Справа № 367/6371/25
Провадження №2-о/367/332/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

09 вересня 2025 року м. Ірпінь

Ірпінський міський суд Київської області у складі

головуючого судді Одарюка М.П.

за участю секретаря судового засідання Бобриш М.С.

заявника ОСОБА_1

представника заявника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ірпені цивільну справу № 367/6371/25 за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Ірпінська міська рада, Бучанська міська рада, Бородянська селищна рада про встановлення факту постійного проживання за однією адресою без реєстрації,

У С Т А Н О В И В :

В червні 2025 року заявник звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити факт, постійного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 . В обґрунтування заяви вказує, що він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 . З 29.01.1993 по 30.12.2023 перебував у шлюбі з ОСОБА_3 , яка була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 . З 2002 року він з ОСОБА_3 по день смерті останньої ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) проживали за адресою: АДРЕСА_1 . Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на спадкове майно у вигляді: квартири, загальною площею 34,6 кв.м., житловою площею 14,0 кв.м., за адресою: АДРЕСА_4 ; земельної ділянки площею 0,250 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , кадастровий номер :02:004:0003; земельної ділянки площею 0,094 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , кадастровий номер :02:004:0004; земельної ділянки площею 0,1154 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 , кадастровий номер :01:013:0081. Враховуючи викладене виникла необхідність звернутися із заявою про встановлення факту постійного проживання його з ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 . Встановлення зазначеного юридичного факту необхідне для подачі до нотаріуса заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.

В судовому засіданні заявник та його представник заяву підтримали та просили суд її задовольнити.

Заінтересовані особи, в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснили суду, що знають заявника та його померлу дружину, оскільки є їх сусідами. Подружжя ОСОБА_8 проживали за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд, вивчивши матеріали справи, проаналізувавши письмові докази по справі, вислухавши пояснення заявника та пояснення свідків, вважає, що заява задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

ОСОБА_1 та ОСОБА_9 29 січня 1993 року уклали шлюб та після укладення шлюб дружині присвоєно прізвище ОСОБА_8 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 29 січня 1993 року Відділом РАГСу Мінського району м. Києва ( а.с.9).

Син ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с.54,55).

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 30 грудня 2023 року Ірпінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с.10).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина у вигляді: квартири, загальною площею 34,6 кв.м., житловою площею 14,0 кв.м., за адресою: АДРЕСА_4 ; земельної ділянки площею 0,250 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , кадастровий номер :02:004:0003; земельної ділянки площею 0,094 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , кадастровий номер :02:004:0004; земельної ділянки площею 0,1154 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 , кадастровий номер :01:013:0081.

Листом від 16 червня 2025 року № 34/01-16 Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Вікулкіна Г.В. повідомила ОСОБА_1 , що станом на 16 червня 2025 року у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Вікулкіної Г.В. після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , спадкова справа не заводилась. Відповідно до п. 3.13,3.15,3.16 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції 22.02.2012 року за № 282/20595 для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Для того щоб подати заяву про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , йому Вам необхідно звернутися до суду для встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини або Ви можете подати заяву про прийняття спадщини, за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину (а.с.53).

Звертаючись до суду з заявою ОСОБА_1 посилається на те, що встановлення факту постійного проживання ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із спадкодаємцем ОСОБА_1 , на час відкриття спадщини обумовлено необхідністю оформлення спадкових прав після померлої ОСОБА_3 .

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (частина перша статті 1217 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України).

Відповідно до частини першої, третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Стаття 3 СК України визначає, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно з частинами першою, другою статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Отже, спільне проживання осіб, які перебувають у зареєстрованому шлюбі, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, презюмується.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку про те, що встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 разом із спадкодавцем ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , на час відкриття спадщини, не потребує встановлення у судовому порядку, оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на час відкриття спадщини перебували у зареєстрованому шлюбі.

Місцем проживання фізичної особи згідно з частинами першою, другою та шостою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Згідно з пунктом 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5 (у редакції, чинній на момент відкриття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 ) свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Зі змісту наведених норм закону вбачається, що під постійним місцем проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця, на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою.

Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані заявником, та оцінені судом.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17.

Відтак, враховуючи наведені вище норми права, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши надані докази, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, суд дійшов висновку про наявність підстав відмови у задоволенні заяви.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що заявник не позбавлений можливості звернутися до суду з позовною заявою про встановлення додаткового строку на прийняття спадщини.

Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

Керуючись статтями 10, 12, 81, 264-268, 279, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Ірпінська міська рада, Бучанська міська рада, Бородянська селищна рада про встановлення факту постійного проживання за однією адресою без реєстрації - відмовити.

Судовий збір віднести за рахунок заявника.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: М.П. Одарюк