Справа № 752/5965/25
Провадження № 2/752/4941/25
РІШЕННЯ

Іменем України

11 вересня 2025 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Слободянюк А.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У березні 2025 року Акціонерне товариство «Сенс Банк» (далі - АТ «Сенс Банк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 в якому просить стягнути з відповідача на користь АТ «Сенс Банк» заборгованість в сумі 363 090,76 грн, яка складається із заборгованості за кредитом - 178 016,89 грн, і заборгованості по відсотках - 185 073,87 грн, а також 4 357,09 грн сплаченого судового збору та 29 102,62 грн витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 18 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «Альфа-Банк» (12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс-Банк») з метою отримання банківських послуг. 18 грудня 2021 року підписанням оферти на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 501408756, відповідач запропонував позивачу укласти Угоду про надання споживчого кредиту. 18 грудня 2021 року шляхом підписання акцепту пропозиції на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 501408756, позивач прийняв пропозицію відповідача на укладення Угоди про надання споживчого кредиту № 501408756 від 18 грудня 2021 року. У Додатку № 1 до Угоди сторони узгодили графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг. Також сторонами підписано паспорт споживчого кредиту, в розділі 3 якого вказані основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача. Отже, між сторонами 18 грудня 2021 року з дотриманням приписів чинного законодавства України було укладено кредитний договір, за яким відповідач отримав кредит із наступними основними умовами: тип кредиту - «Кредит готівкою», сума кредиту - 180 000,00 грн, процентна ставка - 40,00 % річних, тип ставки - фіксована, строк кредиту - 60 місяців. Однак, взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту відповідач не виконав, припинивши здійснювати платежі в рахунок повернення кредиту та сплачувати проценти за користування ним, з огляду на що в нього утворилась перед позивачем заборгованість, яка заявлена до стягнення в судовому порядку.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 13.03.2025, у справі відкрито спрощене позовне провадження, визначено розгляд справи проводити без повідомлення сторін.

29.04.2025 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому адвокат Кононенко С.В. просить у задоволенні позову відмовити. Посилається на те, що вказаний позов подано не уповноваженою особою, ОСОБА_1 дійсно отримав вказаний кредит, однак протягом встановленого банком строку, достроково розрахувався у повному обсязі з АТ «Альфа-Банк». Заявлені позивачем сума заборгованості за відсотками за кредитним договором у розмірі 185 073,87 грн і сума витрат на правову допомогу в розмірі 29 102,62 грн не підтверджені належними документами.

06.06.2025 від представника позивача надійшли додаткові пояснення про те, що зазначена у відзиві обставина, що ОСОБА_1 дійсно брав кредит, відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Відповідачем погашено заборгованість за кредитом у розмірі 1 983,11 грн, тому стягненню підлягає сума виданого кредиту в розмірі 178 016,89 грн. Між сторонами з дотриманням чинного законодавства укладено кредитний договір, яким визначено процентну ставку 40 % річних, тип ставки - фіксована. В зв`язку із чим, представник АТ «Сенс Банк» зазначає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що згідно з копією оферти на укладання угоди про надання споживчого кредиту № 501408756 від 18 грудня 2021 року, ОСОБА_1 звернувся до АТ «Альфа-Банк» з метою оформлення споживчого кредиту в сумі 180 000,00 грн, процентною ставкою 40 % річних, тип ставки - фіксована, строком 60 місяців.

Також, в матеріалах справи наявний паспорт споживчого кредиту від 18 грудня 2021 року, яким передбачено розмір кредиту, строки кредитування, проценти, а також відповідальність за порушення умов кредитування.

Відповідно до копії акцепту пропозиції на укладання угоди про надання споживчого кредиту № 501408756 від 18 грудня 2021 року, АТ «Акцент-Банк» прийнято пропозицію ОСОБА_1 на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 501408756 від 18 грудня 2021 року на суму кредиту - 180 000,00 грн, з процентною ставкою - 40,00 % річних, тип ставки - фіксована, та строком кредиту - 60 місяців.

В копії Додатку № 1 до угоди про надання споживчого кредиту № 501408756 від 18 грудня 2021 року міститься графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супровідних послуг, в якому визначені: 59 щомісячних платежів по 6 975,30 грн кожен і один місячний платіж в розмірі 6 974,61 грн, реальну річну процентну ставку - 48,2 % і загальну вартість кредиту в розмірі 418 517,31 грн.

Згідно з копією меморіального ордера № 787749244 від 20 грудня 2021 року, АТ «Сенс Банк» перерахував ОСОБА_1 суму за кредитним договором № 501408756 від 18.12.2021 року в розмірі 180 000,00 грн.

Відповідно до копій виписок по особовим рахункам за період з 18 грудня 2021 року по 26 вересня 2024 року, вбачається рух коштів за рахунками відповідача та надання коштів за кредитним договором № 501408756 від 18 грудня 2021 року в розмірі 180 000,00 грн, а також здійснення оплати ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором: 20 січня 2022 року в розмірі 975,30 грн, 21 лютого 2022 року в розмірі 1 007,81 грн, які зараховано банком в рахунок погашення основної суми кредиту та 20 січня 2022 року в розмірі 6 000,00 грн, 21 лютого 2022 року 5 967,49 грн, і 20 вересня 2022 року в розмірі 0,40 грн, які зараховано на сплату процентів за кредитним договором № 501408756 від 18 грудня 2021 року, а всього сплачено 13 951,00 грн.

Згідно з наявним у матеріалах справи розрахунком заборгованості, станом на 26 вересня 2024 року загальна заборгованість за кредитним договором № 501408756 від 18 грудня 2021 року становить 363 090,76 грн, з яких заборгованість за кредитом - 178 016,89 грн, заборгованість по відсотках - 185 073,87 грн.

Відповідно до витягу з державного реєстру банків АТ «Альфа Банк» змінило назву на АТ «Сенс Банк», дата запису 01 грудня 2022 року.

Згідно з довідкою про ідентифікацію АТ «Сенс Банк» підтвердив особу ОСОБА_1 . Підписання договору № 501408756 позичальником здійснено аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора.

02 квітня 2024 року позивачем направлено вимогу про усунення порушень та сплату загальної суми заборгованості, яка станом на 25 березня 2024 року становить 326 322,55 грн.

Відповідно до частин 1, 2 статі 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Отже, між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року № 675-VIII (далі - Закон № 675) якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

За положеннями п. п. 5-7 ч. 1 ст. 3 Закону № 675 електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Згідно п. 15 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» від 05 жовтня 2017 року № 2155-VIII електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис.

За положеннями статей 5-7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» від 22 травня 2003 року № 851-IV електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги».

У разі надсилання електронного документа кільком адресатам або його зберігання на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа.

Якщо автором створюються ідентичні за документарною інформацією та реквізитами електронний документ та документ на папері, кожен з документів є оригіналом і має однакову юридичну силу.

Оригінал електронного документа повинен давати змогу довести його цілісність та справжність у порядку, визначеному законодавством; у визначених законодавством випадках може бути пред`явлений у візуальній формі відображення, в тому числі у паперовій копії. Електронна копія електронного документа засвідчується у порядку, встановленому законом.

Копією документа на папері для електронного документа є візуальне подання електронного документа на папері, яке засвідчене в порядку, встановленому законодавством.

Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 дійшов висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України регламентовано, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 стаття 82 ЦПК України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Статтями 641, 642 ЦК України визначено, що оферта - це пропозиція певній стороні укласти договір з урахуванням викладених умов. Оферта вважається прийнятою після її акцепту.

Електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації особи, що підписувала електронний документ. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа, що узгоджується з вимогами ст. 6 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг».

Лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Отже, в силу положень Закону № 675 в момент укладення правочину відповідач приймає на себе зобов`язання, погодившись на істотні умови фінансової установи.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19 та від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 щодо можливості укладення договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем.

Що стосується заявлених вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс-Банк» основної суми боргу за кредитним договором, то суд вважає, що наявні правові підстави для стягнення отриманої суми коштів, оскільки сторона відповідача підтвердила вказаний факт, а також обставини надання ОСОБА_1 коштів у розмірі 180 000,00 грн доводяться виписками по особовим рахункам відповідача за період з 18 грудня 2021 року по 26 вересня 2024 року.

При визначенні розміру основної суми заборгованості суд виходить з того, що відповідачем не надано суду жодних доказів, які б підтверджували факт повернення в повному обсязі отриманих за кредитним договором № 501408756 від 18 грудня 2021 року коштів у розмірі 180 000,00 грн.

Разом з тим, як встановлено судом вище з виписок по особовим рахункам ОСОБА_1 за період з 18 грудня 2021 року по 26 вересня 2024 року, відповідачем сплачено всього на погашення кредитної заборгованості 13 951,00 грн.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про доведеність позивачем наявності заборгованості кредитним договором № 501408756 від 18 грудня 2021 року за тілом кредиту в розмірі 178 016,89 грн.

Щодо вимог про стягнення суми заборгованості за відсотками за кредитним договором № 501408756 від 18 грудня 2021 року в розмірі 185 073,87 грн, то суд зазначає, що акцепт пропозиції на укладання угоди про надання споживчого кредиту № 501408756 від 18 грудня 2021 року, який наявний в матеріалах справи, не містить підпису ОСОБА_1 .

При цьому, підписанням електронним підписом цього акцепту, позичальник свідчить про отримання всієї інформації про умови кредитування.

І лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17).

Однак, такий електронний підпис ОСОБА_1 та номер його ідентифікатора в акцепті відсутні.

Також, відсутній відповідний електронний підпис відповідача та номер його ідентифікатора в графіку платежів (Додаток № 1), що є невід`ємною частиною угоди про надання споживчого кредиту № 501408756 від 18 грудня 2021 року.

Крім того, в паспорті споживчого кредиту та оферті на укладання угоди про надання споживчого кредиту № 501408756 від 18 грудня 2021 року від імені ОСОБА_1 також відсутні будь-які підписи відповідача, у тому числі електронні.

Окрім того, суд зауважує, що довідка АТ «Сенс Банк» про ідентифікацію клієнта ОСОБА_1 є внутрішнім одностороннім документом банку та не може підтверджувати обставини укладення між сторонами договору № 501408756 від 18 грудня 2021 року в електронній формі, а також того, що останньому були відомі умови такого договору.

Тому, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому виді умови угоди про надання споживчого кредиту № 501408756 від 18 грудня 2021 року в частині визначення процентної ставки в розмірі саме 40 % річних.

З підстав наведеного, суд не приймає до уваги посилання представника позивача про наявність у ОСОБА_1 заборгованості за відсотками в розмірі 185 073,87 грн та обов`язку по її сплаті, оскільки не надано доказів, що в позикодавця виникло право по їх нарахуванню у вказаному розмірі. Також відсутні підстави вважати, що надані суду документи оферта та акцепт угоди про надання споживчого кредиту, в тому числі Додаток № 1, а також паспорт споживчого кредиту від імені відповідача підписані останнім та, що йому були відомі умови такого договору, які підтверджень про накладення на ці документи електронного підпису або електронного цифрового підпису, чи електронного підпису одноразовим ідентифікатором, чи аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису), не містять.

Між тим, наданий розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який відповідно повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), а тому не може підтверджувати сам факт обумовлення між сторонами розміру відсоткової ставки за користування кредитом.

Такий висновок щодо оцінки односторонніх документів банку кореспондує висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року, прийнятій у справі № 342/180/17.

Крім того, що стосується заявленої в позові суми заборгованості за відсотками за кредитним договором № 501408756 від 18 грудня 2021 року в розмірі 185 073,87 грн, то така сума також не узгоджується з наданими позивачем доказами, а саме виписками по особовим рахункам за період з 18 грудня 2021 року по 26 вересня 2024 року.

Обставини зарахування згідно з виписками по особовим рахункам ОСОБА_1 сплачених ним сум: 20 січня 2022 року в розмірі 6 000,00 грн, 21 лютого 2022 року 5 967,49 грн, і 20 вересня 2022 року в розмірі 0,40 грн, позивачем в односторонньому порядку на сплату процентів за кредитним договором № 501408756 від 18 грудня 2021 року, не можуть підтверджувати, що відповідач погодив і був обізнаний про встановлений розмір процентної ставки за спірним договором, оскільки банк самостійно нараховує та розподіляє платежі за кредитом, тому вказані суми підлягають зарахуванню на погашення заборгованості за тілом кредиту.

Вказане відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц, яка зводиться до того, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми, які підлягають стягненню.

Отже, відсутні підстави вважати, що при укладенні між сторонами у справі договору, банк дотримався вимог про повідомлення відповідача як споживача про умови кредитування в частині визначення розміру процентів за користування кредитними коштами та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Такий висновок відповідає принципам справедливості, добросовісності та розумності.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в розмірі .

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь АТ «Сенс Банк» підлягає стягненню сплачений судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (45,73 %) у сумі 1 992,50 грн.

Разом з тим, позивач просив стягнути з відповідача витрати понесені ним на правничу допомогу у розмірі 29 102,62 грн.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження понесених витрат позивачем на правову допомогу до матеріалів справи надано копію договору про надання послуг № 1006 від 28 січня 2025 року, копію свідоцтва адвоката Кізко Л.С. про право на зайняття адвокатською діяльністю, та копію довіреності № 023784/25.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

За приписами статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем до матеріалів справи додано копію договору про надання послуг № 1006 від 28 січня 2025 року, який укладено між АТ «Сенс Банк» та АО «СмартЛекс», в особі керуючого партнера Лойфера А.Е.

Відповідно до п. 1.1. договору, відповідно до умов договору, замовник замовляє, а виконавець зобов`язується надати послуги, які полягають у здійсненні від імені та в інтересах замовника юридичних та фактичних дій щодо стягнення заборгованості з боржників замовника, які виникли внаслідок невиконання/неналежного виконання такими боржниками кредитних договорі, договорів позики, інших угод, які не забезпечені заставою та/або спонуканню їх до погашення такої заборгованості, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити такі послуги.

Відповідно до пункту 3.1 договору за надання послуг, що полягають у вчиненні виконавцем дій, передбачених пунктом 1.1.1. та пункту 1.1.2 договору, замовник сплачує виконавцю винагороду у розмірі: за підготовку і подання позовної заяви - 375 грн, за отримання рішення суду - 225 грн, комісійна винагорода від стягнутих коштів на користь замовника - 7,85 %.

Позовна заява, подана до суду та підписана адвокатом Кізко Л.С., на підставі доданої до неї копії довіреності від 03 лютого 2025 року, що відповідає положенням ст. 62 ЦПК України та спростовує посилання представника відповідача у відзиві на позовну заяву про те, що вказаний позов подано неуповноваженою особою.

Поряд із цим, до позовної заяви не додано жодних доказів того, що адвокат Кізко Л.С., якій АТ «Сенс Банк» видав довіреність на право представляти його інтереси в судах, має відношення до АО «СмартЛекс» з яким позивачем було укладено договір на надання правової допомоги.

З огляду на викладене, зважаючи на те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, зважаючи на те, що договір про надання правової допомоги укладений з АО «СмартЛекс», а позов поданий до суду адвокатом Кізко Л.С., з якою позивач не укладав договору про надання правової допомоги, відомості про те, що адвокат Кізко Л.С. здійснює свою адвокатську діяльність у складі АО «СмартЛекс» суду не надано, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь АТ «Сенс Банк» витрат на правову допомогу в розмірі 29 102,62 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 4, 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 279, 354 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» заборгованість за кредитом в розмірі 166 049 (сто шістдесят шість тисяч сорок дев`ять) гривень 00 копійок.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» судовий збір у розмірі 1 992 (одна тисяча дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 50 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повний текст рішення не був вручений у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного тексту рішення.

Відомості про учасників справи:

Позивач - Акціонерне товариство «Сенс Банк», , місцезнаходження: вул. Велика Васильківська, буд. 100, м. Київ, 03150;

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення суду складено 11 вересня 2025 року.

Суддя А.В. Слободянюк