Справа № 303/8746/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

09 вересня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

Головуючого судді Фазикош Г. В.

суддів Кожух О. А., Собослой Г. Г.

з участю секретаря Гусоньки З. П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства «Міськводоканал» Мукачівської міської ради на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 19 жовтня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Міськводоканал» Мукачівської міської ради про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2023 року ОСОБА_1 пред`явила позов до Комунального підприємства «Міськводоканал» Мукачівської міської ради про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Свої вимоги мотивувала тим, що згідно наказу директора Комунального підприємства «Міськводоканал» Мукачівської міської ради від 08.08.2023 року № 131-к вона була звільнено з посади диспетчера диспетчерської служби підприємства на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за прогули без поважних причин.

Позивачка вважає таке звільнення незаконним, оскільки таке було проведено з грубим порушенням вимог законодавства України про працю. Позивач є інвалідом 3-ї групи і має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яку виховує сама і доглянути її у вечірній час не має кому, тому неодноразово повідомляла адміністрацію, що не в змозі працювати цілодобово.

Адміністрація підприємства не зважила на істотні обставини, не врахувала наведені вище факти, та прийняла рішення про звільнення без відому позивачки, всупереч вимогам закону.

З огляду на це позивачка просить скасувати наказ № 131-к від 08.08.2023 року про звільнення з роботи, поновити її на роботі та компенсувати заробітну плату за час вимушеного прогулу (а.с.1-2).

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 19 жовтня 2023 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним наказ директора Комунального підприємства «Міськводоканал» Мукачівської міської ради» від 08.08.2023 року №131-к «Про звільнення ОСОБА_1 з посади диспетчера диспетчерської служби підприємства з 09.08.2023 року за прогули без поважних причин, п. 4 ст. 40 КЗпП України».

Визнано формулювання причини звільнення ОСОБА_1 з займаної посади за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України таким, що не відповідає чинному законодавству.

Змінено формулювання причини звільнення та визнано ОСОБА_1 звільненою з займаної посади за власним бажанням згідно ч.3 ст. 38 КЗпП України.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с.88-93).

На це рішення Комунальне підприємство «Міськводоканал» Мукачівської міської ради подали апеляційну скаргу. Зазначають, що суд першої інстанції не врахував усіх обставин справи, в результаті чого прийняв помилкове судового рішення. Звільнення було проведено у відповідності до норм чинного законодавства України про працю, жодних порушень з боку роботодавця допущено не було. У зв`язку з цим апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати, в задоволенні позову відмовити (а.с.96-98).

У судове засідання в апеляційній інстанції учасники справи не з`явилися, хоча були повідомлені про час та місце розгляду справи належним чином. Від Комунального підприємства «Міськводоканал» Мукачівської міської ради надійшла заява про розгляд справи без їх участі.

Дослідивши зібрані у справі матеріали, колегія суддів прийшла до висновків, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення виходячи з таких підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40 і пунктом 1 статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень.

Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов`язків грубим, суд повинен виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку ним заподіяно чи могло бути заподіяно шкоду, істотності наслідків порушення трудових обов`язків. При цьому суд повинен установити не тільки факт невиконання працівником обов`язку, який входить до кола його трудових обов`язків, а й можливість виконання ним зазначеного обов`язку за встановлених судом фактичних обставинах справи, тобто встановити вину працівника та наявність причинного зв`язку між невиконанням працівником трудових обов`язків і негативними наслідками, які настали внаслідок такого порушення.

З матеріалів справи слідує, що позивачка ОСОБА_1 працювала у відповідача на різних посадах, у тому числі останнім часом на підставі строкового трудового договору на посаді диспетчера диспетчерської служби Комунального підприємства «Міськводоканал» Мукачівської міської ради.

14 лютого 2023 року відповідачем видано наказ № 114-к, згідно якого іншому диспетчеру диспетчерської служби ОСОБА_3 надано чергову відпустку тривалістю 28 календарних днів, з 23.07.2023 року по 19.08.2023 року. На період відпустки останньої диспетчерам змінюється гнучкий графік роботи, а саме встановлюється вихід на чергування кожну третю добу (а.с.57).

Позивачка не погодилася з такими змінами, відмовилася підписати наказ про зміну графіка роботи та подала заяву про звільнення за власним бажанням датою з 27.07.2023 року. Свою відмову пояснила тим, що вона є інвалідом ІІІ групи, якій протипоказана робота з фізичними навантаженням та переохолодженням. Крім того, вона має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яку виховує сама і доглянути її у вечірній час не має кому, тому неодноразово повідомляла адміністрацію, що не в змозі працювати цілодобово.

Не дивлячись на надані пояснення та незгоду з новим графіком роботи, на підприємстві було проведено службове розслідування по причині відсутності позивачки на роботі.

Згідно пояснень, яке надала позивачка ОСОБА_1 , причину невиходу на роботу вона пояснила наступним чином: не її зміна, неможливість працювати понаднормово та у спеку у зв`язку з поганим станом здоров`я, а також неможливістю залишення дитини вдома саму в нічний час.

26.07.2023 року на ім`я директора підприємства позивачкою ОСОБА_1 добровільно було подано заяву про звільнення за власним бажанням.

27.07.2023 року дану заяву було погоджено з відпрацюванням головним інженером підприємства, якому позивачка безпосередньо підпорядковується в своїй службі, відповідно до вимог ст. 38 КзпП України.

Не дивлячись на вказане, згідно наказу Комунального підприємства «Міськводоканал» Мукачівської міської ради № 131-к від 08.08.2023 року позивачку звільнено з посади диспетчер диспетчерської служби «Мукачівводоканал» на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за прогули без поважних причин. Аналогічний запис на підставі зазначеного наказу був внесений у трудову книжку позивачки ОСОБА_1 ..

Водночас, вказане звільнення обґрунтовано визнано місцевим судом незаконним, оскільки суд повинен установити не тільки факт невиконання працівником обов`язку, який входить до кола його трудових обов`язків, а й можливість виконання ним зазначеного обов`язку за встановлених судом фактичних обставинах справи, тобто встановити вину працівника та наявність причинного зв`язку між невиконанням працівником трудових обов`язків і негативними наслідками, які настали внаслідок такого порушення.

Позивачка належним чином повідомила відповідача про незгоду з новим графіком роботи, вказавши причини, що вона є інвалідом ІІІ групи, їй протипоказана робота з фізичними навантаженням та наявністю у неї на утриманні неповнолітньої дитини. Свою незгоду з новим графіком роботи вона також виразила шляхом написання заяви про звільнення за власним бажанням.

Відповідно до ч. 3 ст. 235 КЗпП, у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті.

У Постанові від 1 лютого 2018 року у справі № 757/25503/15-ц, провадження № 61-85св 18 Верховний Суд вказує, що за змістом статті 38 КЗпП України працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір.

При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно. У разі, якщо вказані працівником причини звільнення порушення роботодавцем трудового законодавства (частина третя статті 38 КЗпП України) не підтверджуються або роботодавцем не визнаються, останній не має права самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на звільнення за власним бажанням без посилання на частину третю статті 38 КЗпП України.

У постанові від 20 червня 2018 року у справі № 161/10759/16-ц, провадження № 61-20686св18 Верховний Суд вказав, що при незгоді роботодавця звільнити працівника із підстав, передбачених частиною третьою статті 38 КЗпП України, останній може відмовити у розірванні трудового договору, але не вправі розірвати цей договір з інших підстав, які працівником не зазначалися.

Верховний Суд також неодноразово наголошував, якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю.

Отже, підсумовуючи наведене, за змістом статті 38 КЗпП України працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним трудовий договір, а роботодавець, у випадку незгоди з таким звільненням, не має права розривати договір з інших підстав, які працівником не зазначалися.

Відтак, враховуючи подану позивачкою заяву про звільнення за власним бажанням, відповідач не вправі був її звільнити за прогул. Отже, встановивши ці істотні обставини, які призвели до неможливості праці за новим графіком роботи, місцевий суд правомірно змінив формулювання причини звільнення та ухвалив вважати позивачку звільненою із займаної посади за власним бажанням згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Щодо вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то в задоволенні цієї вимоги обґрунтовано відмовлено, оскільки у відповідності до ч. 2 ст. 235 КЗпП України така є підставою для задоволення тільки у випадку поновлення працівника на роботі, тоді як в даному випадку суд не поновлював позивачку на роботі, а лише змінив формулювання причини звільнення.

Також позивачкою жодним чином не обґрунтовано та не підтверджено, що таке неправильне формулювання причини звільнення перешкоджало їй працевлаштуватися на новому місці роботи, що могло б бути підставою для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Таким чином, вирішуючи дану справу місцевий суд правильно встановив фактичні обставини справи, визначився з характером правовідносин та вирішив її у відповідності з нормами чинного закону.

За цих обставин рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування не має.

Враховуючи наведене, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Міськводоканал» Мукачівської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 19 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 вересня 2025 року.

Головуючий

Судді