Номер провадження 2/243/1832/2025
Номер справи 243/7757/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(Заочне)

«15» вересня 2025 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого - судді Хаустової Т.А.,

за участю секретаря судового засідання - Чернікової Ю.К.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди, свої вимоги обґрунтовує тим, що 10 липня 2013 року він зайняв відповідачці 100 000 (сто тисяч) гривень. Згідно наданої Розписки, відповідачка зобов`язувалася повернути вищезазначені грошові кошти, а також відсотки в сумі 100 000 (сто тисяч) гривень, всього 200 000 (двісті тисяч) гривень до 10 липня 2023 року. У зазначені строки відповідачка грошові кошти не повернула. Повертати грошові кошти відмовляється, посилаючись на їх відсутність. Оригінал розписки доданий до матеріалів справи.

В зв`язку з викладеним, позивач просить суд стягнути з відповідачки на його користь грошові кошти в сумі 200000 грн та звільнити його від сплати судового збору через інвалідність другої групи.

Позивач, ОСОБА_3 до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідачка, ОСОБА_4 повідомлялася про розгляд справи в суді, а також про необхідність надати відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують її відзив.

У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне Рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідачка своєчасно і належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду справи, не використала наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах справи доказами та ухвалити заочне Рішення.

Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди, підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість.

Згідно з вимогами ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, інтересів.

У відповідності до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» «Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, подання клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів.

Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обов`язків, передбачений пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку Держави.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд на підставі ст. ст. 12, 13, 43, 81 ЦПК України розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Особа, яка бере участь у справі, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення Рішення у справі і щодо яких виник спір.

У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позичкодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позичкодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

В судовому засіданні встановлено, що 10 липня 2013 року позивач зайняв відповідачці 100 000 (сто тисяч) гривень. Згідно наданої Розписки, відповідачка зобов`язувалася повернути вищезазначені грошові кошти, а також відсотки в сумі 100 000 (сто тисяч) гривень, всього 200 000 (двісті тисяч) гривень до 10 липня 2023 року. У зазначені строки відповідачка грошові кошти не повернула. Повертати грошові кошти відмовляється, посилаючись на їх відсутність.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позичкодавцем є юридична особа - незалежно від суми.

На підтвердження укладення Договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позичкодавцем визначеної грошової суми або невизначеної кількості речей.

На підтвердження укладення Договору позики та прийняття кожним із них відповідних зобов`язань і отримання грошей у сумі 100 000 грн, відповідачкою ОСОБА_4 10 липня 2013 року власноручно складена Розписка, відповідно до якої, вона, ОСОБА_4 , взяла в борг у ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 100 000 грн. Забов`язалася повернути кошти у строк до 10 липня 2023 року, але вдвічі більшу суму 200 000 грн.

Суд звертає увагу, що у Розписці, яка була предметом дослідження в судовому засіданні, зазначені: сторони зобов`язання (позикодавець та позичальник), грошова сума, яка передається, строк повернення боргу, грошова сума, яка буде повертатись та особистий підпис позичальника. Отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно усіх істотних умов договору позики й розписка свідчить про його укладення відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України. Розписка, написана власноруч відповідачем, є фактом укладання Договору позики між ним та позивачем і фактом передачі йому грошових коштів. Відповідач не оскаржував Договір позики з підстав неотримання ним грошових коштів.

Тому суд приходить до висновку, що цією Розпискою відповідачка ОСОБА_4 власноручно посвідчила факт передання їй позивачем грошових коштів у сумі 100 000 грн.

Оригінал Розписки від 10 липня 2013 року, підписаний власноручно відповідачкою ОСОБА_4 та знаходився у позивача ОСОБА_3 , після звернення до суду з даним позовом, оригінал розписки був наданий суду.

На підтвердження укладення Договору позики та його умов може бути представлена Розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором, що передбачено ст. 1051 ЦК України.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_3 надав розписку від 10 липня 2013 року, в якій зазначено, що ОСОБА_4 взяла у нього в борг 100 000 грн.

Наявність у кредитора оригіналу розписки свідчить про наявність невиконаного зобов`язання.

Відповідно до Висновків Верховного Суду України, викладених в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового Рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за 2 півріччя 2013 року від 01 лютого 2014 року «Письмова форма договору позики через його реальний характер є доказом не лише факту укладення Договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також одностороннім Договором, оскільки після укладення цього Договору всі обов`язки за Договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим Договором тільки права. За своєю суттю Розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за Договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 р. у справі № 6-63цс13).

Стаття 1049 ЦК України встановлює, що позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені Договором.

Позивач ОСОБА_3 зазначає, що у визначений розпискою кінцевий строк до 10 липня 2023 року та до теперішнього часу суму позики відповідачка не повернула.

Відповідно до ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа, кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку, боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Оригінал боргового документу, тобто Розписка відповідачки ОСОБА_4 від 10 липня 2013 року до суду надана позивачем, тобто кредитором. Наявність боргового документа - Розписки у кредитора підтверджує факт невиконання відповідачкою ОСОБА_4 своїх зобов`язань за договором позики від 10 липня 2013 року.

«Наявність оригіналу розписки у кредитора свідчить про існування невиконаного зобов`язання. Передаючи кошти особі, яка не є стороною Договору позики, позичальник не скористався своїм правом на затримання виконання зобов`язання до повернення боргового документа та не звертався з такою вимогою безпосередньо до позикодавця.

Така правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 25 квітня 2012 року у справі № 6-24 цс 12, яка відповідно до вимог ч.1 ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для всіх судів України».

Окрім того, у відповідності до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Оскільки в судовому засіданні встановлено, що за Договором позики від 10 липня 2013 року ОСОБА_4 отримала в борг у ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 100 000 грн та не повернула грошові кошти у строк до 10 липня 2023 року та до теперішнього часу, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3 в цій частині, стягнувши з відповідачки ОСОБА_4 суму боргу за Договором позики від 10 липня 2013 року у розмірі 100 000 грн.

У відповідності до ч.1 ст. 1048 ЦК України «Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.».

В судовому засіданні встановлено, що 10 липня 2013 року між ОСОБА_3 як позичкодавцем та ОСОБА_4 як позичальником було укладено Договір позики грошових коштів, на підставі якого ОСОБА_3 позичив ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 100 000 грн., які ОСОБА_4 зобов`язувалася йому повернути до 10 липня 2023 року.

Зобов`язання, як зазначено в статті 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом ( стаття 525 ЦК).

Таким чином суд приходить до обґрунтованого висновку про стягнення з відповідачки розміру заборгованості за Договором позики 100 000 грн. та нараховані відсотки, які були прописані у Розписці в сумі 100 000 грн. Загалом сума стягнення заборгованості з відповідачки 200 000 грн.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п.п.1,2 ч. 3, ч.8 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється на підставі поданих сторонами доказів.

Відповідно до п/п 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 16 липня 2025 року № 3674-VI «Про судовий збір» з позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, справляється судовий збір в розмірі 1% відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» від 01 серпня 2025 року № 4561-IX, розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01 січня 2025 року складає 3028,00 грн.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» як особа з інвалідністю ІІ групи, що підтверджено пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 .

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено Рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача про стягнення заборгованості з ОСОБА_4 в повному обсязі у розмірі 200 000 грн.

Тому з цих задоволених вимог підлягає сплаті судовий збір у сумі 2 000,00 грн., який слід стягнути з відповідачки ОСОБА_4 на користь Держави за вимоги майнового характеру.

На підставі викладеного, керуючись ст. 55 Конституції України, п. п. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», п. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 12,13,128,131,133,141,259,264,265,268,280-283,353, 355, 356 ЦПК України, ст. ст. 625, 1046, 1047, 1050 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , суму боргу за Договором позики від 10 липня 2013 року в сумі 200 000 грн (двісті тисяч грн. 00 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , судовий збір у розмірі 2 000 грн. 00 коп. (дві тисяч грн. 00 коп.) на користь держави на рахунок UA0026001, отримувач коштів ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), , Код класифікації доходів бюджету: 22030106.

Рішення може бути оскаржене в судову палату по цивільних справах Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового Рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового Рішення.

Заочне Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного Рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне Рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного Рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги Рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне судове рішення складено 15 вересня 2025 року.

Головуючий:

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду

Донецької області Т.А. Хаустова