ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Красвітної Т.П.,

при секретарі - Сахарові Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області

на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 17 лютого 2025 року у складі судді Демидової С.О.

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області, треті особи: ОСОБА_3 , Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання права власності на автомобіль і зняття його з розшуку,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що між нею та ОСОБА_3 укладено договір дарування автомобіля, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юхименко М.Г. 04 вересня 2024 року, зареєстрований в реєстрі за № 664, відповідно до якого, вона прийняла в дар від свого чоловіка автомобіль марки BMW, комерційний опис 328I, 2015 року випуску, загальний легковий седан Special marks, білого кольору, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , про що, складено акт приймання-передачі автомобіля та отримано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого ТСЦ 8046 28 серпня 2021 року, ключі від автомобіля.

Зазначає, що 06 вересня 2024 року вона звернулася до сервісного центру МВС 8047 з метою виконання обов`язку щодо реєстрації (перереєстрації) вказаного транспортного засобу, однак працівниками вказаного сервісного центру їй було відмовлено у здійсненні реєстраційних дій на підставі того, що легковий автомобіль BMW 328I, ідентифікаційний № НОМЕР_4 , рік випуску 2015, знаходиться у розшуку з 25 січня 2022 року на підставі постанови про розшук майна боржника у виконавчому провадженні № 66387407.

Окрім того, зазначає, що автомобіль був придбаний її чоловіком у ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу, укладеним 28 серпня 2021 року у приміщенні сервісного центру МВС 8046. Під час укладення цього договору і здійснення дій з реєстрації (перереєстрації) автомобіля, видачі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу працівниками сервісного центру здійснювалася перевірка по відповідним базам на наявність інформації щодо арешту або розшуку автомобіля, наявність інших заборон на його відчуження та у той же день було видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 та виданий реєстраційний номер НОМЕР_5 .

Відповідно до наданих Амур-Нижньодніпровським відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) копій документів, які містяться у АСВП № 66387407, боржником у виконавчому провадженні №66387407 є колишня власниця автомобіля фізична особа ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , а стягувачем Головне управління ДПС у Дніпропетровській області, вказане виконавче провадження було відкрите на підставі вимоги № Ф-5285-25/61У від 08 лютого 2021 про стягнення з боржника 175578,73 грн., на підставі чого вказаний автомобіль перебуває у розшуку.

Приймаючи до уваги, що вона є власником автомобіля проте позбавлена можливості зареєструвати транспортний засіб, вимушена звернутися до суду та просити визнати право власності на транспортний засіб - автомобіль марки BMW, комерційний опис 328I, 2015 року випуску, загальний легковий седан Special marks, білого кольору, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , а також зняти з розшуку вказаний транспортний засіб.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 17 лютого 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на транспортний засіб - автомобіль марки BMW, комерційний опис 328I, 2015 року випуску, загальний легковий седан Special marks, білого кольору, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 . Знято з розшуку транспортний засіб - автомобіль марки BMW, комерційний опис 328I, 2015 року випуску, загальний легковий седан Special marks, білого кольору, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , та припинити його розшук. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю підстав для задоволення позову, оскільки позивач є добросовісним набувачем транспортного засобу, на час набуття права власності дарувальником автомобіля перешкод для укладення правочину не було, отже, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права в даному випадку є ефективним, позов цілком обґрунтований та підлягає задоволенню.

Не погодившись з таким рішенням суду, Головне управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області звернулося з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просили рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову, оскільки судом першої інстанції не в повній мірі досліджено обставини справи, неповно та неправильно встановлено обставини, які мають значення для справи. Вказує, що виконавчою службою допущено бездіяльність при вчиненні виконавчих дій у виконавчому провадженні № 66387407, що як наслідок призвело до придбання ОСОБА_3 автомобіля у ОСОБА_2 , а тому наявні правові підстави для перебування вказано автомобіля у розшуку. Окрім того, судом першої інстанції не було досліджено яким чином сервісним центром МВС 8046, 28 серпня 2021 року проведено перевірку, видано свідоцтво про реєстрацію транспортого засобу НОМЕР_3 та виданий реєстраційний номер КА071ЕІ ОСОБА_3 , оскільки у відповідності до норм чинного законодавства ОСОБА_2 є власником транспортного засобу BMW 328І, номерний знак НОМЕР_7 , номер кузова НОМЕР_8 , та перебувала в Єдиному реєстрі боржників, що свідчить про відсутність достатніх підстав для задоволення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

У відзиві на апеляційну скаргу Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) просив ухвалити обґрунтоване та законне рішення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, з огляду на наступне.

Згідно положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджується, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судом встановлено, що 04 вересня 2024 року ОСОБА_1 уклала з ОСОБА_3 договір дарування автомобіля, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юхименко М.Г. 04 вересня 2024 року, зареєстрований в реєстрі за № 664, відповідно до умов якого, прийняла в дар від свого чоловіка автомобіль марки BMW, комерційний опис 328I, 2015 року випуску, загальний легковий седан Special marks, білого кольору, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Відповідно до Акту приймання-передачі автомобіля до договору дарування автомобіля від 04 вересня 2024 р. № 664, складеного 04 вересня 2024 року, дарувальник передав, а обдаровувана прийняла автомобіль марки BMW, комерційний опис 328I, 2015 року випуску, загальний легковий седан Special marks, білого кольору, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , в день підписання даного Акту. Одночасно позивач отримала Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого ТСЦ 8046 28 серпня 2021 року, та ключі від автомобіля.

Право власності ОСОБА_3 на автомобіль марки BMW, комерційний опис 328I, 2015 року випуску підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, датою реєстрації вказано 28 серпня 2021 року.

Легковий автомобіль, був придбаний ОСОБА_3 у ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу, укладеним 28 серпня 2021 року у приміщенні сервісного центру МВС 8046. Під час укладення цього договору і здійснення дій з реєстрації (перереєстрації) автомобіля, видачі ОСОБА_3 свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу працівниками сервісного центру здійснювалася перевірка по відповідним базам на наявність інформації щодо арешту або розшуку автомобіля, наявність інших заборон на його відчуження. Після здійснення всіх необхідних процедур ОСОБА_3 у той же день було видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 та виданий реєстраційний номер НОМЕР_5 .

Департамент інформаційно-аналітичної підтримки Національної поліції України своїм листом від 15 листопада 2024 № на запит ОСОБА_1 повідомив, що за обліками інформаційної підсистеми «Гарпун» системи ІПНП з 25 січня 2022 ТЗ BMW 328І, номерний знак НОМЕР_7 , номер кузова НОМЕР_8 , перебуває у розшуку за категорією обліку «розшук ТЗ боржника державним виконавцем», ініціатор розшуку Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (виконавче провадження № 66387407) та надані засвідчені державним виконавцем Шубіною-Саланжій В.І. копії постанови про відкриття виконавчого провадження № 66387407 від 06 серпня 2021 року, постанови про арешт коштів боржника від 06 серпня 2021, постанови про розшук майна боржника від 25 січня 2022 року, постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 24 червня 2022 року. Окремо державним виконавцем було роздруковано з АВСП № 66387407 і надано відповідь на запит № 110349758 від 06 серпня 2021 до Міністерства внутрішніх справи України щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів.

Відповідно до наданих Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) копій документів, що містяться у АСВП № 66387407, боржником у виконавчому провадженні №66387407 є колишня власниця автомобіля фізична особа ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , а стягувачем Головне управління ДПС у Дніпропетровській області. Вказане виконавче провадження було відкрите на підставі вимоги № Ф-5285-25/61У від 08 лютого 2021 про стягнення з боржника 175578,73 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивач є добросовісним набувачем транспортного засобу, оскільки на час набуття права власності дарувальником автомобіля перешкод для укладення правочину не було, отже, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права в даному випадку є ефективним, позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, з огляду на таке.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі №916/1415/19 (провадження № 12-80гс20) вказано, що «якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Отже, розглядаючи справу суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом».

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що у такий спосіб буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Так, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (Близькі за змістом висновки викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі №905/1926/16 та від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц).

Звертаючись до суду, ОСОБА_1 , як на порушення своїх прав зазначала, що на підставі посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юхименко М.Г. 04 вересня 2024 року, та зареєстрованого в реєстрі за № 664 договору дарування, прийняла в дар від свого чоловіка ОСОБА_3 автомобіль марки BMW, комерційний опис 328I, 2015 року випуску, загальний легковий седан Special marks, білого кольору, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Вказаний автомобіль був придбаний ОСОБА_3 у ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу, укладеним 28 серпня 2021 року у приміщенні сервісного центру МВС 8046.

Колегія суддів наголошує на тому, що відповідно до наданих Амур-Нижньодніпровським відділом державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) інформації, відкрито виконавче провадження №66387407, де боржником є колишня власниця автомобіля фізична особа ОСОБА_2 , а стягувачем Головне управління ДПС у Дніпропетровській області, на підставі вимоги № Ф-5285-25/61У від 08 лютого 2021 року про стягнення з боржника 175578,73 грн.

Тобто на час переоформлення транспортного засобу, вже було відкрито виконавче провадження, що унеможливлювало перереєстрацію автомобіля.

У відповідності до пункту 15 постанови Кабінету міністрів України від 07 вересня 1998 року №1388 (в редакції від 25 січня 2025 року) державна реєстрація (перереєстрація), зняття з обліку транспортних засобів здійснюються після проведення уповноваженими особами сервісного центру МВС перевірки відповідних документів та/або відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів, Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, державному Реєстрі атестованих судових експертів, автоматизованій базі даних про розшукувані транспортні засоби, банку даних Генерального секретаріату Інтерполу, перевірки відомостей про обмеження відчуження з Державного реєстру обтяжень рухомого майна та відомостей про документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також відомостей про задеклароване/зареєстроване місце проживання (перебування), що містяться в Єдиному державному демографічному реєстрі (крім внутрішньо переміщених осіб, інформація щодо яких підтверджується даними Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб), відомостей про особу, що містяться в Єдиному реєстрі боржників, Державному реєстрі санкцій, відповідних базах даних та державних реєстрах щодо осіб, які перебувають у розшуку, перевірки дійсності довіреності за Єдиним реєстром довіреностей, дійсності сертифіката відповідності за реєстром сертифікатів затвердження типу і виданих виробниками сертифікатів відповідності колісних транспортних засобів та обладнання, документів, що підтверджують правомірність придбання, відомостей щодо митного оформлення транспортних засобів за єдиною автоматизованою інформаційною системою митних органів, відомостей за автоматизованою системою реєстрації гуманітарної допомоги, а також установлення відповідності конструкції вимогам правил та нормативів шляхом отримання відповідних відомостей із таких баз даних і реєстрів. За результатами таких перевірок на заяві власника транспортного засобу робиться відповідний напис про їх проведення, що засвідчується підписом уповноваженої особи сервісного центру МВС із зазначенням прізвища, власного імені, по батькові (за наявності) і дати (крім випадків подання заяви в електронній формі через електронний кабінет водія або засобами Порталу Дія).

У разі надходження до сервісного центру МВС звернення щодо транспортного засобу, відомості про власника якого містяться в Єдиному реєстрі боржників, перереєстрація транспортного засобу не здійснюється, крім випадків, коли: перереєстрація транспортного засобу не пов`язана з його відчуженням; транспортний засіб придбано на електронному аукціоні в порядку, установленому статтею 61 Закону України Про виконавче провадження; транспортний засіб отримано в рахунок погашення боргу в порядку, установленому статтею 61 Закону України Про виконавче провадження; транспортний засіб придбано в порядку, установленому статтею 30 Закону України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень; транспортний засіб безоплатно отримано відповідно до пункту 14 Порядку розпорядження майном, конфіскованим за рішенням суду і переданим органам державної виконавчої служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2002 року № 985.

Відповідно до частини п`ятої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників (крім відомостей щодо боржників, якими є державні органи, органи місцевого самоврядування, а також боржників, які не мають заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів більше трьох місяців, та боржників за рішенням немайнового характеру) одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження.

Згідно із частиною 1 статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень, зокрема, є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем.

Відповідно до пункту 6 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

За змістом частин 1-3 статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частин першої-третьої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини.

Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі №905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зазначено, що вимоги інших осіб щодо належності саме їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, реалізується шляхом подання ними з додержанням правил юрисдикційності позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним з підстав, передбачених законом. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна.

У постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила правовий висновок про те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до положень статей 16 ЦК України та 20 ГК України права та законні інтереси захищаються, у тому числі, шляхом визнання наявності або відсутності прав. За висновками Верховного Суду України, сформульованими в постанові від 21 листопада 2012 року у справі № 6-134цс12, згідно з пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність. Велика Палата Верховного Суду у справі 916/1415/19 погодилася з такими висновками і вважає, що визнання права як у позитивному значенні (визнання існуючого права), так і в негативному значенні (визнання відсутності права і кореспондуючого йому обов`язку) є способом захисту інтересу позивача у правовій визначеності.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19).

Звертаючись з позовом до суду, позивач просила визнати за нею право власності на транспортний засіб та зняття його з розшуку, тобто в даному випадку позивачем обрано неналежний та неефективний спосіб захисту порушеного права.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі №905/1926/16 та від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

При цьому варто зазначити, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення не було взято до уваги ані наведені норми законодавства, ані практика Верховного Суду в аналогічних правовідносинах та судових спорах.

Колегія суддів звертає увагу, що завданням цивільного судочинства у контексті статті 2 ЦПК України є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних справ, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Виконання завдань цивільного судочинства залежить від встановлення судом у справі об`єктивної істини та правильного застосування норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, суд першої інстанції не в повній мірі дослідив матеріали справи та помилково дійшов висновку про задоволення позову.

Встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, що відповідно до положень статті 376 ЦПК України, є підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції, з ОСОБА_1 слід стягнути судові витрати зі сплати судового збору на користь Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області у розмірі 3040,16 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області -задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 17 лютого 2025 року -скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3040,16 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 03 вересня 2025 року

Повний текст судового рішення складено 15 вересня 2025 року.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

Т.П. Красвітна