ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

02 вересня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 734/602/23

Головуючий у першій інстанції Бараненко С. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1096/25

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої-судді: Шитченко Н.В.,

суддів: Мамонової О.Є., Онищенко О.І.,

із секретарем: Зіньковець О.О.,

позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , що діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Остерської міської ради Чернігівського району Чернігівської області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 04 квітня 2025 року (проголошене у смт Козелець о 14 год. 32 хв, повне рішення складено 14 квітня 2025 року) у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , що діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , про стягнення боргу кредитором спадкодавця.

У С Т А Н О В И В:

У лютому 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідачів заборгованість в сумі 36 734,66 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 1 042 897 грн, за кредитним договором № KIY0GK00830021від 18 квітня 2007 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 18 квітня 2007 року ОСОБА_4 отримав в банківській установі кредит у розмірі 63 700 доларів США зі сплатою відсотків за користування коштами у розмірі 10,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном його повернення 18 квітня 2027 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Станом на дату смерті позичальника його заборгованість перед банком за кредитним договором становила 123 374,99 доларів США, яка складається з: 36 734,66 доларів США заборгованості за кредитом; 26 349,07 доларів США заборгованості за відсотками; 8 528 доларів США заборгованості з комісії та 51 763,26 доларів США заборгованості з пені.

Позивач зазначав, що згідно з отриманою 16 липня 2020 року відповіддю від приватного нотаріуса Рожець А.П. банку стало відомо, що спадкоємцями померлого, які звернулись із заявами про прийняття спадщини, є його діти ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Відповідно до вимог ст. 1281 ЦК України банком направлено листи-претензію до спадкоємців кредитора з вимогою сплатити наявну заборгованість, які не були задоволені. Банк зазначив, що, користуючись наданим правом, кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми наявної заборгованості, тому просив стягнути лише заборгованість за кредитом у сумі 36 734 долари США.

Ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області від 04 листопада 2024 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, орган опіки та піклування Остерської міської ради Чернігівського району та області (т. 4 а.с. 59-60).

Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 04 квітня 2025 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», зазначаючи, що рішення суду ухвалено без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів у справі, при невідповідності висновків суду обставинам справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Позивач вважає помилковим висновок суду першої інстанції про пропуск позивачем строку пред`явлення вимог до спадкоємців боржника. Зазначає, що положення ст. 1281 ЦК України (в редакції, що діяла на момент смерті позичальника), не встановлювали певного порядку пред`явлення таких вимог і мали на меті у передбачений законом строк інформувати спадкоємців про наявність зобов`язання спадкодавця перед кредитором, а частина перша даної норми зобов`язувала спадкоємців повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борг. Аналіз ст. 1281 ЦК України свідчить про те, що вимога може бути заявлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини. Скерувавши 12 червня 2020 року до Козелецької районної державної нотаріальної контори претензії кредитора, позивач дотримався приписів ч. 2 ст. 1281 ЦК України, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, наведеною у постанові від 11 липня 2018 року у справі № 459/1933/15-ц.

Скаржник зазначає, що про смерть ОСОБА_4 банк довідався 10 червня 2020 року, а про наявність спадкоємців, які прийняли спадщину, 16 липня 2020 року з відповіді приватного нотаріуса. Підставою для відмови у задоволенні позову кредиторові може бути лише встановлений судом на підставі достовірних та належних доказів факт звернення кредитора з вимогами до спадкоємців з пропуском встановленого ст. 1281 ЦК України строку, що у справі не встановлено.

Позивач, пославшись на судову практику Верховного Суду, зокрема, постанови від 31 жовтня 2018 року у справі № 688/353/15-ц та від 13 вересня 2023 року у справі № 756/7022/18, вважає хибним висновок районного суду про пропуск строку позовної давності, оскільки про наявність спадкоємців боржника банк дізнався 16 липня 2020 року, а до суду з цим позовом звернувся у березні 2023 року, тобто у межах встановленого ст. 257 ЦК України трирічного строку. Крім того, ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) від 30 березня 2020 року Прикінцеві та перехідні положення ЦК України доповнено п. 12, згідно з яким строки, визначені зокрема ст. 257 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину. Карантин на території України тривав з 12 березня 2020 року по 30 червня 2023 року, отже, строк позовної давності продовжувався з урахуванням зазначених змін у цивільному законодавстві.

Наголошує на тому, що позовна давність застосовується за заявою сторони лише у разі наявності підстав для задоволення позовних вимог. У матеріалах справи відсутня заява відповідачки ОСОБА_1 про застосування наслідків пропуску строку позовної давності.

Вважає, що суд першої інстанції невірно ототожнив поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» поняттю «позовна давність», оскільки сплив першого має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а сплив другого може бути підставою для відмови у задоволенні позову в суді. Сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу.

У наданому відзиві представник ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , адвокат Желдаков Я.І., вважаючи оскаржуване рішення суду законним і обґрунтованим, ухваленим з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги необґрунтованими, просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Сторона відповідача вважає безпідставними твердження банку про дотримання строків при пред`явленні вимог до спадкоємців боржника. За твердженням позивача 10 червня 2020 року кредитором надіслано до нотаріальної контори претензію, 23 вересня 2020 року лист-претензію ОСОБА_3 , а 13 грудня 2021 року лист-претензію ОСОБА_1 з вимогою сплати заборгованості. Проте через відсутність опису вкладень до наданих банком реєстрів поштових відправлень неможливо встановити, що направлено банком відповідачам, а наявні у матеріалах справи копії претензій не містять підпису уповноваженої особи, отже відсутні належні докази звернення кредитора до спадкоємців боржника.

Зазначає, що позивач, дізнавшись 10 червня 2020 року про смерть ОСОБА_4 лише через 3 роки після відкриття спадщини звернувся з претензіями до спадкоємців, хоча за матеріалами справи позичальник за кредитним договором перестав виконувати кредитні зобов`язання з січня 2014 року, тобто про порушене право АТ КБ «ПриватБанк» дізналося ще у 2014 році. Рішенням Вишгородського районного суду від 17 серпня 2015 року позов банку до ОСОБА_4 задоволено частково та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 18 квітня 2007 року в розмірі 61 512,63 долари США звернуто стягнення на предмет іпотеки садовий будинок з надвірними будівлями шляхом його продажу банком. Пред`явленням наведеного позову банк змінив строк виконання кредитного зобов`язання, визначивши його 2015 роком, і відповідно до приписів ч. 3 ст. 1281 ЦК України (в редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин) вимоги до спадкоємців мав пред`явити не пізніше одного року від настання строку вимоги.

Сторона відповідача вважає вірним висновок суду першої інстанції про пропуск позивачем строку позовної давності, указуючи, що кредитор, будучи обізнаним про невиконання боржником зобов`язання з 2014 року та отримавши рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, з 2015 року не намагався його виконати та взагалі не вчиняв відповідних дій для захисту його порушених прав до червня 2020 року.

Посилається на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 19 травня 2021 року у справі № 522/20081/15-ц, за якими саме дата прийняття спадщини спадкоємцями є початком перебігу позовної давності, оскільки з цієї дати настали одночасно обов`язкові умови для початку перебігу позовної давності, передбачені ч. 1 ст. 261 ЦК України: банку на цей момент вже могло бути відомо про порушення його права, також він мав можливість отримати відомості про особу, яка його порушила. Суд касаційної інстанції виснував, що станом на момент звернення банку до нотаріуса з претензією існувала прострочена заборгованість за кредитними зобов`язаннями боржника перед позивачем. Банк не був позбавлений реальної можливості виявляти розумну обачність та професіоналізм і цікавитися рухом спадкової справи, направляючи відповідні звернення до нотаріуса.

Відповідачкою ОСОБА_1 та третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, органом опіки та піклування Остерської міської ради Чернігівського району та області відзив на апеляційну скаргу у встановлений строк не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення представника позивача та представника ОСОБА_2 , що діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» належить задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції у повній мірі таким вимогам не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що позивачем ще у 2015 році пред`явлено вимогу до боржника ОСОБА_4 щодо погашення заборгованості за кредитним договором від 18 квітня 2007 року. Районний суд виснував, що шляхом пред`явлення позову в 2015 році до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки внаслідок невиконання ним зобов`язання за кредитним договором банком змінено строк виконання зобов`язання і строком настання вимоги за кредитним договором від 18 квітня 2007 року є 2015 рік.

Зазначив, що боржник за договором перестав сплачувати кредит з січня 2014 року, тобто, позивачу було достовірно відомо про порушення права з 2014 року, а в 2015 році він реалізував право на дострокове стягнення заборгованості за кредитними зобов`язаннями, звернувши стягнення на предмет іпотеки. АТ КБ «ПриватБанк» пред`явило вимоги до спадкоємців лише у 2020-2021 роках, а звернулося з цим позовом у 2023 році, що виходить за межі строку позовної давності у три роки. Належних та допустимих доказів переривання або зупинення строків позовної давності чи поважності пропуску строків банк не надав.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність відмови у задоволенні заявлених позовних вимог про стягнення боргу кредитором спадкодавця, але вважає частково хибними наведені районним судом мотиви відмови, виходячи з наступного.

У справі встановлено, що 18 квітня 2007 року ОСОБА_4 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» (після перейменування АТ КБ «ПриватБанк») з метою отримання банківських послуг. Цього ж дня між банком та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № KIY0GK00830021, за умовами якого позичальник отримав кредит у загальному розмірі 63 700 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,84 % щомісяця на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 18 квітня 2027 року (т. 1 а.с. 17-19).

З метою забезпечення виконання кредитного зобов`язання 18 квітня 2007 року сторонами укладено договір іпотеки, відповідно до якого ОСОБА_4 передав банку в іпотеку належний йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 18 квітня 2007 року садовий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 14-16). Відповідно до п. 35.5 договору вартість предмету іпотеки становить 328 250 грн.

У квітні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до ОСОБА_4 з позовом, в якому просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 18 квітня 2007 року у розмірі 61 512,63 долари США звернути стягнення на предмет іпотеки (т. 4 а.с. 96).

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 17 серпня 2015 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором № KIY0GK00830021 від 18 квітня 2007 року в розмірі 61 512,63 доларів США, що еквівалентно 998 965,18 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 46 607,83 доларів США, заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 7 761,22 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом в розмірі 1 453 доларів США, пені в розмірі 2 746,75 доларів США, штрафу (фіксована частина) в розмірі 15,39 доларів США та штрафу (процентна складова) в розмірі 2 928,44 доларів США, звернуто стягнення на предмет іпотеки садовий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом його продажу ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем та наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» повноважень необхідних для реалізації вказаного предмета іпотеки (т. 4 а.с. 121-122).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 30 січня 2018 року, виданого Козелецьким РВ ДРАЦС ГТУЮ у Чернігівській області (т. 1 а.с. 21).

Матеріали спадкової справи № 21/2018 свідчать про те, що 09 лютого 2018 року до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_4 звернулася його дочка, ОСОБА_1 (т. 3 а.с. 10). 13 березня 2018 року з аналогічною заявою звернулася ОСОБА_2 , яка діяла в інтересах спадкоємця померлого його малолітнього сина, ОСОБА_3 (т. 3 а.с. 11).

13 березня 2018 року інші спадкоємці за законом після смерті ОСОБА_4 його дружина ОСОБА_2 , матір ОСОБА_5 та батько ОСОБА_6 скерували до нотаріуса заяви про відмову від прийняття спадщини за законом (т. 3 а.с. 12, 13).

10 червня 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Козелецької районної державної нотаріальної контори з претензією кредитора, в якій просило включити його кредиторські вимоги до спадкової маси та повідомити спадкоємців померлого ОСОБА_4 про наявність заборгованості перед банком в розмірі 85 680 грн та 121 319,83 доларів США (т. 1 а.с. 23).

Листом від 02 липня 2020 року приватний нотаріус Козелецького районного нотаріального округу Чернігівської області Рожець А.П. повідомила АТ КБ «ПриватБанк» про те, що 09 лютого 2018 року заведено спадкову справу № 21/2018 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 на підставі заяви про прийняття спадщини за законом. Свідоцтва про право на спадщину станом на 02 липня 2020 року не видавалися. Нотаріус роз`яснила, що претензійні вимоги належить пред`являти до спадкоємців померлого ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1 а.с. 24). Зазначений лист позивач отримав 16 липня 2020 року, що засвідчено відбитком штампу вхідної кореспонденції банківської установи.

23 вересня 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» скерувало на ім`я ОСОБА_3 лист-претензію кредитора, в якому повідомило про необхідність сплатити заборгованість по кредитним зобов`язанням ОСОБА_4 , яка становить 122 899,30 доларів США та 86 716,86 грн (т. 1 а.с. 26).

13 грудня 2021 року позивач направив на ім`я ОСОБА_1 лист-претензію з вимогою сплатити заборгованість по кредитним зобов`язанням ОСОБА_4 в сумі 122 899,30 доларів США та 86 716,86 грн (т. 1 а.с. 25).

Відповідно до довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості вартість садового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на 07 листопада 2023 року становить 1 586 895, 74 грн; земельної ділянки з кадастрови номером :37:155:0102 площею 0,05 га 166,15 грн (т. 3 а.с. 52-54).

За розрахунком заборгованості за договором № KIY0GK00830021 від 18 квітня 2007 року станом на 29 жовтня 2020 року борг ОСОБА_4 за наданим кредитом (тілом кредиту) складає 36 734,66 доларів США (за курсом НБУ в гривневому еквіваленті 1 042 897 грн) (т. 1 а.с. 7-13).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

За змістом ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Статтею 1281 ЦК України (в редакції, чинній на час відкриття спадщини після померлого ОСОБА_4 ) передбачено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені ч. 2 та 3 статті, позбавляється права вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Зважаючи на вищенаведені норми та дослідивши обставини справи в сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що висновок районного суду про відмову у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення боргу кредитором спадкодавця зроблено з невірних мотивів.

У справі встановлено, що 18 квітня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику на строк з 18 квітня 2007 року по 18 квітня 2027 року кредитні кошти у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 63 700 доларів США зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,84 % на місяць на суму залишку заборгованості.

Пунктом 7.1 договору передбачено, що погашення заборгованості здійснюється в такому порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 613,41 долар США для погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, пені. Погашення кредиту провадиться у строки відповідно до графіка погашення кредиту (додаток № 1). У разі порушення вищевказаних термінів оплати (зокрема оплати заборгованості не в повному обсязі), передбаченого графіком погашення заборгованості, на 120 календарних днів позичальник зобов`язаний повернути (сплатити) суму кредиту (залишок заборгованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені в повному обсязі в останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів.

Таким чином, сторони врегулювали у кредитному договорі питання дострокового повернення кредиту, зокрема, зміну строку виконання основного зобов`язання.

З метою забезпечення виконання кредитного зобов`язання 18 квітня 2007 року сторонами укладено договір іпотеки, відповідно до якого ОСОБА_4 передав банку в іпотеку належний йому на праві власності садовий будинок з надвірними будівлями.

Позичальник зобов`язання з виплати кредитних коштів у встановлені договором строки не виконував і, починаючи з січня 2014 року, допустив порушення визначеного п. 7.1 договору терміну сплати коштів у 120 календарних днів, що відображено у наданому позивачем розрахунку заборгованості.

У квітні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до ОСОБА_4 з позовом, в якому, пославшись на прострочення боржником виконання зобов`язання, просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 18 квітня 2007 року у розмірі 61 512,63 долари США звернути стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 17 серпня 2015 року позов задоволено частково та в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором від 18 квітня 2007 року в розмірі 61 512,63 доларів США звернуто стягнення на предмет іпотеки садовий будинок з надвірними будівлями. Рішення суду набрало законної сили 30 вересня 2015 року.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц зроблено висновок про те, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Отже, позивачем у 2015 році реалізовано право пред`явлення вимоги до боржника шляхом подання позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, чим достроково змінено строк виконання кредитного зобов`язання.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

Звернувшись з цим позовом, АТ КБ «ПриватБанк» зазначало, що, дізнавшись влітку 2020 року про смерть боржника та наявність у нього спадкоємців, дотримуючись встановлених ч. 3 ст. 1281 ЦК України строків, скерувало їм листи-претензії про сплату заборгованості за кредитним договором від 18 квітня 2007 року.

Положеннями ч. 3 ст. 1281 ЦК України (в редакції, чинній на час відкриття спадщини після померлого ОСОБА_4 24 жовтня 2017 року) визначено, що якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Тобто, встановлені указаною нормою строки є строками, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право. Сплив визначених ст. 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за зобов`язанням, а також припинення такого зобов`язання. Наявність встановлених законом строків пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців забезпечує юридичну визначеність та стабільність цивільного обороту.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09 жовтня 2024 року у справі № 638/1046/14-ц виснувала, що оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців позичальника регламентуються приписами ст. 1281 ЦК України. Тобто, ст. 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених порукою (іпотекою). Сплив визначених ст. 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язанням, а також припинення таких зобов`язань. Зі спливом строків, визначених ст. 1281 ЦК України, і непред`явленням кредитором вимог до спадкоємців боржника, такий кредитор позбавляється права вимоги, тобто відповідне цивільне право припиняється, а кредитор втрачає можливість вимагати в суді захисту відповідного права.

Під час вирішення спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника суди для правильного вирішення справи першочергово повинні встановити, чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені ч. 2 та 3 ст. 1281 ЦК України, тобто чи вчинив кредитор потрібні дії у матеріальних відносинах.

З огляду на те, що, пред`явивши відповідну вимогу у судовому порядку, позивач реалізував право на дострокове стягнення заборгованості за кредитом у 2015 році шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, достроково змінивши строк виконання зобов`язання між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 , строк виконання договору в повному обсязі для боржника настав саме в цей час. Строком, в межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, міг реалізувати своє суб`єктивне право вимоги до спадкоємців боржника, є один рік від настання строку вимоги до 01 жовтня 2016 року.

Таким чином, від часу зміненого у 2015 році строку виконання кредитного зобов`язання банк міг пред`явити вимоги до спадкоємців кредитора лише протягом одного року від настання строку вимоги до 01 жовтня 2016 року. Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про пропуск кредитором строку вимог до спадкоємців.

Беручи до уваги наведене вище, колегія суддів вважає, що у зв`язку зі спливом визначених ч. 3 ст. 1281 ЦК України строків пред`явлення АТ КБ «ПриватБанк» вимог до спадкоємців боржника позивач втратив можливість вимагати в суді захисту відповідного права, отже заявлені ним вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції АТ КБ «ПриватБанк» вважало, що до спірних правовідносин слід застосувати положення ч. 3 ст. 1281 ЦК України у редакції, чинній на дату звернення з цим позовом, оскільки правовідносини між сторонами тривають, а отже на них розповсюджується дія Прикінцевих та перехідних положень ЗУ № 2478-VІІІ щодо зворотної сили дії закону в часі. Проте, апеляційний суд з такими доводами не погоджується з огляду на те, що строк виконання кредитного зобов`язання настав у 2015 році, право вимоги до спадкоємців могло бути пред`явлено до 01 жовтня 2016 року, спадщина після смерті ОСОБА_4 відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , отже відсутні підстави вважати, що правовідносини, які між сторонами виникли до введення закону в дію, продовжили існувати після введення його в дію.

Вирішуючи спір та викладаючи мотиви судового рішення, районний суд дійшов висновку про пропуск позивачем трирічного строку позовної давності, указавши, що позивачу було достовірно відомо про порушення його права ще з 2014 року, а в 2015 році він реалізував своє право на дострокове стягнення заборгованості за кредитними зобов`язаннями, проте вимоги пред`явив спадкоємцям лише у 2020-2021 роках, а з позовом звернувся лише у 2023 році.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Виходячи з вимог ст. 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи є порушеним право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Отже, відмова в задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності без встановлення порушення права або охоронюваного законом інтересу позивача не відповідає вимогам закону.

Зважаючи на те, що під час розгляду справи не встановлено порушеного цивільного права АТ КБ «ПриватБанк», тому висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності без поважних причин є хибним і таким, що не відповідає вимогам закону.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що районний суд дійшов правильного висновку про необхідність відмови у задоволенні позову про стягнення боргу кредитором спадкодавця, проте, помилився щодо мотивів такого рішення.

Ураховуючи зазначене, апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦПК України належить змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення боргу кредитором спадкодавця, виклавши його мотивувальну частину у редакції цієї постанови. В іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. 367, 374, п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 04 квітня 2025 року змінити, виклавши його мотивувальну частину у редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08 вересня 2025 року.

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: О.Є. Мамонова

О.І. Онищенко