Справа №: 398/3193/23
провадження №: 2/398/134/25
"02" вересня 2025 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:
головуючого судді Авраменка О.В.,
з участю секретаря судового засідання Міщенко С.А.,
третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Олександрії в режимі відеоконференції в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_2 , про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини
27 вересня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.
09 грудня 2024 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області, було задоволено клопотання позивача про призначення судово-генетичної експертизи та на час проведення експертизи провадження у справі було зупинено.
03 квітня 2025 року з експертної установи надійшов лист про повернення ухвали суду без виконання, в зв`язку з неодноразовою неявкою визначених ухвалою осіб на відбір зразків крові.
Ухвалою суду від 07.04.2025 року поновлено провадження у справі на призначено підготовче судове засідання на 16.05.2025 року.
16 травня 2025 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області, було повторно задоволено клопотання позивача про призначення судово-генетичної експертизи та на час проведення експертизи провадження у справі зупинено.
01.07.2025 року з експертної установи «Київського міського бюро судово-медичної експертизи» до суду надійшла цивільна справа разом з висновком експерта.
Ухвалою суду від 03.07.2025 року поновлено провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 28.07.2025 року.
Ухвалою суду від 28.07.2025 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду на 02.09.2025 року.
Суд неодноразово повідомляв відповідача про розгляд справи шляхом направлення судових повісток про виклик в судові засідання, призначені на 07.11.2024 року, 09.12.2024 року, 16.05.2025 року, 28.07.2025 року, 02.09.2025 року, за адресою місця проживання відповідача, що зареєстрована у встановленому законом порядку, разом з копією позовної заяви та додатками до неї, в яких було роз`яснено право відповідача, порядок та строки подання відзиву на позовну заяву. Однак поштові конверти, якими скеровувалась судова кореспонденція, повернуто до суду не врученими адресату з відміткою про відсутність відповідача за адресою місця проживання, що зареєстрована у встановленому законом порядку.
Відповідно до п. 2 ч. 7 та п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, відповідач є таким, що про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Частиною 4 статті 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Третя особа, які не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), не з`явився, подав до суду заяву в якій просив розглядати справу без їх представника відповідно до фактичних обставин справи.
Оскільки, відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився без повідомлення причин, відзив не подав та позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, то судом постановлено ухвалу про заочний розгляд цієї справи.
Підстав для відкладення розгляду справи, визначених ст. ст. 223 та 240 ЦПК України, судом не встановлено.
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити. Додатково пояснив, що з ОСОБА_2 проживає з 11.09.2017 року. На той час ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 . ОСОБА_2 намагалася зв`язатися з відповідачем, однак останній постійно ігнорував ОСОБА_2 . В подальшу шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був розірваний, але вже на той час ОСОБА_2 була вагітна. Оскільки не пройшло 10 місяців після розірвання шлюбу, то відділ ДРАЦ зареєстрував батьком дитини відповідача, однак саме він позивач є батьком дитини. Вони спілкувалися по телефону і відповідач говорив, що приїде і дасть нотаріально завірену заяву, що він відмовляється від дитини, але ОСОБА_3 зник та змінив номер. Де зараз перебуває відповідач йому достеменно не відомо.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити. Додатково пояснила, що 10.10.2014 року уклала шлюб з ОСОБА_3 . Разом вони прожили приблизно рік, але потім з 2015 року припинили проживати разом, оскільки мало місце фізичне насильство з боку відповідача. ОСОБА_2 пропонувала відповідачу розірвати шлюб, проте він три роки не давав розлучення. В подальшому вона познайомилася з позивачем ОСОБА_1 та вони з 2017 року розпочали проживати разом. У 2018 році вона розірвала шлюб з відповідачем через орган РАЦС, однак на той момент вона була на першому місяці вагітності. ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_4 . Дитину зареєстрували через півроку, бо не хотіли реєструвати на відповідача, оскільки не пройшло 10 місяців після розлучення, то у відділі ДРАЦ їй повідомили, що батьком дитини буде вказано ОСОБА_3 . ОСОБА_2 сподівалася, що зможе записати батьком дитини ОСОБА_1 проте в неї нічого не вийшло і тому їй довелося зареєструвати дитину на ОСОБА_3 . Вона звернулася до служби у справах дітей і вони надати документи, щоб при реєстрації дитини в свідоцтві було вказано прізвище дитини « ОСОБА_5 », а по-батькові « ОСОБА_6 ». ОСОБА_2 з відповідачем не спілкується, останній раз свідкувалася приблизно два роки назад, повідомляла що на нього записана дитина, на що відповідач говорив, що це не його дитина. Підтвердила, що саме позивач є біологічним батьком дитини, а тому просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та внести відомості до свідоцтва про народження дитини.
Заслухавши вступне слово позивача, третьої особи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступних висновків.
Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносини.
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 10 жовтня 2014 року до 13 лютого 2018 року, що підтверджується свідоцтвами про шлюб та розірвання шлюбу.
ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася ОСОБА_4 , про що 05.02.2019 року Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві складно актовий запис №368, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. Батьками дитини зазначені: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .
За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя.
Оскільки з дати розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (13 лютого 2018 року) до моменту народження дитини ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) минуло менше 10 місяців, то відповідно відповідач записаний батьком дитини.
В той же час, з матеріалів справи та пояснень учасників справи встановлено, що з 2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 припинили спільне проживання. З осені 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розпочали проживати разом як чоловік і дружина без реєстрації шлюбу та продовжують проживати разом на момент розгляду справи.
Частиною 1 статті 129 СК України передбачено, що особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства.
Згідно з ст. 7 Конвенцією ОНН «Про права дитини» від 20.11.1989 року, дитина, наскільки це можливо, повинна знати своїх батьків і мати право на їх піклування за нею.
Статтею 51 Конституції України, частинами 2, 3 статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України (ч. 2 ст. 128 СК України).
У пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що особа, котра вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до останнього, якщо того записано батьком, позов про визнання свого батьківства. У тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу, як батька з актового запису про народження дитини.
Згідно із ч. 1 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 76 82 ЦПК України.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України).
Також, згідно з висновком експерта №103-87-2025 від 25.06.2025 року, складеного на виконання ухвали суду від 16 травня 2025 року, на підставі молекулярно-генетичного дослідження встановлено, що вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складає величину не менш ніж 99,99%, тобто біологічне батьківство ОСОБА_1 відносно ОСОБА_4 практично доведено.
Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням вимог ЦПК України, згідно з якою жоден доказ не має для суду насамперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.
У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №591/6441/14-ц (провадження №61-6030св18) викладено правовий висновок про те, що підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.
Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (рішення «Калачова проти Російської Федерації», №3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).
За таких обставин, суд вважає доведеним батьківство позивача відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2008 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», роз`яснено, що резолютивна частина рішення щодо визнання батьківства має містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).
Частиною 1 ст. 134 СК України передбачено, що на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.
Відповідно до Пункт 20 глави 1 розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.
Підпунктами 2.13.3 пункту 2.13 та 2.16.4 пункту 2.16 розділу II Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року, №96/5, передбачено, що рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька дитини з актового запису про народження, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. На підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду.
З урахуванням викладеного та у зв`язку з визнанням батьківства позивача відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , необхідно виключити з актового запису про народження дитини відомості про відповідача, як батька дитини та внести відповідні зміни щодо позивача, як батька дитини, а також видати нове свідоцтво про народження дитини.
Отже позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати пов`язані із проведенням експертизи (п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
У зв`язку із задоволенням позову, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 1 073,60 грн та витрати за проведення судово-генетичної експертизи в розмірі 26 277,00 грн.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76 81, 141, 258, 259, 263 265, 268, 280 282 ЦПК України, суд
Визнати батьківство ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянина України, стосовно дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .
Виключити з актового запису №368 від 05 лютого 2019 року, складеного Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , відомості про ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , громадянина України, як батька дитини.
Внести до актового запису №368 від 05 лютого 2019 року, складеного Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , наступні зміни:
в графі «Батько» зазначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянин України;
змінити прізвище дитини з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_7 » та по батькові з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_8 ».
Видати нове свідоцтво про народження дитини.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок та витрати за проведення судово-генетичної експертизи в розмірі 26 277 (двадцять шість тисяч двісті сімдесят сім) грн 00 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Інші учасники справи мають право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне рішення складено 10 вересня 2025 року.
Суддя О.В.Авраменко