Справа № 930/2606/24
№2/930/72/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.08.2025 року Немирівський районний суд

Вінницької області

в складі головуючого судді: Алєксєєнка В.М.

при секретарі: Загребельного О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Немирові цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :

Позовні вимоги представник позивача за довіреністю Муха Б.П. мотивує тим, що 28 лютого 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Просто Фінанс» та ОСОБА_2 укладено Кредитний договір № 4, відповідно до умов якого Первісний Кредитор надає Позичальнику кредит у сумі 92 200 (дев`яносто дві тисячі двісті) грн. 00 коп., а Позичальник зобов`язується своєчасно сплачувати кредит, проценти за користування кредитом і можливі штрафні санкції, та повністю повернути отримані кредитні кошти і сплатити відсотки за користування кредитними коштами не пізніше 10 березня 2015 року.

Первісний Кредитор виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши Позичальнику грошові кошти у розмірі та порядку, визначеному Кредитним Договором від 28 лютого 2008 року, натомість Позичальником взяті на себе зобов`язання за вказаним правочином належним чином не виконані, у зв`язку з чим у нього сформувалась заборгованість.

18 травня 2012 року між Первісним Кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» укладено «Договір купівлі-продажу кредитного портфелю», відповідно до якого Первісний Кредитор відступає Кредитору права вимоги заборгованості по кредитних договорах, зазначених в Договорі Відступлення від 18 травня 2012 року, у тому числі і по Кредитному Договору від 28 лютого 2008 року. Разом з правами вимоги Кредитору переходять всі пов`язані з ними права, зокрема, права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов`язкових платежів в тому числі і по Кредитному Договору від 28 лютого 2008 року.

20 серпня 2013 року Кредитор, з метою захисту порушеного права, звернувся до Немирівського районного суду Вінницької області з позовом про стягнення з Позичальника заборгованості за Кредитним Договором від 28 лютого 2008 року.

22 листопада 2013 року Немирівський районний суд Вінницької області, розглянувши зазначений позов в рамках судового провадження по цивільній справі № 140/2257/13-ц, ухвалив заочне рішення (далі Заочне Рішення від 22 листопада 2013 року), яким позовні вимоги задовольнив і стягнув з Позичальника на користь Кредитора заборгованість по Кредитному Договору від 28 лютого 2008 року в розмірі 140 363 (сто сорок тисяч триста шістдесят три) грн. 55 коп. та судових витрат в розмірі 1 403 (одна тисяча чотириста три) грн. 64 коп.

Заочне Рішення від 22 листопада 2013 року набрало законної сили, проте станом на момент подачі цього позову воно не виконано. Відтак, грошове зобов`язання, визначене рішенням суду, вважається простроченим.

З огляду на приписи ст. 625 ЦК України, беручи до уваги розмір простроченого грошового зобов`язання, визначеного Заочним Рішенням від 22 листопада 2013 року, станом на 23 лютого 2022 року розмір нарахованих 3 % річних та інфляційних втрат від суми заборгованості складає 48 369 (сорок вісім тисяч триста шістдесят дев`ять) грн. 71 коп., з яких:

- сума заборгованості за ставкою 3% на суму простроченої заборгованості 12 632 (дванадцять тисяч шістсот тридцять два) грн. 72 коп.;

- сума заборгованості за інфляційними втратами на суму простроченої заборгованості - 35 736 (тридцять п`ять тисяч сімсот тридцять шість) грн. 99 коп.

Нарахування 3% річних та інфляційних втрат здійснювалось щодо заборгованості, визначеної Заочним Рішенням від 22 листопада 2013 року. Станом на 23 лютого 2019 року заборгованість складала 48 369 (сорок вісім тисяч триста шістдесят дев`ять) грн. 71 коп.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями в провадження судді Немирівського районного суду Вінницької області Алєксєєнка В.М. надійшла цивільна справа №930/2606/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою суду від 05 березня 2025 року було про прийнято справу до провадження. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

В ході підготовчих дій, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню та зібрання відповідних доказів, з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, судом долучені письмові докази з боку представника позивача в обгрунтування своїх вимог та письмові докази від відповідача ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Гонтар В.А., в обгрунтування своїх заперечень.

Крім того, представник відповідачки адвокат Гонтар В.А., скориставшись своїм правом, надав суду письмові пояснення згідно яких, він пояснив суду, що у постанові від 27 квітня 2018 року у справі N? 908/1394/17 Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду дійшов висновку, що невиконання боржником грошового зобов?язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦІК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов?язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Аналогічні за змістом висновки викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі N? 910/16945/14, від 16 листопада 2018 року у справі N? 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах N? 905/2324/17, N? 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі N? 924/312/18.

У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов?язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов?язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України N? 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, в подальшому його дія неодноразово продовжувалася.

Позивач звернувся до суду в жовтні 2024 року, а тому період за який можливо нарахування інфляційних та річних складає з жовтня 2021 року по жовтень 2024 року.

З даного періоду слід виключити період з лютого 2022 року по жовтень 2024 року (період дії воєнного стану).

Тому нарахування слід провести за період з жовтня 2021 року по лютий 2022 року, тобто не більше як за 6 місяців.

Розрахунок заборгованості 3% річних за період з жовтня 2021 року по лютий 2022 року - 357,64?6 місяців = 2145,84 грн.

Розрахунок заборгованості інфляційних за період з жовтня 2021 року по лютий 2022 року -

Жовтень 2021 року - 100,9% = 1263,27 грн.

Листопад 2021 року - 100,8% = 1122,9 грн.

Грудень 2021 року - 100,6% = 842,18 грн.

Січень 2022 року - 101,3% = 1824,72 грн.

Лютий 2022 року-101,6% = 2245,81 грн.

Всього - 7298,88 грн.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, в п.5 прохальної частини позову просив розглянути цивільну справу за його відсутності.

Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, від її представника адвоката надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності.

Згідно з вимогами частини другої статті 247 ЦПК України - фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.1, 2, 3ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1, 2, 3ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, відповідно до ч.1ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Зокрема, положеннями ст. ст.12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Судом встановлено, що 28 лютого 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Просто Фінанс» та ОСОБА_2 укладено Кредитний договір № 4, відповідно до умов якого Первісний Кредитор надає Позичальнику кредит у сумі 92 200 (дев`яносто дві тисячі двісті) грн. 00 коп..

Первісний Кредитор виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши Позичальнику грошові кошти у розмірі та порядку, визначеному Кредитним Договором від 28 лютого 2008 року, натомість Позичальником взяті на себе зобов`язання за вказаним правочином належним чином не виконані, у зв`язку з чим у нього сформувалась заборгованість.

18 травня 2012 року між Первісним Кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» укладено «Договір купівлі-продажу кредитного портфелю», відповідно до якого Первісний Кредитор відступає Кредитору права вимоги заборгованості по кредитних договорах, зазначених в Договорі Відступлення від 18 травня 2012 року, у тому числі і по Кредитному Договору від 28 лютого 2008 року. Разом з правами вимоги Кредитору переходять всі пов`язані з ними права, зокрема, права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов`язкових платежів в тому числі і по Кредитному Договору від 28 лютого 2008 року.

20 серпня 2013 року Кредитор, з метою захисту порушеного права, звернувся до Немирівського районного суду Вінницької області з позовом про стягнення з Позичальника заборгованості за Кредитним Договором від 28 лютого 2008 року.

22 листопада 2013 року Немирівський районний суд Вінницької області, розглянувши зазначений позов в рамках судового провадження по цивільній справі № 140/2257/13-ц, ухвалив заочне рішення, яким позовні вимоги задовольнив і стягнув з Позичальника на користь Кредитора заборгованість по Кредитному Договору від 28 лютого 2008 року в розмірі 140 363 (сто сорок тисяч триста шістдесят три) грн. 55 коп. та судових витрат в розмірі 1 403 (одна тисяча чотириста три) грн. 64 коп.

Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З матеріалів справи слідує, що 03.09.2024 року позивач направив на адресу відповідача досудову письмову вимогу щодо дострокового виконання договірних зобов`язань, в якій ТОВ «Кредитні ініціативи» вимагав протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення, сплатити кредитору заборгованість, що виникла за період з 23.02.2019 року по 23.02.2022 року у розмірі 48 369 грн. 71 коп..

Проте дана вимога залишена відповідачем без відповідного реагування.

08.10.2024 року ТОВ "Кредитні ініціативи" звернулось до Немирівського районного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» суму 3 (трьох) відсотків річних та інфляційних втрат, понесених у зв`язку з простроченням грошового зобов`язання у розмірі 48 369 (сорок вісім тисяч триста шістдесят дев`ять) грн 71 коп.

Нарахування 3% річних та інфляційних втрат здійснювалось щодо заборгованості, визначеної Заочним Рішенням від 22 листопада 2013 року. Станом на 23 лютого 2019 року заборгованість складала 48 369 (сорок вісім тисяч триста шістдесят дев`ять) грн. 71 коп.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Стаття 599 ЦК України говорить, що зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином, тобто, винесене рішення про стягнення заборгованості не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошових зобов`язань.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч. 2 ст. 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно дост. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 висловлено правову позицію про те, що припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 року у справі № 912/1120/16 також викладена правова позиція, у відповідності до якої, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК Україниі охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Позивач скористався правом звернення з вимогою про стягнення заборгованості, звернувшись у 2013 році до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом, вимоги якого задоволено рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 22.11.2013 року.

З ухваленням судового рішення про задоволення вимог кредитора, припиняються правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема, сплата чергових платежів, нарахування відсотків, разом із тим виникає грошове зобов`язання із повернення кредитних коштів в повному обсязі та нарахованих на цей час відсотків, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену ст. 625 ЦК України.

Вказане узгоджується з правовими висновками, викладеними Верховним Судом у постанові від 14.02.2018 по справі № 564/2199/15-ц.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем заявлено вимоги про стягнення коштів саме на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів.

З огляду на вищевикладене, розглядаючи спір в межах доводів позову, враховуючи, надання відповідачем пояснень по справі, а також те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося зі зверненням до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України та з цього часу інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, а також аналізуючи викладені вище обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» є такими, що підлягають частковому задоволенню, а саме: Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» суму 3 (трьох) відсотків річних та інфляційних втрат, понесених у зв`язку з простроченням грошового зобов`язання у розмірі 7298,88 грн.

Встановлені судом обставини повністю підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, розподілу підлягають судові витрати.

Враховуючи, що судом вимоги позивача задоволено на 15%, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 363 грн. 36 коп.

Керуючись ст.ст.11,525,526,530,1050,1054 ЦК України, ст.ст.10,12,81,95,141, 247,258-259,263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» суму 3 (трьох) відсотків річних та інфляційних втрат, понесених у зв`язку з простроченням грошового зобов`язання у розмірі 7298 грн. 88 коп.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» судовий збір у розмірі 363 грн. 36 коп.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: В.М. Алєксєєнко