Справа №541/3672/24
Провадження по справі №2/538/158/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2025 року Лохвицький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Бондарь В.А.

за участю секретаря судового засідання - Горілей Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовною заявою військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих коштів, -

в с т а н о в и в:

Позивач Військова частина НОМЕР_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів у сумі 175340, 35 грн. В обґрунтування зазначено, що фінансовою службою військової частини НОМЕР_1 відповідно до заяви відповідачки ОСОБА_2 від 08.11.2022 року було призначено виплату грошового забезпечення та додаткової винагороди солдата ОСОБА_3 , зниклого безвісті 28.10.2022 року із 28.10.2022 року на ім`я законного представника неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , що підтверджується витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від.24.11.2022 року №265. Вищевказана допомога була призначена позивачем на підставі ЗУ «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Постановою КМУ від 30.11.2016 року №884. 29.07.2024 року на адресу позивача надійшов пакет документів від ІНФОРМАЦІЯ_1 з рішенням Чорнухинського районного суду Полтавської області від 23.04.2024 року, яким ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 визнано безвісті відсутнім. У зв`язку з вищевикладеними обставинами ОСОБА_2 були припинені виплати грошового забезпечення та додаткової винагороди відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 15.09.2024 року №7259 призначено службове розслідування у зв`язку з ймовірною переплатою грошового забезпечення та додаткової винагороди ОСОБА_2 від 08.11.2022 року було призначено виплату грошового забезпечення та додаткової винагороди солдата ОСОБА_3 , зниклого безвісті 28.10.2022 року із 28.10.2022 року на ім`я законного представника неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , що підтверджується витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від.24.11.2022 року №265. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 19.07.2024 року №203 було припинено виплати грошового забезпечення та додаткової винагороди на законного представника неповнолітньої дитини ОСОБА_2 у зв`язку з тим, що солдат ОСОБА_3 , зниклого безвісті 28.10.2022 року із 28.10.2022 року, який перебував у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 як зниклий безвісті з 28.10.2022 року на підставі рішення Чорнухинського районного суду Полтавської області від 23.04.2024 року. В результаті чого допущено помилку, грошові кошти, що підлягали виплаті ОСОБА_2 фактично виплачені, оскільки в ході проведення службового розслідування, встановлений факт переплати грошового забезпечення, премії та додаткової винагороди за період з 31.05.2024 по 30.06.2024 року на картковий рахунок відповідачки на загальну суму 175340 грн.355 коп., що підтверджується актом службового розслідування від 17.09.2024 року, витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.09.2024 року №5866 та довідкою розрахунком переплати грошового забезпечення від 10.08.2024 року №25262. Позивач вважає, що вказані кошти відповідачем отримані незаконно та підлягають стягненню на користь позивача. . За результатом направлення претензії кошти відповідачем у добровільному порядку не повернуті. Просив стягнути їх у судовому порядку з посилання на вимог ст.ст. 1212, 1213, 1215 Цивільного кодексу України.

В судовому засіданні представники позивачів позов підтримали повністю, надали відповідь на відзив та просили суд його задовольнити.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_1 та іі представник ОСОБА_4 позовні вимоги не визнали, просили суд відмовити у задоволені позову, надали відзив на позовну заяву.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, так судом встановлено.

Військовою частиною НОМЕР_1 відповідно до заяви відповідачки ОСОБА_2 від 08.11.2022 року було призначено виплату грошового забезпечення та додаткової винагороди солдата ОСОБА_3 , зниклого безвісті 28.10.2022 року із 28.10.2022 року на ім`я законного представника неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , що підтверджується витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від.24.11.2022 року №265. Вищевказана допомога була призначена позивачем на підставі ЗУ «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Постановою КМУ від 30.11.2016 року №884. 29.07.2024 року на адресу позивача надійшов пакет документів від ІНФОРМАЦІЯ_1 з рішенням Чорнухинського районного суду Полтавської області від 23.04.2024 року, яким ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 визнано безвісті відсутнім. У зв`язку з вищевикладеними обставинами ОСОБА_2 були припинені виплати грошового забезпечення та додаткової винагороди відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 15.09.2024 року №7259 призначено службове розслідування у зв`язку з ймовірною переплатою грошового забезпечення та додаткової винагороди ОСОБА_2 від 08.11.2022 року було призначено виплату грошового забезпечення та додаткової винагороди солдата ОСОБА_3 , зниклого безвісті 28.10.2022 року із 28.10.2022 року на ім`я законного представника неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , що підтверджується витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від.24.11.2022 року №265. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 19.07.2024 року №203 було припинено виплати грошового забезпечення та додаткової винагороди на законного представника неповнолітньої дитини ОСОБА_2 у зв`язку з тим, що солдат ОСОБА_3 , зниклого безвісті 28.10.2022 року із 28.10.2022 року, який перебував у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 як зниклий безвісті з 28.10.2022 року на підставі рішення Чорнухинського районного суду Полтавської області від 23.04.2024 року. В результаті чого допущено помилку, грошові кошти, що підлягали виплаті ОСОБА_2 фактично виплачені, оскільки в ході проведення службового розслідування, встановлений факт переплати грошового забезпечення, премії та додаткової винагороди за період з 31.05.2024 по 30.06.2024 року на картковий рахунок відповідачки на загальну суму 175340 грн.355 коп., що підтверджується актом службового розслідування від 17.09.2024 року, витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.09.2024 року №5866 та довідкою розрахунком переплати грошового забезпечення від 10.08.2024 року №25262. У зв`язку із не сплатою у добровільному порядку відповідачем грошових коштів, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з посиланням на вимоги ст.1212 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 р. № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до абз.1 ч.4 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Суд зауважує, що не є спірною обставиною те, що грошові кошти у розмірі 175340,35 грн. виплачені ОСОБА_2 помилково. Підставою помилкового перерахування грошових коштів відповідачки є рішення Чорнухинського районного суду Полтавської області від 23.04.2024 року, яким визнано безвісно відсутнім солдата ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За приписом ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно зі змістом цієї норми матеріального права зобов`язання з безпідставного придбання майна виникають за наявності трьох умов: набуття або зберігання майна; здійснення набуття або зберігання майна за рахунок іншої особи; відсутність правових підстав для такого набуття чи зберігання або припинення таких підстав згодом.

Водночас, стаття 1215 Цивільного кодексу України встановлює випадки, коли отримане набувачем від іншої особи майно, яке зовні могло б бути розцінене як безпідставно набуте, насправді не є таким.

Відповідно до вказаної норми закону не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі №753/15556/15-ц вказала, що у статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати.

Верховний Суд у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 01.03.2021 у справі №180/1735/16-ц виклав, що під час застосування правил статті 1215 ЦК України як винятку із статті 1212 ЦК України суди зобов`язані встановлювати наявність не двох, а трьох критеріїв для відмови у поверненні безпідставно набутого майна: добровільність дій боржника, відсутність рахункової помилки та добросовісність набувача коштів.

Таким чином, Верховний Суд у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що не підлягають поверненню безпідставно набуті кошти за умови наявності одночасно таких умов, як здійснення виплати добровільно, відсутність рахункової помилки та добросовісність набувача коштів. У разі якщо відсутня одна із наведених умов, передбачених п.1 ч.1 ст. 1215 ЦК України, то грошові кошти, виплачені набувачу, підлягають поверненню платнику.

Позивач, посилаючись на висновок службового розслідування, стверджує про існування рішення суду щодо визнання безвісно відсутнім та недобросовісність набувача коштів, що є підставою для стягнення неправомірно отриманих коштів.

Однак, суд звертає увагу на той факт, що відповідно до положень п. 6 Порядку № 884 виплата грошового забезпечення безвісно відсутніх військовослужбовців проводиться до дня набрання законної сили рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими, та в будь-якому випадку не більш ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини (установи, організації). Після набуття військовослужбовцем статусу безвісти відсутнього, як правило, військова частина вживає заходів щодо сповіщення членів родини такого військовослужбовця про факт його зникнення та проводить службове розслідування, за результатом якого встановлює обставини зникнення, можливе захоплення військовослужбовця в полон або ж його загибель.

Щодо доводів позивача про не повернення відповідачкою добровільно грошових коштів, то суд звертає увагу, що в даному випадку цей факт не свідчить про недобросовісність набувача коштів, адже позивачем жодними доказами не доведено, що будь-які дії відповідача слугували невірному зазначенню при виплаті грошових коштів у розмірі 175340,35 грн., так як на правовій підставі дій позивача, а саме наказу №265 від 24.11.2022 року відбулося нарахування відповідачці коштів та на правовій підставі позивача, а саме наказу №203 від 19.07.2024 року виплата грошових коштів були припинені, що і не заперечувалося сторонами по справі.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав, передбачених п.1 ч.1 ст. 1215 ЦК України для повернення відповідачем виплачених коштів, оскільки одночасно наявні такі умови: здійснення виплати позивачем добровільно, відсутність рахункової помилки, добросовісність набувача коштів.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволені позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 141, 263, 265, 268 ЦПК України, ст.ст.1212,1215 ЦК України, суд -

в и р і ш и в:

У позові військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих коштів - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Лохвицького районного суду Полтавської області В.А. Бондарь