Справа № 444/4777/24
Провадження № 2/444/397/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2025 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Зеліско Р. Й.,

секретар судового засідання Мамедова Г. І.

розглянувши у залі суду у місті Жовква Львівської області справу за позовом представника позивача - в інтересах позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. Позивач просить ухвалити рішення , яким визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 об"єкт нерухомого майна - земельну ділянку площею 0,0422 га з кадастровим номером :07:000:0222 з цільовим призначеннням- землі сільськогосподарського призначення , для ведення садівництва , що розташована за адресою: Львівська область, Жовківський район, Грибовицька сільська рада , садівничий кооператив "Фронтовик" та визнати за позивачем ОСОБА_3 право власності на 1/2 частини даної земельної ділянки. Крім того, позивач просить визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 об"єкт нерухомого майна - земельну ділянку площею 0,0433 га з кадастровим номером :07:000:0430 з цільовим призначеннням- землі сільськогосподарського призначення , для ведення садівництва , що розташована за адресою: Львівська область, Жовківський район, Грибовицька сільська рада , садівничий кооператив "Фронтовик" та визнати за позивачем ОСОБА_3 право власності на 1/2 частини даної земельної ділянки. Позивач обгрунтовує свої вимоги тим, що 25.09.2012 року вона одружилася з відповідачем ОСОБА_2 , а 17.06.2022 року сторони розлучились. В період шлюбу ОСОБА_2 за спільні кошти та в інтересах сім"ї уклав нотароіально посвідчені договори купівлі -продажу спірних земельних ділянок. За правилами ст.60 Сімейного кодексу України майно набуте подружжям за час шлюбу , належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно до вимог ст.70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна , що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними , якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Просить позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з"явився , однак подав до суду відзив на позовну заяву у якому фактично не оспорює обставин викладених у позовних вимогах та просить визнати за ним , ОСОБА_2 , право власності на об"єкт нерухомого майна - земельну ділянку площею 0,0433 га з кадастровим номером :07:000:0430 з цільовим призначеннням- землі сільськогосподарського призначення , для ведення садівництва , що розташована за адресою: Львівська область, Жовківський район, Грибовицька сільська рада , садівничий кооператив "Фронтовик" , а за позивачем , ОСОБА_1 , визнати право власності на об"єкт нерухомого майна - земельну ділянку площею 0,0422 га з кадастровим номером :07:000:0222 з цільовим призначеннням- землі сільськогосподарського призначення , для ведення садівництва , що розташована за адресою: Львівська область, Жовківський район, Грибовицька сільська рада , садівничий кооператив "Фронтовик". При цьому відповідач з окремими позовними вимогами до суду не звертався.

Всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача слід задовольнити з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України, об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Судом встановлено, що 25.09.2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який 17.06.2022 року було розірвано, що видно з копії рішення Радехівського районного суду Львівської області (а.с.13).

З копії договору купівлі-продажу земельної ділянки від 20.04.2019 року вбачається, що ОСОБА_2 купив земельну ділянку площею 0,0422 га з кадастровим номером :07:000:0222 з цільовим призначеннням- землі сільськогосподарського призначення , для ведення садівництва , що розташована за адресою: Львівська область, Жовківський район, Грибовицька сільська рада , садівничий кооператив "Фронтовик".

З копії договору купівлі-продажу земельної ділянки від 20.04.2019 року вбачається, що ОСОБА_2 купив земельну ділянку площею 0,0433 га з кадастровим номером :07:000:0430 з цільовим призначеннням- землі сільськогосподарського призначення , для ведення садівництва , що розташована за адресою: Львівська область, Жовківський район, Грибовицька сільська рада , садівничий кооператив "Фронтовик".

Як встановлено судом, вказані земельні ділянки є спільної сумісною власністю сторін, оскільки придбані та зареєстровані на відповідача за час перебування сторін у шлюбі.

Згідно з ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута "за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».

Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

У зв"язку із вищенаведеним, спірні земельні ділянки, які придбані сторонами за час перебування ними у шлюбі судом визнається спільним майном подружжя.

У відповідності до закріпленого в ст. 13 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд, керуючись наведеним вище принципом диспозитивності вирішує даний спір лише в частині заявлених вимог.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 69, ч. 1 ст. 71 Сімейного Кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Поділ здійснюється за взаємною згодою подружжя, а в разі недосягнення згоди - судом.

За правилами ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

На підставі ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу країни, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Такі ж положення закріплено і в ст. 70 Сімейного кодексу України, оскільки у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Пленум Верховного Суду України у п. 23 постанови № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», зазначає, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Згідно роз`яснень, викладених в п.30 зазначеної постанови, рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток, а також з вимог статті 71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки в разі неподільності майна (частина друга статті 364 ЦК України). При цьому відповідно до частини третьої статті 71 СК України речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 13.06.2016 року у справі №6-1752цс15.

Обов`язок довести, що майно, придбане в шлюбі, є особистою власністю одного з подружжя, покладено на останнього. Такий висновок зробив Верховний Суд в постанові №654/5243/14-ц.

Оскільки, презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, а саме, спірних земельних ділянок відповідачем не заперечувалось, матеріали справи не містять жодних доказів того, що спірне майно придбане за особисті кошти одного з них, а тому суд приходить до висновку, що таке майно, як придбане під час перебування у зареєстрованому шлюбі, є об`єктом спільної сумісної власності сторін та підлягає поділу в рівних частках.

У зв"язку із вищенаведеним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення в повному обсязі.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтею 23, ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206, ч. 2 ст. 247, статтями 258, 259, 264, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позов задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 об"єкт нерухомого майна - земельну ділянку площею 0,0422 га з кадастровим номером :07:000:0222 з цільовим призначеннням- землі сільськогосподарського призначення , для ведення садівництва , що розташована за адресою: Львівська область, Жовківський район, Грибовицька сільська рада , садівничий кооператив "Фронтовик".

Визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини земельної ділянки площею 0,0422 га з кадастровим номером :07:000:0222 з цільовим призначеннням- землі сільськогосподарського призначення , для ведення садівництва , що розташована за адресою: Львівська область, Жовківський район, Грибовицька сільська рада , садівничий кооператив "Фронтовик".

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 об"єкт нерухомого майна - земельну ділянку площею 0,0433 га з кадастровим номером :07:000:0430 з цільовим призначеннням- землі сільськогосподарського призначення , для ведення садівництва , що розташована за адресою: Львівська область, Жовківський район, Грибовицька сільська рада , садівничий кооператив "Фронтовик".

Визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини земельної ділянки площею 0,0433 га з кадастровим номером :07:000:0430 з цільовим призначеннням- землі сільськогосподарського призначення , для ведення садівництва , що розташована за адресою: Львівська область, Жовківський район, Грибовицька сільська рада , садівничий кооператив "Фронтовик".

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації : АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) в користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації : АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) 4 380 грн.40 коп сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Зеліско Р. Й.