Справа № 172/518/25
Провадження № 2/191/875/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2025 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді Твердохліб А.В.

за участю секретаря Яришевої Н.В.

розглянувши, згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення режиму окремого проживання подружжя,-

В С Т А Н О В И В :

24.04.2025 року до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області, за підсудністю, на підставі ухвали Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2025 року, надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення режиму окремого проживання подружжя. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що вони з відповідачем перебувають з 20 листопада 2004 року у зареєстрованому шлюбі Відділом реєстрації актів цивільного стану Краснолуцького міського управління юстиції Луганської області, за актовим записом №545.

Від шлюбу сторони мають спільну дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Спільне життя між сторонами припинене через різні характери, погляди на життя та інтереси, що неодноразово приводило до непорозумінь.

З 2022 року сторони припинили фактичні шлюбні відносини. Фактично сім`я припинила своє існування з 2022 року, у зв`язку з чим сторони перестали вести спільне господарство та проживати разом, кожен має власне особисте життя. Позивач намагався поновити сімейні відносини, проте, у відповідача не було наміру та бажання поновити стосунки. Вказані обставини свідчать, про відсутні наміри проживати разом та поновлення шлюбних відносин. Крім того, після повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, м. Старобільськ Луганської області було тимчасово окуповане. Відповідач залишилася проживати на тимчасово окупованій території.

За вказаних обставин, у конфліктних ситуаціях може виникнути потреба судового захисту прав позивача, що ускладнить або зробить неможливим захист порушених його прав.

У зв`язку із розладом подружніх відносин, , заявник просив юридично закріпити право кожного подружжя на особисту свободу та створення умов для особистих майнових та немайнових прав на підставі ст.ст.119,120 СК України.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Флященко О.В. у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі та без участі позивача.Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового засідання, через оголошення на офіційному сайті суду, не з`явилася в судове засідання без повідомлення причин та без подання відзиву.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно копії Свідоцтва про одруження, Відділом реєстрації актів цивільного стану Краснолуцького міського управління юстиції Луганської області, зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , актовий запис № 545. Після одруження прізвища чоловіка ОСОБА_5 , дружини ОСОБА_5 . (а.с.8)

Сторони мають спільну дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого 10.02.2011 року відділом реєстрації актів цивільного стану Краснолуцького міського управління юстиції Луганської області, про що зроблено актовий запис 78.

Згідно копії паспорта громадянина України Серії НОМЕР_1 , виданого 03.12.2004 року Старобільським РС УДМСУ в Луганській області, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вбачається, що зареєстроване місце проживання останньої - АДРЕСА_1 .

Згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 3249- від 16.10.2023 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ст. 56 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають право на вільний вибір місця свого проживання. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ст. 119 Сімейного кодексу України, подружжя або один з них вправі звернутися до суду із заявою про встановлення режиму окремого проживання. За заявою подружжя або позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи не бажання когось із них проживати спільно. Режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя.

Положення ст. 120 Сімейного кодексу України передбачено, що встановлення режиму окремого проживання не припиняє прав та обов`язків подружжя, які встановлені цим Кодексом і які дружина та чоловік мали до встановлення цього режиму, а також прав та обов`язків, які встановлені шлюбним договором.

У разі встановлення режиму окремого проживання: 1. майно, набуте в майбутньому дружиною та чоловіком, не вважатиметься набутим у шлюбі; 2. дитина, народжена дружиною після спливу десяти місяців, не вважатиметься такою, що походить від її чоловіка.

У відповідності з роз`ясненнями, що містяться у пункті 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при застосуванні положень статей 119, 120 Сімейного кодексу України судам необхідно враховувати, що інститути окремого проживання та розірвання шлюбу мають самостійний характер. Рішення про розірвання шлюбу суд приймає, якщо його подальше збереження є неможливим, суперечить інтересам одного з подружжя чи їхніх дітей, у той час як підставою для встановлення режиму окремого проживання подружжя є неможливість чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. За відсутності взаємної згоди подружжя на встановлення сепарації волевиявлення одного з них має бути обґрунтованим. Режим окремого проживання може встановлюватися судом не тільки за позовом одного з подружжя, а й за заявою подружжя, яке досягло спільної згоди. Вирішуючи заяву в порядку статті 119 Сімейного кодексу України, суд повинен встановити фактичні взаємини сторін і переконатися в доцільності сепарації для того, щоб узаконений спосіб окремого проживання не був формальним засобом вирішення спірних майнових питань.

Аналізуючи зміст диспозиції ст. 119 Сімейного кодексу України, суд вважає, що для встановлення подружжю режиму окремого проживання необхідна наявність двох умов: неможливість або небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно і припинення сімейних відносин між подружжям.

Встановлення режиму окремого проживання не суперечить Конституції України, чинному сімейному законодавству, не порушує права подружжя. Дружина, чоловік мають право вибору місця проживання і в результаті можуть жити окремо без встановлення режиму окремого проживання. Однак у цьому разі не зупиняється дія презумпції права спільної сумісної власності та презумпції батьківства, а отже, у конфліктних ситуаціях може виникнути потреба судового захисту прав одного з подружжя.

З огляду на викладене, беручи до уваги, що з часу фактичного припинення спільного проживання сторін і на час розгляду справи судом сторони не поновили спільного проживання, суд вбачає підстави для встановлення режиму окремого проживання подружжя сторін.

Сімейний кодекс України не обмежує час, протягом якого може тривати режим окремого проживання, а тому цей термін не підлягає визначенню й рішенням суду. За умов виправлення стану сімейних стосунків, вказаний режим проживання також може бути припинений.

Встановлення режиму окремого проживання може відповідати інтересам одного з подружжя, який, не бажає продовжувати спільне життя. Встановлення режиму окремого проживання подружжя не припиняє їх батьківських прав та обов`язків.

За таких обставин, ураховуючи, що сімейні відносини подружжя припинені, суд дійшов висновку про задоволення заяви позивача про встановлення режиму окремого проживання.

Відповідно до ч. 2 ст. 119 Сімейного кодексу України, режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273, 293, 294, 315,316,319,352,354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення режиму окремого проживання подружжя, задовольнити повністю.

Встановити режим окремого проживання подружжя між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , які перебувають у шлюбі, зареєстрованому 20 листопада 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Краснолуцького міського управління юстиції Луганської області, про що складено відповідний актовий запис № 545, з дня набрання даного рішення суду законної сили.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду безпосередньо шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому рішення суду.

СуддяА. В. Твердохліб