Справа №345/2038/25
Провадження № 2/345/1073/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.09.2025 р. м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Якиміва Р.В.

за участю секретаря судового засідання Гладенької Л.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Калуші в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість за договором позики від 08.06.2021 р., а саме 3200,00 доларів США, 3% річних у розмірі 12,99 доларів США; заборгованість за договором позики від 14.07.2021 р., а саме 2500,00 доларів США, 3% річних у розмірі 12,00 доларів США та 2377,58 грн. судового збору.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 08.06.2021 року відповідач взяв у нього у позику кошти у сумі 2000,00 доларів США, які зобов`язувався повернути до 08.12.2021 та сплатити за надання позики щомісячні процентні платежі по 200 доларів США, що разом становить 1200 доларів США та 14.07.2021 взяв у нього у позику кошти у сумі 2000,00 доларів США, які зобов`язувався повернути до 14.12.2021, та сплатити за надання позики щомісячні процентні платежі по 100 доларів США, що разом становить 500 доларів США, що підтверджується відповідними розписками. Однак, відповідач до цього часу не виконав умови розписок та не повернула борг. Оскільки відповідач до цього часу не виконав умови розписок та не повернув борг, він змушений звернутися до суду для відновлення свого порушеного права. Судові витрати просить стягнути з відповідача.

Представник відповідача адвокат Жовнір М.Й. подав суду відзив на позов, в якому зазначив, що позов визнає частково. Не заперечує щодо задоволення позову в частині стягнення заборгованість за договорами позики від 08.06.2021 року та від 14.07.2021 року, в розмірі 3 067 доларів США 88 центів, що в перерахунку на національну валюту гривню станом на 01.05.2025 року становить 127 408,93 грн. (сто двадцять сім тисяч чотириста вісім гривень дев`яносто три копійки). В решті позовних вимог щодо стягнення боргу просить відмовити, оскільки дані кошти, а саме 67782,07 грн. були добровільно сплачені ОСОБА_2 позивачу у рахунок погашення заборгованості. Не заперечує щодо стягнення з відповідача 3% річних за договорами позики від 08.06.2021 року та від 14.07.2021 року, в розмірі 18 доларів США 99 центів, що в перерахунку на національну валюту гривню станом на 01.05.2025 року становить 788,65 грн. (сімсот вісімдесят вісім гривень шістдесят п`ять копійок). В решті позову просить відмовити. Судовий збір стягнути пропорційно розміру задоволених вимог.

11.09.2025 позивач подав суду заяву про підтримання позову у частині стягнення з відповідача боргу за договорами позики в розмірі 127408,93 грн.. Судовий збір просить стягнути пропорційно розміру задоволених вимог. Просить розглядати справу у його відсутності.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, оскільки це є необхідним для встановлення дійсних обставин справи, повного та всебічного їх дослідження.

Ухвалою судді від 02.05.2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання.

В судове засідання позивач не з`явився, однак у поданій заяві вказав, що просить проводити розгляд справи у його відсутності, позов підтримує та просить його задоволити повністю.

Відповідач та представник відповідача адвокат Жовнір М.Й. в судове засідання не з`явилися, однак останній подав суду заяву про розгляд справи у їх відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 08.06.2021 року ОСОБА_2 взяв у ОСОБА_1 у позику кошти у сумі 2000,00 доларів США, які зобов`язувався повернути до 08.12.2021 та сплатити за надання позики щомісячні процентні платежі по 200 доларів США, що разом становить 1200 доларів США та 14.07.2021 взяв у нього у позику кошти у сумі 1000,00 доларів США,( при цьому в даній розписці прописом зазначено сума «дві тисячі доларів США), які зобов`язувався повернути до 14.12.2021, та сплатити за надання позики щомісячні процентні платежі по 100 доларів США, що разом становить 500 доларів США, що підтверджується відповідноми розписками (а.с. 4,5).

Таким чином судом встановлено, що між сторонами існує спір з приводу повернення суми позики.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною другоюстатті 1047 ЦК Українина підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, разом з тим після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року в справі № 6-2789цс16 та підтримані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві (ч. 3с т. 1049 ЦК України).

Верховний Суд України у постанові № 309/3458/14-ц від 13.12.2017 виклав правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Як зазначено уст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові № 483/1953/16-ц від 26.06.2018.

У той же час Верховний Суд України в постанові від 02 липні 2014 року у справі № 6-79 цс14 вказував на те, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей і може не співпадати з датою складення розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складенню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

При цьому суд враховує позицію Великої Палати Верховного Суду в справі № 373/2054/16-ц від 16 січня 2019 року щодо повернення позики в тій же валюті, в якій отримана.

У відповідності до вимог ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що наявність оригіналів боргових розписок від 08.06.2021 та 14.07.2021 у позивача, які він надав суду, вказує про невиконане зобов`язання відповідачем та підтверджує факт укладення договорів позики, а також наявність боргу.

Водночас відповідачем надано докази про часткове погашення ним суми заборгованості в розмірі 67782,07 грн., що підтверджується дублікатами чеків АТ КБ «Приватбанк» та АТ «Універсал Банк» про перерахунок коштів від імені ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за період з 17.01.2021 по 17.01.2025 (а.с. 36-54).

З урахуванням наведених положень закону, суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що між сторонами виникли відносини позики, і ОСОБА_2 свої зобов`язання за розписками від 08.06.2021 та 14.07.2021 в повному обсязі не виконав, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача грошових коштів (боргу) в розмірі 127408,93 грн., є обґрунтованими, позивач погодив наявну суму заборгованості, а тому вказана сума заборгованості підлягає стягненню.

Щодо вирішення позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних від простроченої суми необхідно зазначити наступне.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно достатті 625 цього Кодексу.

У частині другій статті 625 ЦК України зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Відповідно до ч. 1, 2ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такий правовий висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року № 6-49цс12, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від такої позиції.

За змістом вказаних статей нарахування інфляційних втрат на суму боргу і 3% річних або інший розмір процентів входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові.

У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.

Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеноїстаттею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 на території України з 24.02.2022 строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час.

Розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за такою формулою: сума боргу х 3 % річних / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення.

З урахуванням наведеного суд вважає, що в даному випадку наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 18,99 доларів США, що станом на 01.05.2025 за офіційним курсом НБУ становить 788,65 грн. .

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог на суму 128197,58 грн. (127408,93 заборгованість за розписками+788,65 грн. 3 % річних), а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1281, 98 грн. судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Докази понесення цих судових витрат наявні в матеріалах справи.

На підставі викладеного, ст.ст.4,13,77,81,141,263 ЦПК України, ст.ст. 207, 526, 530,530,536,545,610,612,629,1046,1047, пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, та керуючись ст.ст.258, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 заборгованість за договорами позики від 08.06.2021 та 14.07.2021 в сумі 127 408,93 грн. та 3% річних у розмірі 788,65 грн..

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 - 1281, 98 грн. витрат по оплаті судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: