фінансової установи, отримавши від останньої всю, передбачену законодавством інформацію, перед укладанням Кредитного договору. Згідно з умовами кредитного договору, позичальник зобов`язується повернути кошти, сплатити відсотки за користування коштами та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачені кредитним договором. позивач вважає, що надані суду докази є належними, допустимими та достатніми для підтвердження факту укладання кредитного договору між відповідачем та первісним кредитором, та для обґрунтування розміру заборгованості відповідача, вказаної у позовні заяві. Договір факторингу між первісним кредитором та позивачем укладений у відповідності до вимог чинного законодавства України, яке діяло на момент укладання цього договору та ніяким чином не порушує права та законні інтереси відповідача. Щодо переходу майбутнього права вимоги, звертаємо увагу на те, що чинним законодавством не заборонено відступлення майбутніх вимог, в той же час це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності. В даному випадку предмет права вимоги визначається договором факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, однак перехід права вимоги до боржників здійснюється за реєстрами права вимоги, які відповідно, можуть бути укладені після укладення договору факторингу. Підписанням реєстру боржників сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром боржників. При цьому відповідно до договору факторингу «Право вимоги» - означає всі права грошової вимоги щодо погашення (стягнення) заборгованостей з боржників, які виникли на підставі договору позики. Відповідно до додаткової угоди № 7 від 13.06.2022 до договору факторингу (далі Додаткова угода), сторони домовились викласти пункт 9.1. Договору в наступній редакції: «Даний Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення його печатками сторін. Договір дійсний протягом 12 місяців з дня набрання чинності, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. У випадку, якщо жодна із сторін не направить письмове повідомлення про розірвання договору за один місяць до строку закінчення дії договору, даний договір автоматично пролонгується на кожний наступний рік.» П. 2 додаткової угоди передбачено, що ця додаткова угода до договору вступає в дію з дати її підписання сторонами і є невід`ємною частиною договору. Тобто договір факторингу був діючий на момент відступлення права вимоги до відповідача та є діючим на даний момент, а тому перехід прав вимоги за кредитним договором відбувся відповідно до діючого Договору факторингу, є правомірним і відповідає чинному законодавству. Крім цього наголошуємо на тому, що договір, укладений між відповідачем та первісними кредиторами. Договір факторингу, укладений між первісним кредитором та ТОВ «ФК «ЄАПБ» у встановленому порядку недійсними не визнані силу ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину. Підстави для відмови у задоволені позовних вимог вважає, що є не обґрунтовані, недоведені, суперечать умовам укладених правочинів, нормам чинного законодавства, ряду правових позицій викладених у Постановах ВСУ, а отже є такими що не підлягають задоволенню та не повинні братися судом до уваги. Представник позивача просить: прийняти до розгляду та долучити до матеріалів цивільної справи відповідь на відзив; розгляд справи проводити за відсутності представника позивача; позовні вимоги позивача задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» понесені судові витрати (а.с.87-95).

01 липня 2025 року від представника відповідача адвоката Кришини А.М. до суду надійшли заперечення (на відповідь на відзив), в яких вона вказує, що жодна вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором, не містить вимогу про стягнення неустойки (штрафу, пені). Позивач у відповіді на відзив на позов вказує, що «посилання відповідача на ст. 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" є безпідставним, оскільки позивачем не пред`явлено вимоги до суду про стягнення будь-якої пені, будь-яких штрафів за невиконання умов кредитного договору. Тобто, ж жодна вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором, не містить вимогу про стягнення неустойки (штрафу, пені)». Разом із тим, у позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за пенею за кредитним договором №79323739 в розмірі 10989 грн. Відповідно до положень пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Враховуючи, що неустойка, яка передбачена кредитним договором, нарахована у період дії в Україні воєнного стану, після 24 лютого 2022 року, вона підлягає списанню кредитодавцем та підстави для її стягнення відсутні. Позиція ВС/КЦС у справі N 278/2177/15-ц від 17 грудня 2021 року викладена таким чином: "Заборгованість за кредитом та її розмір має доводитись первинними касовими документами, наприклад виписками за картковими рахунками за кредитним договором". Відповідно до п.1 Договору позики №79323739 від 25 червня 2024 року позикодавець зобов`язується передати Позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами Договору строк, для задоволення власних потреб (без конкретної споживчої мети), шляхом їх перерахування на банківський рахунок Позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу Позичальника… Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу. Відповідачем ОСОБА_1 у пункті 29 Договору позики № 79323739 від 25.06.2024 зазначено номер електронного платіжного засобу: НОМЕР_1 . На підтвердження обставин перерахування грошових коштів відповідачу ОСОБА_1 за Договором позики №79323739 від 25 червня 2024 року та наявності у нього боргу за цим договором позивач не надав ні платіжного доручення, ні жодної квитанції про зарахування коштів на платіжну картку позичальника, яка була вказана у кредитному договорі, ні інших банківських документів. Позивачем не було надано жодного первинного документу, який би засвідчив, що відповідачу були перераховані грошові кошти, якими він, в подальшому користувався. А долучене повідомлення сервісу онлайн платежів ТОВ «Універсальні платіжні рішення» Вих. №2782_16 від 13.12.2024 про успішне прийняття платежів на користь ТОВ «Маніфою», яке відповідно до пункту 63 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018, № 75 може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; 5) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку, не підтверджує перерахування коштів на рахунок ОСОБА_1 . Отже, на виконання означених умов Договорів, в матеріалах позовної заяви відсутні докази перерахування грошових коштів на банківський рахунок ОСОБА_1 . Звертає увагу суду, що у позовній заяві позивач навіть не зазначив про перерахування первісним кредитором на виконання умов Договорів позики, коштів на картковий рахунок ОСОБА_1 . Оскільки позивачем не надано належних доказів тому, що первісні кредитори на виконання укладених Договорів позики направили ОСОБА_1 кошти, то розрахунок заборгованості за договором, не є належним та достатнім доказом з огляду на вимоги ч. 1 ст. 77 ЦПК України, оскільки належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є саме первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Разом з тим, з постанов Верховного Суду випливає, що для стягнення боргу недостатньо надати кредитний договір та розрахунок заборгованості, потрібно надати і докази видачі кредиту. Це може бути: меморіальний ордер, виписка по рахунку, заява на видачу готівки, платіжне доручення, тощо. Такі документи повинні відповідати положенням Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Якщо кредитор не подає такі документи з позовною заявою, то суд повинен відмовити в задоволенні позову через недоведеність наявності заборгованості (постанова від 20.05.2022 у справі №336/4796/18). У позовній заяві позивач не зазначив, щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, які підтверджують факт надання ОСОБА_1 кредитних коштів. Згідно з ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Правовідносини за Договорами позики, укладеними між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 , виникли значно пізніше ніж було укладено Договори факторингу. Отже, на час укладення Договорів факторингу у Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» було відсутнє право вимоги до ОСОБА_1 за зазначеними у позові договорами позики. відступає Більше того, в пункті 1.1 Договору факторингу №14/06/21 чітко обумовлено, що Клієнт Факторові саме Право грошової Вимоги , зобов`язань за якою настав до третіх осіб Боржників. строк виконання Відповідно до п.3.2 Договору факторингу, Фактор сплачує Клієнту 100% Ціни продажу, протягом 7 (семи) робочих днів з моменту передачі по Акту прийому передачі відповідного Реєстру Боржників, шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок Клієнта. Моментом виконання Фактором грошового зобов`язання, Сторони визначають момент надходження Ціни продажу за відповідним Реєстром Боржників на рахунок Клієнта (п.3.4 Договору факторингу). До відповіді на відзив Позивач долучає копії платіжної інструкції №569 від 31.10.2024 про сплату ТОВ «ФК «ЄАПБ» на рахунок ТОВ «МАНІФОЮ» 1911 320,78 грн. за відступлення права вимоги за ДУ №10 від 11.12.2024 до договору факторингу №11 01/2024 від 11.01.2024 та платіжної інструкції №508 від 31.10.2024 про сплату ТОВ «ФК «ЄАПБ» на рахунок ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» 4344 761,53 грн. за відступлення права вимоги за ДУ №42 від 28.10.2024 до договору факторингу №14/06/2024 від 14.06.2021. Однак дані платіжні інструкції не підтверджують сплату 100% Ціни продажу, оскільки у самих додаткових угодах не зазначено суми Прав Вимоги, що відступаються. Окрім того позивачем долучено до матеріалів позовної заяви копії договорів факторингу не в повному обсязі (договір факторингу №14/06/21: 1,2,4,7, 8 сторінки), (договір факторингу № 11-01/2024: 1,2,3,4,8 сторінки), що не в повній мірі відображає усі істотні умови договорів факторингу і не є належними доказами. У відповіді на відзив позивач зазначає, що «Доводи відзиву на позовну заяву про те, що умови Кредитного договору щодо встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання зобов`язання за Кредитним договором є несправедливими, не повинно братися до уваги…». Однак стороною відповідача у відзиві не вказано про непропорційно велику суму компенсації у разі невиконання зобов`язання, а наявні посилання на п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, згідно якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Оскільки Договір позики №7636698 був укладений 05.07.2024, тобто в період дії в Україні воєнного стану, то проценти на прострочену позику не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на підставі п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. У Договорі позики №7636698 від 05.07.2025 встановлено строк користування позикою - 71 день та відповідна кінцева дата строку позики. Через 71 день сума позики отриманої відповідачем від позикодавця (первісного кредитору) мала б бути повернута. У Договорі була встановлена процентна ставка за користування позикою протягом 71 дня (у разі вчасного повернення суми позики), а також процентна ставка за понадстрокове користування позикою, тобто процентна ставка, що нараховувалась на прострочену суму позики. Вважає, що у даній справі, чітко та недвозначно вбачається, що умови Договору позики передбачають нарахування процентів як плати за правомірне користування позикою (71 день) та як міри відповідальності після закінчення строку позики, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання, слід застосовувати як статтю 625 ЦК України, так і інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Про таке свідчать і відповідні формулювання умов Договору («проценти на прострочену позику», «за невиконання чи неналежне виконання своїх зобов`язань»; «за неправомірне користування позикою/її частиною» тощо), їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють відповідальність сторін, тобто неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. З доказів, наданих позивачем вбачається, що сума позики за Договором позики №7636698 від 05.07.2025 становить 5000,00 грн; строк повернення - 71 день; договірна дата повернення позики - 14.09.2024; сума позики: 5000 грн.; загальні витрати за позикою: 385,50 грн. Положення пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України п. 6 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про споживче кредитування» цілком застосовні й до даного спору. Станом на дату нарахування таких процентів введено військовий стан на території України, отже ОСОБА_1 на підставі пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України та п. 6 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» звільняється від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за договором позики, звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю інші платежі (проценти за період прострочення), сплата яких передбачена договором позики за неправомірне користування позикою/її частиною споживачем. Отже, сума процентів, нарахована на прострочену заборгованість, підлягає списанню позикодавцем, а обов`язок відповідача по сплаті процентів, нарахованих за понадстрокове користування позикою, припиняється без його виконання. Відповідно, позовні вимоги є безпідставними. Стосовно означених доводів позивач у відповіді на відзив не заперечував. Представник відповідача просить: долучити до матеріалів справи №152/705/25 заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву; у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу (а.с.114-120).

Розглянувши подані документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини.

Судом встановлено, що 25 червня 2024 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та відповідачем було укладено договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) №79323739, який підписаний у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України «Про електронну комерцію». За цим договором позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти (позику), на погоджений умовами договору строк для задоволення власних потреб, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцеві плату(проценти) від суми позики. Сума позики становить 5500 грн, строк позики становить 30 днів. Дата надання позики 25 червня 2024 року, дата повернення позики 24 липня 2024 року. Денна процентна ставка/день 1,50%, процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день становить 2,70%, пеня 2,7%. З метою отримання позики відповідач вказав номер електронного платіжного засобу: НОМЕР_3 , свої анкетні та паспортні дані, та ідентифікаційний код (а.с.8-11).

14 червня 2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №14/06/21, у відповідності до умов якого ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Згідно п. 9 договору факторингу, зі змінами та доповненнями відповідно до додаткової угоди №7 від 13 червня 2022 року, даний договір є дійсним протягом 12 місяців з дня набрання чинності, але в будь-кому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. У випадку, якщо жодна зі сторін не направить письмове повідомлення про розірвання договору за один місяць до закінчення строку дії договору, даний договір автоматично пролонгується на кожен наступний рік (а.с.12-17).

Згідно з копією додаткової угоди №42 від 28 жовтня 2024 року до договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» погодили відступлення прав вимоги згідно реєстру боржників №36 (а.с.17).

Відповідно до витягу з реєстру боржників №36 від 28 жовтня 2024 року до договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором позики №79323739 в сумі 18964 грн, з яких: 5500 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 2475 грн сума заборгованості за відсотками та 10989 грн сума заборгованості за пенею (а.с.19).

Згідно з розрахунком заборгованості за договором позики №79323739 від 25 червня 2024 року за період з 28 жовтня 2024 року по 31 березня 2024 року, наданим позивачем, загальна заборгованість відповідача становить 18964 грн, з них: 5500 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 2475 грн сума заборгованості за відсотками та 10989 грн сума заборгованості за пенею (а.с.20).

05 липня 2024 року між ТОВ «Маніфою» та відповідачем укладений договір позики №7636698, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 5000 грн, строком на 71 день, з 05 липня 2024 року по 14 вересня 2024 року, з основною процентною ставкою, фіксованою у розмірі 1,50000% на день. В свою чергу відповідач зобов`язався повернути позику, сплатити проценти за користування позикою та всі інші платежі, відповідно до умов договору. З метою отримання позики відповідач вказав номер платіжного засобу: НОМЕР_4 , свої анкетні та паспортні дані, та ідентифікаційний код (а.с.26-33).

Відповідно до копії паспорта споживчого кредиту, відповідач 05 липня 2024 року ознайомився з умовами кредитування (а.с.34-36).

Згідно з повідомлення №2782_16 від 13 грудня 2024 року, ТОВ «Універсальні платіжні рішення» повідомило ТОВ «Маніфою» про успішний переказ коштів 05 липня 2024 року на платіжну картку клієнта № НОМЕР_4 у сумі 5000 грн (а.с.37).

11 січня 2024 міжТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «Маніфою» було укладено договір факторингу № 11-01/2024, у відповідності до умов якого ТОВ «Маніфою» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» належні йому права вимоги до боржників (а.с.38-40).

Відповідно до витягу з реєстру боржників №9 від 11 грудня 2024 року до договору факторингу №11-01/2024 від 11 січня 2021 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором позики №7636698 в сумі 14562,50 грн, з яких: 5000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 4725 грн сума заборгованості за процентами за користування позикою та 4837,50 грн сума заборгованості за процентами на прострочену позику (а.с.43).

Згідно з розрахунком заборгованості за договором позики №7636698 від 05 липня 2024 року за період з 05 липня 2024 року по 14 вересня 2024 року, наданого ТОВ «Маніфою», загальна заборгованість відповідача становить 14562,50 грн, з яких: 5000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 4725 грн сума заборгованості за процентами за користування позикою та 4837,50 грн сума заборгованості за процентами на прострочену позику (а.с.44).

Відповідно до копії довідки №455 від 17 червня 2025 року, виданої військовою частиною НОМЕР_2 Національної гвардії України, ОСОБА_1 перебуває на військовій службі під час мобілізації на особливий період у військовій частині НОМЕР_2 Національної гвардії України з 04 березня 2022 року по теперішній час (а.с.82).

Згідно з копією розрахунку за договором позики №79323739, заборгованість відповідача становить 18964 грн з их: 5500 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 2475 грн сума заборгованості за відсотками та 10989 грн сума заборгованості за пенею (а.с.103-108).

Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, що виникають із договору позики, які регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону є оригіналом такого документа.

Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За приписами частин 3, 6, 7, 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Суд зауважує, що Договори позики містять прізвище, ім`я, по батькові відповідача, РНОКПП, паспортні дані, адресу, мобільний телефон та банківський рахунок, а також підписи у формі алфавітно-цифрової послідовності, що підтверджує факт укладення Договорів між первинними кредиторами та відповідачем, щ не заперечується відповідачем.

Доводи представника відповідача про те, що позивачем не подано доказів надання відповідачу грошових коштів на увагу не заслуговують, оскільки доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на його карткові рахунки, вказані у Договорах, або доказів того, що вказані карткові рахунки йому не належить, не надав. Відповідач не позбавлений був можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких, відповідно до законодавства.

Статтею 512 ЦК України передбачено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, а саме: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

На підставі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язані в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно умов вищевказаних Договорів факторингу та відповідно до вимог ст. ст. 512, 513, 514, 516, 517 ЦК України у зобов`язанні позичальників за договорами позики відбулася заміна кредитора, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»набуло статусу нового кредитора.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Щодо стягнення заборгованості за пенею у розмірі 10989 грн за договором позики №79323739 суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 10989 грн, заборгованості по пенею, задоволенню не підлягають.

Щодо стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 2475 грн за договором позики №79323739 та заборгованості за процентами за користування позикою у розмірі 4725 грн та заборгованості за процентами на прострочену позику у розмірі 4837 грн за договором позики №7636698, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Відповідно до п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Так, в статтях 1, 2 даного Закону закріплені гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей за якими - військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Особливий період відповідно до абз. 5 ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного станув Україні» та Закону України «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та на момент винесення рішення продовжує діяти.

Статтю 14 Закону України «Про військовий і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» було доповнено підп. 3 п. 4 ч. 15 відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20 травня 2014 року № 1275-VІІ.

Пункт 3 Прикінцевих положень зазначеного Закону передбачено поширення дії, зокрема, підп. 3 п. 4 розділу І цього Закону на військовослужбовців із початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби.

Верховний Суд у постанові від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) виклав висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені п. 15 ч. 3 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей». У цій постанові Верховний Суд зазначив, що Національний банк України листом від 02 вересня 2014 року № 18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21.08.2014 року № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. На вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники.

При цьому, з копії довідки №455 від 17 червня 2025 року, виданої військовою частиною НОМЕР_2 Національної гвардії України вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі під час мобілізації на особливий період у військовій частині НОМЕР_2 Національної гвардії України з 04 березня 2022 року по теперішній час (а.с.82).

Застосування приписів п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» обумовлено самим фактом наявності статусу військовослужбовця у конкретної особи, яка несе відповідальність перед банківською установою, їх застосування є обов`язком суду та жодним чином не обумовлено відомостями про обізнаність банку щодо наявності в особи спеціального статусу.

Положення п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не обмежують своє застосування виключно щодо позичальників за кредитними зобов`язаннями, поширюють свою дію на усі випадки нарахування санкцій та процентів за невиконання будь-яких зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, в тому числі банками.

Таким чином, у період виконання умов договорів позики, а також станом на час розгляду справи, відповідач має статус військовослужбовця та на нього поширюються пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей», тобто у нього відсутній обов`язок щодо сплати відсотків, процентів за користування позикою та процентів на прострочену позику.

Відповідно до статей 12, 76-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно зі статтями 13 та 89 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, судом установлено факт не виконання відповідачем узятих зобов`язань за договорами позики, що у свою чергу порушує право позивача на виконання умов договорів, зокрема повернення суми заборгованості позики (тіло позики), а тому порушене право підлягає судовому захисту.

Таким чином, позов слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за договорами позики в сумі 10500 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 948,06 грн.

Керуючись статтями 13, 15, 16, 525, 526, 625, 629, 1046, 1047, 1048, 1054 ЦК України, статтями 12, 13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце реєстрації АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за договором позики №79323739 від 25 червня 2024 року у розмірі 5500 (п`ять тисяч п`ятсот) гривень.

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце реєстрації АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за договором позики №7636698 від 05 липня 2024 року у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» понесені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 948 (дев`ятсот сорок вісім) гривень 06 копійок судового збору.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Згідно зі статтями 273, 354, 355 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.В. Войнаровський