Справа № 756/4204/25
РІШЕННЯ

Іменем України

08 вересня 2025 рокуселище Бородянка

Бородянський районний суд Київської області в складі: головуючого судді - Герасименко М.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення 3% річних,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 20 липня 2007 року між АТ «Укрсиббанк» і ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 40 000,00 доларів США. В забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника 20 липня 2007 року укладено договір поруки з ОСОБА_2 . В зв`язку з тривалим невиконанням позичальником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, АТ «Укрсиббанк» звернулося до суду з позовом про стягнення солідарно з відповідачів заборгованості за вказаним кредитним договором. Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 07 серпня 2017 року в цивільній справі №757/37633/15-ц було стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суму боргу, процентів нарахованих за договором про надання споживчого кредиту №0 від 20 липня 2007 року в розмірі 23 358,37 доларів США та пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в розмірі 21 815, 90 грн та судового збору у розмірі 7 736, 79 грн, яке набрало законної сили 20 жовтня 2017 року. Станом на 11 березня 2025 року заборгованість не погашена, виконання рішення триває. Враховуючи вказані обставини, посилаючись на положення ст.625 ЦК України, вважає, що з відповідачів у солідарному порядку підлягають стягненню 3 % річних за період з 20 жовтня 2017 року по 23 лютого 2022 року в розмірі: 3 048,75 доларів США - за прострочення погашення суми боргу за кредитом та процентами у сумі 23 358,37 доларів США, що стягненні за рішення суду; 2 847,42 грн - за прострочення погашення суми боргу за пенею у сумі 21 815,90 грн, що стягненні за рішення суду. Враховуючи вказані обставини, просив стягнути солідарно з відповідачів 3 % річних у розмірі 3 048,75 доларів США та 2 847,42 грн.

23 червня 2025 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами. Сторонам роз`яснено право подати до суду заяви по суті справи та встановлені строки для їх подання; відповідачі відзив на позов суду не направили.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від сторін до суду не надходили.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 20 липня 2007 року між АТ «Укрсиббанк» і ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 40 000,00 доларів США (а.с.15-18).

20 липня 2007 року між АТ «Укрсиббанк» і ОСОБА_2 було укладено договір поруки №128380 (а.с.19).

Відповідно до копії рішення Печерського районного суду міста Києва від 07 серпня 2017 року у справі 757/37633/15-ц позов АТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 і ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь АТ «Укрсиббанк» суму боргу, процентів нарахованих за договором про надання споживчого кредиту №0 від 20 липня 2007 року в розмірі 23 358,37 доларів США та пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в розмірі 21 815,90 грн, також стягнуто судовий збір у розмірі 7 736,79 грн (а.с.20-21).

Відповідно до інформації про виконавче провадження на підставі виконавчих листів від 06 листопада 2017 року та від 28 грудня 2023 року, № 757/37633/15-ц, відкрито виконавчі провадження № 68375045, 76154221 відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.22-23, 24-26).

З довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором №0 вбачається, що після ухвалення 07 серпня 2017 року Печерським районним судом міста Києва рішення у справі 757/37633/15-ц ОСОБА_1 не здійснив жодного платежу на зменшення розміру заборгованості, стягненої вказаним вище рішенням суду (а.с.27-41).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, норми розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що норми ст. 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством.

Наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст.625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

За змістом ч.2 ст.625 ЦК України три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Проценти, передбачені ст.625 ЦК України, за своєю правовою природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні трьох процентів річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором.

Враховуючи наведене, три проценти річних, передбачені ч.2 ст.625 ЦК України, підлягають застосуванню до порушеного грошового зобов`язання, складовою якого є, зокрема нараховані проценти за користування коштами, строки сплати яких визначено договором.

В постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 05 липня 2019 року у справі № 905/600/18, зроблено правовий висновок про те, що враховуючи положення частини другої статті 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Встановлені судом обставини свідчать про те, що договірні правовідносини сторін трансформувалися у зобов`язальні, пов`язані із стягненням грошових коштів на підставі рішення суду, невиконання якого зумовлює застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Оскільки рішенням Печерського районного суду міста Києва від 07 серпня 2017 року у справі № 757/37633/15-ц стягнуто з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача суму боргу, процентів нарахованих за договором про надання споживчого кредиту №0 від 20 липня 2007 року в розмірі 23 358,37 доларів США; пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в розмірі 21 815,90 грн; судовий збір у розмірі 7 736,79 грн, однак відповідачі не виконали це зобов`язання, що виникло на підставі рішення суду, то з відповідачів підлягає стягненню 3 % річних згідно розрахунку позивача за період з 20 жовтня 2017 року по 23 лютого 2022 року в розмірі: 3 048,75 доларів США - за прострочення погашення суми боргу за кредитом та процентами у сумі 23 358,37 доларів США, що стягненні за рішення суду; 2 847,42 грн - за прострочення погашення суми боргу за пенею у сумі 21 815,90 грн, що стягненні за рішення суду.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 31 липня 2024 року у справі № 161/11703/22.

Враховуючи викладене, оскільки відповідачі умови зобов`язання належним чином не виконували, що виникло на підставі рішення суду, жодних заперечень щодо цього суду не надали, то суд вважає за необхідне, задовольняючи позовні вимоги, стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача 3 % річних у заявленому позивачем розмірі 3 048,75 доларів США і 2 847,42 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів необхідно стягнути солідарно на користь позивача на відшкодування витрат по сплаті судового збору 3028,00 гривні.

Керуючись ст. 10-13, 141, 259, 263-265, 268, 279 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення 3% річних задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Акціонерного товариства «Укрсиббанк» () суму 3 % річних за період з 20 жовтня 2017 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 3 048 (три тисячі сорок вісім) доларів США 75 центів і 2 847 (дві тисячі вісімсот сорок сім) гривень 42 копійки.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Укрсиббанк» на відшкодування витрат по сплаті судового збору 3 028 (три тисячі двадцять вісім) гривень.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 08 вересня 2025 року.

СуддяМарина ГЕРАСИМЕНКО