Справа № 367/2290/17
Провадження №2/367/104/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

07 серпня 2025 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого судді Карабаза Н.Ф.,

при секретарі Андрійченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, виконавчого комітету Ірпінської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про скасування рішення виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області, визнання недійсним та скасування державного акту, визнання права власності, скасування наказів та записів про державну реєстрацію,

в с т а н о в и в :

До Ірпінського міського суду Київської області звернулися ОСОБА_9 , ОСОБА_2 з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, виконавчого комітету Ірпінської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про скасування рішення виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області. Протягом розгляду справи позовні вимоги та склад учасників розгляду неодноразово уточнювалися. Зі змісту останньої уточненої позовної заяви від 03 квітня 2025 року ОСОБА_9 , ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, виконавчого комітету Ірпінської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про скасування рішення виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області, визнання недійсним та скасування державного акту, визнання права власності, скасування наказів та записів про державну реєстрацію, визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельної ділянки вбачається, що в жовтні 2001 року позивачі звернулися до Гостомельської селищної ради із заявами про виділення їм земельних ділянок відповідно до ч. 3 ст. 35 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» як переселенцям з Поліського району, що працювали у сільському господарстві на момент переселення. Рішеннями Гостомельської селищної ради 23 сесії XXIII скликання від 02.11.2001р. «Про виділення земельної частки (паю) ОСОБА_2 » та «Про виділення земельної частки (паю) ОСОБА_9 » вирішено виділити із земель резервного фонду Гостомельської селищної ради земельну частку (пай) площею 2,41 в умовних кадастрових гектарах. Рішенням Гостомельської селищної ради № 898-46-ХХІV скликання від 28.07.2005р «Про затвердження проекту приватизації та виготовлення державних актів на праві власності на земельні ділянки 3-ом громадянам в межах селища Гостомель Київської області». На підставі даного Рішення № 898-46-ХХIV було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку виданий на ім`я ОСОБА_9 від 22.12.2005 року серія ЯБ № 515285 на земельну ділянку площею 3,2277га., кадастровий номер :01:091:0012, в межах Гостомельської селищної ради з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Також було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку виданий на ім`я ОСОБА_2 від 22.12.2005 року серія ЯБ № 515284 на земельну ділянку площею 3,2277га. кадастровий номер :01:091:0011, в межах Гостомельської селищної ради з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Проте вказане рішення №898-46-ХХІV та державні акти ЯБ №515285, ЯБ №515284 були скасовані в судовому порядку через перебування даної земельної ділянки у користуванні у розформованого, але не ліквідованого на той час колективного сільськогосподарського підприємства агрокомбінат «Бучанський». А земельні ділянки передані у розпорядження Головного управління Держгеокадастру у Київській області. При цьому в якості доказу наявності права користування зазначеними земельними ділянками до суду було надано ксерокопію Державного акту на право користування земельною ділянкою ІІ-КВ №000780 виданого КСП АК «Бучанський» 10.05.2000р. в розмірі 225,4 га для товарного сільськогосподарського виробництва в межах Гостомельської селищної ради. Однак, встановити де на даний час знаходиться оригінал вказаного Державного акту та чи існує він взагалі неможливо. Все це дає підстави для сумнівів в його дійсності, оскільки, крім відсутності оригіналу Державного акту, процедура його отримання суперечить вимогам законодавства, діючого на час видачі цього Державного акту та вимогам, що ставилися до такого роду документів вже після його видачі. Так, в наявній копії Державного акту міститься інформація про те, що землю надано у постійне користування відповідно до рішення виконкому Ірпінської міської ради народних депутатів від 21 березня 2000 року №71/5. Вказаним рішенням КСП АК «Бучанський» передано у колективну власність 1621,7га земель та у постійне користування 229,9га земель в тому числі в межах Гостомельської селищної ради 225,4га земель, з них резервного фонду 144,2га, водного фонду 81,2. При передачі вказаних земель у користування КСП АК «Бучанський» було порушено вимоги діючих на той час вимог законодавства. Проект відведення земельної ділянки у фондi документації із землеустрою Управління відсутній, вказана ділянка в Державному земельному кадастрі не реєструвалася, що суперечить вимогам вже діючого земельного законодавства. Згідно п.7 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995р. № 720/95, відповідно до якого створюваний під час передачі земель у колективну власність резервний Фонд використовується для передачі у приватну власність або надання у користування земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання. Отже, Земельним кодексом України передбачено, що навіть якщо землі перебували в постійному користуванні сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, то вони підлягають приватизації або передачі до державної чи комунальної власності. Слід зазначити, що КСП АК «Бучанський» взагалі не належить до переліку підприємств, яким згідно із ст. 92 ЗК України надано право отримувати в постійне користування земельну ділянку, яка перебуває у державній або комунальній власності. Отже, після 2000 року КСП АК «Бучанський» зобов`язано було здійснити державну реєстрацію земельної ділянки у Державному земельному кадастрі, після чого здійснити державну реєстрацію прав на земельну ділянку. Таким чином є підстава стверджувати про відсутність у КСП АК «Бучанський» права користування вказаною земельною ділянкою. Допущені порушення вимог законодавства при підготовці та видачі Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою є підставою для визнання його недійсним. Оскаржуваний Державний акт безпідставно надавав право на користування земельною ділянкою КСП АК «Бучанський», що була надана позивачам у власність 22.12.2005 року. Отже, скасування вказаного Державного акту дозволить визнати право власності позивачів на земельні ділянки, правомірність якого також підтверджується позитивним висновком Державної землевпорядної експертизи від 16.11.2005р. № 6а-270, на підставі якого затверджено проект приватизації та виготовлення Державних актів на право власності на земельні ділянки позивачам. В подальшому, спірні земельні ділянки: кадастровий номер :01:091:0011 (до 2013 року належала ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку виданого на ім`я ОСОБА_2 від 22.12.2005 року серія ЯБ №515284) та земельну ділянку кадастровий номер :01:091:0012 (до 2013 року належала ОСОБА_9 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку виданого на ім`я ОСОБА_9 від 22.12.2005 року серія ЯБ №515285) згідно публічної кадастрової карти поділені на декілька земельних ділянок, яким присвоєні інші кадастрові номери :01:091:0014, :01:091:0015, :01:091:0017, :01:091:0019) та виділені у власність іншим громадянам, надані у власність ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 згідно Наказів головного управління Держгеокадастру у Київській області від 12.04.2016 року №10-6078/15-16-сг від 13.04.2016 року №10-6339/15-16-сг від 13.04.2016 року №10-6340/15-16-сг від 13.04.2016 року №10-6342/15-16-сг, які в свою чергу оформили договори купівлі-продажу земельних ділянок, та земельні ділянки за кадастровими номерами :01:091:0014 та :01:091:0015 - належали ОСОБА_11 спадкоємцем якої є ОСОБА_7 ; земельна ділянка кадастровий номер :01:091:0017 належить ОСОБА_7 ; земельна ділянка кадастровий номер :01:091:0019 належить ОСОБА_8 . Виділення у власність вказаних земельних ділянок іншим громадянам порушило право власності на них позивачів, оскільки вибуло з їх власності незаконно. Отже, зазначені накази мають бути скасовані, як це передбачено ст. 155 ЗК України. Про своє порушене право внаслідок недійсності оскаржуваного Державного акту позивачі дізналися отримавши листа Управління Держгеокадастру в м. Ірпінь Київської області від 24 січня 2017 року, отже з огляду на вимоги ч. 1 ст.261 ЦК України заявляють позовні вимоги в межах позовної давності, а саме від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Просять суд визнати пункт 2 рішення виконавчого комітету Ірпінської міської ради від 21.03.2000 року №71/5 «Про передачу у колективну власність і постійне користування земельних ділянок колективному сільськогосподарському підприємству «Агрокомбінат Бучанський» протиправним та скасувати його; визнати Державний акт на право користування земельною ділянкою ІІ-КВ №000780 виданого КСП АК «Бучанський» 10.05.2000р. в розмірі 225,4 га для товарного сільськогосподарського виробництва в межах Гостомельської селищної ради недійсним; визнати за ОСОБА_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) право власності на земельну ділянку площею 3,2277 га, на території Гостомельської селищної ради, цільове призначення земельної ділянки: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, відповідно до меж, визначених Державним актом на право власності на земельну ділянку, виданим на ім`я ОСОБА_2 , від 22.12.2005року серія ЯБ № 515284, кадастровий номер :01:091:0011; визнати за ОСОБА_9 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) право власності на земельну ділянку площею 3,2277 га, на території Гостомельської селищної ради, цільове призначення земельної ділянки: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, відповідно до меж, визначених Державним актом на право власності на земельну ділянку, виданим на ім`я ОСОБА_9 , від 22.12.2005року серія ЯБ № 515285, кадастровий номер :01:091:0012; скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 13.04.2016р. №10-6340/15-16-сг «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність»; скасувати запис про державну реєстрацію земельної ділянки площею 1,999 га (кадастровий номер :01:091:0017), наданої у власність гр. ОСОБА_6 із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, розташовану на територій Гостомельської селищної ради Київської області; скасувати Наказ Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 12.04.2016р. №10-6078/15-16-сг «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність»; скасувати запис про державну реєстрацію земельної ділянки площею 1,4682 га (кадастровий номер :01:091:0019), наданої у власність гр. ОСОБА_3 із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Гостомельської селищної ради Київської області; скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 13.04.2016р. №10-6342/15-16-сг «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність»; скасувати запис про державну реєстрацію земельної ділянки площею 2,0000га кадастровий номер :01:091:0015, наданої у власність гр. ОСОБА_5 із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Гостомельської селищної ради Київської області; скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 13.04.2016р. №10-6339/15-16-сг «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність»; скасувати запис про державну реєстрацію земельної ділянки площею 2,0000га (кадастровий номер :01:091:0014), наданої у власність гр. ОСОБА_4 із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Гостомельської селищної ради Київської області; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий номер :01:091:0014, укладений 25.05.2016 року та зареєстрований в реєстрі за номером 3247; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий номер :01:091:0015, укладений 25.05.2016 року та зареєстрований в реєстрі за номером 3241; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий номер :01:091:0017, укладений 26.05.2016 року та зареєстрований в реєстрі за номером 3297; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий номер :01:091:0019, укладений 06.06.2016 року та зареєстрований в реєстрі за номером 3483.

Від відповідача ОСОБА_4 до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначено, що посилання позивачів на те, що рішення виконкому Ірпінської міської ради, державний акт на право постійного користування землею, виданий КСП АК «Бучанський», та накази про надання оспорюваних земельних ділянок у власність відповідачів порушують права та інтереси позивачів на земельні ділянки площами по 3,2277 га є безпідставними, оскільки рішення Гостомельської селищної ради про виділення земельних часток (паїв) позивачам є скасованим, рішення Гостомельської селищної ради про затвердження проекту приватизації та виготовлення державних актів позивачам є скасованим, а державні акти позивачів на право власності на земельні ділянки скасовані та є недійсними. Також безпідставною є позовна вимога позивачів про визнання за ними права власності на земельні ділянки площами по 3,2277 га, оскільки, у відповідності до статті 392 ЦК України лише власник може заявляти вимогу про визнання права власності, а позивачі не лише не є власниками цих земельних ділянок (визнані недійсними їхні державні акти), але й підстави набуття у власність цих земельних ділянок є скасованими (скасовані вищевказані рішення Гостомельської селищної ради). У задоволенні позовних вимог про визнання за позивачами права власності на земельну ділянку має бути відмовлено з тих підстав, що позивачі не є власниками цих земельних ділянок. Звертає увагу на те, що відсутність проекту відведення у фонді документації із землеустрою Управління Держгеокадастру в м. Ірпіні Київської області не свідчить, що вказаний проект відведення не розроблявся. Позивачі не обґрунтували жодною нормою законодавства чому на їхню думку цей проект відведення має зберігатися саме в цьому фонді. Крім того, згідно з Тимчасовим порядком проведення робіт по видачі державних актів колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, на право колективної власності на землю, затвердженим наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15.03.1995 року № 18, який розроблений на виконання статті другої Указу Президента України від 10 листопада 1994 року № 666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», розроблення проекту відведення у випадку видачі державного акту КСП не передбачалося. Відповідно до частини 3 статті 3 Земельного кодексу України 1990 року повноваження щодо передачі, надання та вилучення земельних ділянок місцеві Ради народних депутатів можуть передавати відповідно органам державної виконавчої влади або виконавчим органам місцевого самоврядування. Державний акт на право постійного користування був виданий у відповідності до законодавства України станом на 10.05.2000 року, тобто після реєстрації та видачі державного акту, у КСП АК «Бучанський» виникло право постійного користування вищезазначеною земельною ділянкою. Посилання позивачів на частини 4, 10, 11 статті 25 ЗК України 2001 року є взагалі безпідставними, оскільки, вони стосуються приватизації державних та комунальних підприємств, а не колективних, яким є КСП АК «Бучанський» і більш того Земельний кодекс України 2001 року набрав чинності з 01.01.2002 року, тобто вже після видачі державного акту КСП АК «Бучанський». Це ж саме стосується і безпідставності посилання позивачів на статтю 92 ЗК України 2001 року, яка вступила в силу з 01.01.2002 року та не забороняла надання у 2000 році в постійне користування КСП АК «Бучанський» вищевказаних земель. Посилання позивачів на те, що після 2000 року КСП АК «Бучанський» зобов`язано було здійснити державну реєстрацію земельної ділянки в Державному земельному кадастрі, після чого здійснити державну реєстрацію прав на земельну ділянку є також безпідставним та не ґрунтується на жодній нормі законодавства України. Право постійного користування КСП АК «Бучанський» виникло у відповідності до ст. 22 Земельного кодексу України 1990 року після реєстрації та видачі вищевказаного державного акту, і не припинялося ані після набрання чинності 01.01.2002 року Земельним кодексом України 2001 року, ані після набрання чинності 01.07.2004 року Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Більш того, відповідно до частини 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. На момент видачі державного акту на право постійного користування землею КСП АК «Бучанський» діяло законодавство, яке не передбачало реєстрації права постійного користування землею, в той же час передбачалася реєстрація державного акту у відповідній книзі реєстрації. Як вже зазначалося вище, державний акт на право постійного користування, виданий КСП АК «Бучанський», був зареєстрований 10.05.2000 року, а тому згідно з вказаної нормою закону право постійного користування КСП АК «Бучанський» визнається дійсним та не потребує додаткової реєстрації. Посилання позивачів у своїй позовній заяві на те, що скасування державного акту КСП АК «Бучанський на право постійного користування земельною ділянкою дозволить визнати право власності позивачів на земельні ділянки площами по 3,2277 га є абсурдним, оскільки, як зазначалося вище, рішенням Апеляційного суду Київської області від 03.10.2012 року по справі № 22-ц-3861/12, яке є чинним, вже було визнано недійсними їхні державні акти і у позивачів немає жодної правової підстави для набуття земельних ділянок площами по 3,2277 га у власність. Таким чином, позовні вимоги позивачів про скасування пункту 2 рішення виконкому Ірпінської міської ради від 21.03.2000 року № 71/5 і про визнання недійсним та скасування державного акту на право користування землею серії 11-КВ № 000780, виданого 10.05.2000 року КСП АК «Бучанський», не підлягають задоволенню не лише з підстав відсутності порушення цим рішенням та державним актом прав чи інтересів позивачів, а з підстав відсутності порушення будь-яких норм законодавства України при прийнятті вищевказаного рішення та видачі вищевказаного державного акту. Зважаючи на відсутність права власності у позивачів на земельні ділянки площами по 3,2277 га, а також враховуючи відсутність у позивачів будь-яких прав чи інтересів на спірні земельні ділянки вважає, що відсутні і підстави також для задоволення позовних вимог про визнання недійсними спірних наказів та скасування записів про державну реєстрацію оспорюваних земельних ділянок. Просить суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Представниками відповідача Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області Шатилом І.П. та Чурпітою Ю.М. через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено наступне. Управління вважає що пред`явлений позов є таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Рішеннями Гостомельської селищної ради Київської області від 02.11.2001 року, від 18.10.2001 року та від 27.04.2004 року № 508-28-XXIV було вирішено виділити ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 із земель резервного фонду земельну частку (пай) площею 2,41 га, в умовних кадастрових гектарах. Після складання проекту приватизації та виготовлення державних актів на право власності на земельні ділянки та проведення землевпорядної експертизи рішенням Гостомельської селищної ради Київської області від 28.07.2005 року № 898-46-IV було затверджено проект приватизації та виготовлення державних актів на право власності на земельні ділянки 3-м громадянам загальною площею 9,6831 га., і вирішено видати державні акти на право приватної власності на землю ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , а також затверджено технічну документацію із складання проекту приватизації та виготовлення державного акту на право власності на земельну ділянку площею 3,2277 га., ОСОБА_13 . На підставі зазначених рішень позивачам були видані державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯБ № 515284 від 22 грудня 2005 року та серії ЯБ № 515285 від 22 грудня 2005 року. Згідно статтей 22, 23 Земельного кодексу України (в редакції 1993 року) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України. 10 травня 2000 року Колективним сільськогосподарським підприємством Агрокомбінат «Бучанський» отриманий Державний акт на право постійного користування землею серії ІІ-КВ №000780 для товарного сільськогосподарського виробництва в межах Гостомельської селищної ради площею 225,4 га. Вказаний державний акт серії ІІ-КВ №000780 зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 28 від 10 травня 2000 року. Відповідно до плану зовнішніх меж землекористування Колективного сільськогосподарського підприємства Агрокомбінат «Бучанський» земельна ділянка за № НОМЕР_3 площею 14,7 га., передана у користування даному підприємству і входить до складу земельної ділянки площею 225,4 га. Підтвердження того, що позивачам зазначені земельні ділянки були видані із земельної ділянки № НОМЕР_3 , яка перебувала в постійному користуванні Колективним сільськогосподарським підприємством Агрокомбінат «Бучанський» є схема розміщення земельної ділянки та викопіювання з проекту формування та встановлення меж Гостомельської селищної ради. Спірні земельні ділянки не зараховувались у встановленому законом порядку до земель резервного фонду Гостомельської селищної ради. Вищенаведене обґрунтовується та підтверджується рішенням Апеляційного суду Київської області від 03 жовтня 2012 року по справі № 22ц-3861/2012, яким задоволено апеляційну скаргу прокурора м. Ірпеня, скасовано рішення Ірпінського міського суду Київської області від 28 травня 2012 року та постановлено нове рішення яким позов прокурора м. Ірпеня Київської області в інтересах Головного управління Держгеокадастру Київської області до Гостомельської селищної ради Київської області. ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 про скасування рішень Гостомельської селиіцної ради та визнання недійсними та скасування державних актів на право власності на земельні ділянки, задоволено. Таким чином державні акти на право власності на земельні ділянки які належали позивачам визнанні недійсними та скасовані на підставі вказаного вище рішення Апеляційного суду Київської області. З 1 січня 2013 року центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають у власність або у користування земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності. Це передбачено Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», яким законодавець вніс зміни до Земельного кодексу України, зокрема до статті 122 Земельного кодексу України. Головне управління Держгеокадастру у Київській області відповідно до покладених на нього завдань передає відповідно до закону земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або в користування для всіх потреб в межах області. При підготовці наказів про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою відповідачам по справі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Головним управлінням спільно з Управлінням Держгеокадастру у м. Ірпені Київської області опрацьовані подані клопотання. За результатами опрацювання підстав щодо надання мотивованої відмови були відсутні. На підставі наданих матеріалів, за відсутності порушень вимог земельного законодавства, а саме: стаття 116 (ч. 5), стаття 118 Земельного кодексу України, Головним управлінням надано дозвіл на розробку проектів землеустрою. Саме на стадії погодження проекту здійснювалася перевірка можливості відведення земельної ділянки і чи не суперечитиме нормам законодавства таке відведення. Тобто, можна зробити висновок що зареєструвавши спірні земельні ділянки кадастровий реєстратор здійснив перевірку відповідності вимог законодавства. Тому, у прийняті Головним управлінням (як суб`єктом владних повноважень) оспорювані накази про надання земельної ділянки у власність є ненормативними актами, які вичерпують свою дію внаслідок їх виконання. Скасування таких наслідків не породжує наслідків для користувачів земельних ділянок. Враховуючи вищенаведене, позов, предметом якого є накази Головного управління щодо надання земельних ділянок, тобто ненормативні акти, що застосовуються одноразово і з прийняттям яких виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронних законом інтересів, не може бути задоволений, оскільки, такі накази Головного управління вичерпали свою дію шляхом виконання, їх скасування не породжує наслідків для власника земельних ділянок, оскільки у таких осіб виникло право власності або користування земельною ділянкою і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах. Зважаючи на вищенаведене, Головне управління вважає, що накази вичерпали свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані після їх виконання. Крім того слід зазначити, що пунктом 10, статті 24 Закону України «Про Держаний земельний кадастр» зазначений вичерпний перелік підстав за яких скасовується державна реєстрація земельних ділянок Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, а саме у разі: поділу чи об`єднання земельних ділянок: якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника. Отже скасування Державної реєстрації земельних ділянок на підставі рішень суду законодавством не передбачено. Просить суд відмовити ОСОБА_9 та ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог.

Представником відповідача ОСОБА_7 адвокатом Свириденко В. М. через канцелярію суду подано письмові пояснення, згідно яких просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивачів повністю. В поясненнях зазначає наступне. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 03.10.2012 року у справі № 2-759/12 (провадження № 22-ц-3861/12), залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.11.2012 року (провадження № 6-43725св12), було скасовано рішення Гостомельської селищної ради 23 сесії ХХІV скликання від 02.11.2001 року, «Про виділення земельної частки (паю)» ОСОБА_9 та ОСОБА_2 ( позивачам у справі № 367/2290/17); скасовано рішення Гостомельської селищної ради від 28.07.2005 року №898-46-XXIV «Про затвердження проекту приватизації та виготовлення державних актів на право власності на земельні ділянки 3-ом громадянам в межах селища Гостомель Київської області»; визнано недійсним та скасовано Державний акт на право власності на земельну ділянку виданий на ім`я ОСОБА_9 від 22.12.2005 року серія ЯБ № 515285 на земельну ділянку площею 3,2277га, кадастровий номер :01:091:0012, на території Гостомельської селищної ради з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; визнано недійсним та скасовано Державний акт на право власності на земельну ділянку виданий на ім`я ОСОБА_2 від 22.12.2005 року серія ЯБ № 515284 на земельну ділянку площею 3,2277га., кадастровий номер :01:091:0011, на території Гостомельської селищної ради з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вищевказані судові рішення є чинними, в порядку, визначному цивільно-процесуальним законодавством не переглядались, внаслідок чого є достатні правові підстави стверджувати, що позивачі у справі звернулись до суду за захистом не існуючого права, оскільки їх позовні вимоги обґрунтовані саме Державними актами на право власності на земельні ділянки, що були видані їм у грудні 2005 року і якими на їх думку безпідставно користувався КСП АК «Бучанський». Як вбачається і судових рішень, вищевказані державні акти на право власності на земельні ділянки були скасовані з тих підстав, що земельні ділянки були передані у власність фізичних осіб із земельної ділянки, яка перебувала на праві постійного користування КСП АК «Бучанський» на підставі державного акту на право постійного користування землею серії II-КВ №000780, виданого Ірпінською міською радою 10.05.2000 року, чинного на час розгляду справи. За умови скасування в судовому порядку рішення Гостомельської селищної ради від 28.07.2005 року №898-46-ХХІV «Про затвердження проекту приватизації та виготовлення державних актів на право власності на земельні ділянки, визнання недійсним та скасування Державних актів на право власності на земельні ділянки, видані на ім`я ОСОБА_9 та ОСОБА_2 , твердження позивачів щодо правомірності отримання у власність спірних земельних ділянок, що підтверджується позитивним висновком Державної землевпорядної експертизи від 16.11.2005 р. № 6а-270, на підставі якого затверджено проект приватизації та виготовлення Державних актів на право власності на земельні ділянки Позивачам, є необґрунтованим та безпідставним. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Метою звернення позивачів з даним позовом є захист набутого за їх твердженням ще в 2005 році права власності на земельні ділянки на території Гостомельської селищної ради, цільове призначення: для ведення товарного-сільськогосподарського виробництва, відповідно до меж, визначених Державними актами на право власності на земельні ділянки. У заяві про уточнення позовних вимог, позивачі зазначають, що після визнання недійсними державних актів, виданих на їх ім`я, належні їм земельні ділянки були передані у власність відповідачів на підставі наказів Головного управління Держгеокадастру у Київській області. Проте, жодних належних доказів (висновку експертизи тощо), які б підтверджували, що саме земельні ділянки, які перебували у їх власності, були передані у власність відповідачів, позивачами не надано. Відповідачі у справі ОСОБА_7 та ОСОБА_11 в травні місяці 2016 року набули у власність земельні ділянки згідно договорів - купівлі продажу, які були посвідчені приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Нельзіним М.С. і сумнівів щодо належності вищевказаних земельних ділянок продавцям на праві власності та правомірності їх відчуження не виникало. Вирішуючи спір про визнання права власності на підставі статті 392 цього Кодексу, слід враховувати, що за змістом вказаної норми права судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його. Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності позивачів у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно. Вважає, що позовна вимога позивачів про визнання за ними права власності на земельні ділянки площами по 3,2277 га є неналежним способом захисту прав позивачів, оскільки у відповідності до статті 392 ЦК України лише власник може заявляти вимогу про визнання права власності, а позивачі не лише не є власниками земельних ділянок (визнані недійсними їхні державні акти), але й підстави набуття у власність цих земельних ділянок є скасованими (скасовані рішення Гостомельської селищної ради). Щодо вимоги позивачів про скасування пункту 2 рішення виконкому Ірпінської міської ради від 21.03.2000 року № 71/5 «Про передачу у колективну власність і постійне користування земельних ділянок колективному сільськогосподарському підприємству «Агрокомбінат «Бучанський». Відповідно до частин 2-3 статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Не заслуговує на увагу твердження позивачів про те, «що виділення у власність земельних ділянок іншим громадянам згідно наказів Держгеокадастру порушило право власності на них позивачів, оскільки вибуло з їх власності незаконно. Отже, зазначені Накази мають бути скасовані, як це передбачено ст. 155 ЗК України», оскільки, будь - яких доказів правомірності набуття у власність спірних земельних ділянок ними не надано як і не надано доказів передачі саме цих земельних ділянок іншим громадянами. Щодо строку звернення до суду за захистом порушеного права. Зважаючи на те, що позивачі не довели наявність порушення права, вважає, що доводи про те, що про своє порушене право вони дізналися, отримавши лист Управління Держгеокадастру в м. Ірпені Київської області від 24 січня 2017 року, не можуть бути прийняті до уваги судом, оскільки в той час майнові права позивачів, як власників земельних ділянок, не існували і відповідно порушені не були.

Від виконавчого комітету Ірпінської міської ради через канцелярію суду надійшли заперечення проти позову, з якого вбачається, що відповідно до ч.ч. 6-7 ст. 17 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла на день ухвалення спірного рішення «Про передачу у колективну власність і постійне користування земельних ділянок колективному сільськогосподарському підприємству «Агрокомбінат Бучанський») правовою підставою ухвалення рішення про передачу земельної ділянки у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств є клопотання зазначених підприємств, кооперативів, товариств, до якого додаються матеріали, обґрунтовують розмір земельної ділянки, обчислений відповідно до вимог ч. 6 ст. 5 цього Кодексу. Таке клопотання було подано КСП «Агрокомбінат Бучанський», відображено у мотивувальній частині рішення. Інші юридично значущі дії (розробка проекту відведення земельної ділянки, виготовлення документів, що підтверджують право землекористування тощо) здійснюються: (1) в порядку виконання ухваленого рішення, яке є законним та правомірним, якщо інше не встановлено судом; (2) іншими державними органами, які не є суб`єктом ухвалення рішення. Рішення Виконавчого комітету Ірпінської міської ради від 23.03.2000 р. №71/5 «Про передачу у колективну власність і постійне користування земельних ділянок колективному сільськогосподарському підприємству «Агрокомбінат Бучанський» не оскаржувалося та як законне та правомірне надійшло на виконання до інші державних органів у порядку, передбаченому законодавством. Виконання рішень стосовно передачі земельних ділянок у користування віднесено до компетенції інших органів. Виконавчий комітет Ірпінської міської ради не наділений контрольними повноваженнями стосовно їх діяльності. Таким чином, під час ухвалення рішення Виконавчий комітет Ірпінської міської ради діяв у межах своїх повноважень у відповідності до порядку, встановленому законодавством. Стосовно порушень Виконавчим комітетом Ірпінської міської ради Указу Президенті України № 720/95 від 08.08.1995 р. «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям». Відповідно до Преамбули зазначеного нормативно-правового акту він був чинним на період до прийняття нової Конституції України, тобто до 28.06.1996 р. Таким чином, на дату ухвалення рішення (23.03.2000 р.) він втратив чинність. Просить суд у задоволенні позову ОСОБА_9 , ОСОБА_2 в частині вимог до Виконавчого комітету Ірпінської міської ради стосовно скасування рішення - відмовити.

Позивачі ОСОБА_9 та ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, їх представник адвокат Котар С.В. в судовому засіданні підтримала уточненні позовні вимоги, з підстав зазначених в позові, а на запитання представника відповідача ОСОБА_7 адвоката Свириденко В.М. в своїх поясненнях зазначила, що право власності на спірні земельні ділянки у позивачів на сьогоднішній день відсутнє. Відсутні докази проте, що спірна земельна ділянка знаходиться у межах на які був виданий Державний акт на право користування земельною ділянкою КСП АК «Бучанський в 2000 році.

Представник відповідача ОСОБА_7 адвоката Свириденко В.М. в судовому засіданні просила суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, оскільки позовні вимоги не є обґрунтованими та доведеними, будь якими належними доказами. Зі сторони позивачів суду не надано жодного належного доказу, що право позивачів порушено. У позивачів відсутнє право власності на спірні земельні ділянки.

Інші відповідачі по справі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомлено. Заяв клопотань щодо відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У статті 129 Конституції України, закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Судом встановлено, що рішенням Гостомельської селищної ради 23 сесії XXIII скликання від 02.11.2001р. «Про виділення земельної частки (паю) ОСОБА_2 : вирішено виділити із земель резервного фонду Гостомельської селищної ради земельну частку (пай) площею 2.41 в умовних кадастрових гектарах.

Рішення Гостомельської селищної ради 23 сесії ХХІІІ скликання від 02.11.2001р «Про виділення земельної частки (паю) ОСОБА_9 » вирішено виділити і земель резервного фонду Гостомельської селищної ради земельну частку (пай) площею 2.41 в умовних кадастрових гектарах.

Рішенням Гостомельської селищної ради №898-46-ІV скликання від 28.07.2005р «Про затвердження проекту приватизації та виготовлення державних актів на право власності на земельні ділянки 3-ом громадянам в межах селища Гостомель Київської області» вирішено: 1. Затвердити проект приватизації та виготовлення державних актів на право власності на земельні ділянки 3-ом громадянам в межах селища Гостомель, Київської області загальною площею 9,6831га. 2. Видати державні акти на право приватної власності на землю гр. ОСОБА_2 , гр. ОСОБА_9 , гр. ОСОБА_14 . 3. Землевпорядній службі внести відповідні зміни в земельно-облікову документацію.

На підставі рішення № 898-46- ІV було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку виданий на ім`я ОСОБА_9 від 28.07.2005 року серія ЯБ №515285 на земельну ділянку площею 3,2277га., кадастровий номер :01:091:0012, в межа Гостомельської селищної ради з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Також на підставі рішення № 898-46- ІV було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку виданий на ім`я ОСОБА_2 від 22.12.2005 року серія ЯБ №515284 на земельну ділянку площею 3,2277га. кадастровий номер :01:091:0011, в межах Гостомельської селищної ради з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 03.10.2012 року у справі № 22-ц-3861/12, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.11.2012 року (провадження № 6-43725св12) за позовом прокурора м. Ірпеня Київської області в інтересах держави в особі Головного управління Державного комітету земельних ресурсів в Київській області до Гостомельської селищної ради Київської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , треті особи: сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Промінь», сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Бучанське», про скасування рішень Гостомельської селищної ради та визнання недійсними та скасування державних актів на право власності на земельні ділянки апеляційну скаргу в прокурора м. Ірпеня задоволено, апеляційну скаргу представника СТОВ «Агрофірма «Промінь» задоволено частково. Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 28 травня 2012 року скасовано та постановлено нове рішення. Позовом прокурора м. Ірпеня Київської області в інтересах Головного управління Держкомзему в Київській області до Гостомельської селищної ради Київської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , треті особи СТОВ «Агрофірма «Промінь», СТОВ «Бучанське», про скасування рішень Гостомельської селищної ради та визнання недійсними та скасування державних актів на право власності на земельні ділянки задоволено. Скасовано рішення Гостомельської селищної ради 23 сесії XXIII скликання від 02.11.2001 року, «Про виділення земельної частки (паю) ОСОБА_9 та ОСОБА_2 »; скасувати рішення Гостомельської селищної ради 22 сесії XXIII скликання від 18.10.2001 року, «Про виділення земельної частки (паю) ОСОБА_14 »; скасувати рішення Гостомельської селищної ради від 28.07.2005 року №898-46-ХХІV «Про затвердження проекту приватизації та виготовлення державних актів на право власності на земельні ділянки 3-ом громадянам в межах селища Гостомель Київської області». Визнано недійсним та скасовано Державний акт на право власності на земельну ділянку виданий на ім`я ОСОБА_14 від 22.12.2005 серія ЯБ №515286 на земельну ділянку площею 3,2278га., кадастровий номером :01:091:0009, на території Гостомельської селищної ради на території Гостомельської селищної ради з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Визнано недійсним та скасовано Державний акт на право власності на земельну ділянку виданий на ім`я ОСОБА_9 від 22.12.2005 року серія ЯБ № 515285 на земельну ділянку площею 3,2277га., кадастровий номер :01:091:0012, на території Гостомельської селищної ради на території Гостомельської селищної ради з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Визнано недійсним та скасовано Державний акт на право власності на земельну ділянку виданий на ім`я ОСОБА_2 від 22.12.2005 року серія ЯБ №515284 на земельну ділянку площею 3,2277га., кадастровий номер :01:091:0011, на території Гостомельської селищної ради на території Гостомельської селищної ради з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Визнано недійсним та скасовано Державний акт на право власності на земельну ділянку виданий на ім`я ОСОБА_13 від 09.08.2005 року серія ЯА №411578 на земельну ділянку площею 3,2277га., кадастровий номер :01:091:0008, на території Гостомельської селищної ради на території Гостомельської селищної ради з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Як вбачається і судових рішень, вищевказані державні акти на право власності на земельні ділянки були скасовані з тих підстав, що земельні ділянки були передані у власність фізичних осіб із земельної ділянки, яка перебувала на праві постійного користування КСП АК «Бучанський» на підставі державного акту на право постійного користування землею серії II-КВ №000780, виданого Ірпінською міською радою 10.05.2000 року, чинного на час розгляду справи.

Рішенням виконавчого комітету Ірпінської міської ради від 21.03.2000 року № 71/5 «Про передачу у колективну власність і постійне користування земельних ділянок колективному сільськогосподарському підприємству «Агрокомбінат Бучанський» відповідно до пропозиції комісії по визначенню земель, що підлягають передачі у колективну власність і постійне користування та враховуючи клопотання колективного сільськогосподарського підприємства Агрокомбінат Бучанський виконавчий комітет вирішено: 1. Передати колективному сільськогосподарському підприємству «Агрокомбінат Бучанський» у колективну власність 1621,7 га, в тому числі в межах Гостомельської селищної ради 1593,8 га, Бучанської селищної ради 27,9 га земель. 2. Надати у постійне користування - 229,9 га земель у складі: резервного фонду -144,2 га; водного фонду - 85,7 га; в межах Бучанської селищної ради 4,5 га (земель водного фонду); в межах Гостомельської селищної ради 225,4 га земель: резервного фонду - 144,2 га; водного фонду - 81,2 га. На поданій копії вказаного рішення стоїть відмітка архівного відділу виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області № 05-07Б-716 від 13.12.2016р. Підстава: ф.1, оп 1, од.зб 1780, арк.. 176 начальник архівного відділу виконавчого комітету Ірпінської міської ради Зброжек Л.В.

Згідно поданої позивачем копії державного акту на право постійного користування землею ІІ-КБ № 000780 від 10 травня 2000 року, виданого колективному сільськогосподарському підприємству Агрокомбінат «Бучанський», вбачається, що відповідно до рішення виконкому Ірпінської міської ради народних депутатів від 21 березня 2000 року № 71/5 зазначеному землекористувачу надано для товарного сільськогосподарського виробництва в межах Гостомельської сел./ради у постійне користування 225,4га землі в межах згідно з планом землекористування. Акт зареєстровано в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 28.

Позивачі обґрунтовують свої вимоги, тим, що відсутність оригіналу вказаного Державного акту дає підстави для сумнівів в його дійсності, крім того, процедура його отримання суперечить вимогам законодавства, діючого на час видачі цього Державного акту та вимогам, що ставилися до такого роду документів вже після його видачі, а саме: КСП АК «Бучанський» не здійснено державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі та не здійснено державну реєстрацію прав на земельну ділянку.

Позивачі вважають, що допущені порушення вимог законодавства при підготовці та видачі Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою КСП АК «Бучанський» є підставою для визнання його недійсним.

Відповідно до статті 78 Земельного Кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Статтями 116, 118 ЗК України визначено підстави й порядок набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності.

Відповідно до положень статті 122 ЗК України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, через які також згідно зі статтями 83, 84 ЗК України набувається та реалізується право комунальної власності на землю та право державної власності на землю. Комунальною власністю є землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, в державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

За змістом частини першої статті 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. У разі порушення цього права власник має право на підставі статті 391 ЦК України вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування своїм майном.

Згідно зі статтею 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення непов`язані з позбавленням право володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Власник майна має право, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (стаття 155 ЗК України).

Порушення, невизнання або оспорювання права особи на земельну ділянку є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Суд повинен установити: чи були порушені, не визнані, обмежені або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд має вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно статтей 22, 23 Земельного кодексу України (в редакції 1993 року). Право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян.

Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України.

Відповідно до плану зовнішніх меж землекористування Колективного сільськогосподарського підприємства Агрокомбінат «Бучанський» земельна ділянка за № НОМЕР_3 площею 14,7 га., передана у користування даному підприємству і входить до складу земельної ділянки площею 225,4 га.

Підтвердження того, що позивачам зазначені земельні ділянки були видані із земельної ділянки № НОМЕР_3 , яка перебувала в постійному користуванні Колективним сільськогосподарським підприємством Агрокомбінат «Бучанський» є схема розміщення земельної ділянки та викопіювання з проекту формування та встановлення меж Гостомельської селищної ради.

Спірні земельні ділянки не зараховувались у встановленому законом порядку до земель резервного фонду Гостомельської селищної ради.

Вищенаведене обґрунтовується та підтверджується рішенням Апеляційного суду Київської області від 03 жовтня 2012 року по справі № 22ц-3861/2012, яким задоволено апеляційну скаргу прокурора м. Ірпеня, скасовано рішення Ірпінського міського суду Київської області від 28 травня 2012 року та постановлено нове рішення яким позов прокурора м. Ірпеня Київської області в інтересах Головного управління Держкомзему в Київській області до Гостомельської селищної ради Київської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , треті особи СТОВ «Агрофірма «Промінь», СТОВ «Бучанське», про скасування рішень Гостомельської селищної ради та визнання недійсними та скасування державних актів на право власності на земельні ділянки, задоволено.

Цивільний кодекс України визначає презумпцію правомірності набуття права власності.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт і чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному позивачем.

У пунктах 106-107 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року в справі № 522/1029/18 (провадження № 14-270цс19) вказано, що відповідно до статті 392 ЦК України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права); у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За змістом статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю та мирно володіти своїм майном; право приватної власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до частини першої статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини перша та друга статті 319 Цивільного кодексу України).

Згідно із частиною першою статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Згідно зі статтею 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Вирішуючи спір про визнання права власності на підставі статті 392 цього Кодексу, слід враховувати, що за змістом вказаної норми права судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його.

Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності позивачів у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно.

Така правова позиція відповідає правовим висновкам, зробленим постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18.

Верховний Суд у постанові від 03.09.2020 року, справа № 914/1201/19, зазначив, що за змістом статей 3, 15, 16 ЦК правовою підставою для звернення до суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що у такий спосіб буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Так, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Позивачами не надано суду жодних належних доказів, які б підтверджували, що саме земельні ділянки, які перебували у їх власності, а саме: земельна ділянка кадастровий номер :01:091:0011 площею 3,2277 га, та земельна ділянка кадастровий номер :01:091:0012, площею 3,2277 га на території Гостомельської селищної ради, були передані у власність відповідачів.

Також не надано суду жодних належних доказів, які б свідчили про правомірність набуття у власність спірних земельних ділянок позивачами.

Позивачами не надано суду жодних належних доказів, щодо неправомірності дій відповідачів, зокрема ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які полягають у придбанні земельних ділянок :01:091:0014, :01:091:0015, :01:091:0017, :01:091:0019 згідно Наказів головного управління Держгеокадастру у Київській області від 12.04.2016 року №10-6078/15-16-сг від 13.04.2016 року №10-6339/15-16-сг від 13.04.2016 року №10-6340/15-16-сг від 13.04.2016 року №10-6342/15-16-сг, які в свою чергу оформили договори купівлі-продажу земельних ділянок та земельні ділянки за кадастровими номерами :01:091:0014 та :01:091:0015 - належали ОСОБА_11 - спадкоємцем якої є ОСОБА_7 ; земельна ділянка кадастровий номер :01:091:0017 належить ОСОБА_7 ; земельна ділянка кадастровий номер :01:091:0019 належить ОСОБА_8 .

Крім того, суд звертає увагу на те, що позовні вимоги позивачів про визнання за ними права власності на спірні земельні ділянки площами по 3,2277 га є неналежним способом захисту прав позивачів, оскільки, у відповідності до статті 392 ЦК України лише власник може заявляти вимогу про визнання права власності, а позивачі не лише не є власниками земельних ділянок (визнані недійсними їхні державні акти), але й підстави набуття у власність цих земельних ділянок є скасованими (скасовані рішення Гостомельської селищної ради).

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 12, частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Положеннями ст. 43 ЦПК України серед іншого визначено, що учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої, сьомої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з пунктом 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, також той факт, що судові рішення (рішення Апеляційного суду Київської області від 03.10.2012 року у справі № 2-759/12 (провадження № 22-Ц-3861/12), що залишене без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.11.2012 року (провадження № 6-43725св12)) є чинними, в порядку, визначному цивільно-процесуальним законодавством не переглядались, внаслідок чого є достатні правові підстави стверджувати, що позивачі у справі звернулись до суду за захистом не існуючого права, оскільки їх позовні вимоги обґрунтовані саме Державними актами на право власності на земельні ділянки, що були видані їм у грудні 2005 року і якими на їх думку безпідставно користувався КСП АК «Бучанський», при цьому жодних клопотань щодо витребування доказів від учасників розгляду на вирішення суду не подавалися, суд приходить до висновку, що заявлений позов є не обґрунтованим та недоведеним, вимоги позивачів не підлягають задоволенню.

Враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено, судові витрати позивачів, згідно ст. 141 ЦПК України, не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 78, 83, 84, 116, 118, 122, 152, 155 ЗК України, ст. 182, 317, 319, 321, 391, 392 ЦК України, ст. 3, 4, 12, 13, 18, 81-83, 89, 141, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_9 , ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, виконавчого комітету Ірпінської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про скасування рішення виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області, визнання недійсним та скасування державного акту, визнання права власності, скасування наказів та записів про державну реєстрацію відмовити.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Повний текст судового рішення буде складено протягом 10 днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Суддя: Н.Ф. Карабаза