Справа № 472/1165/24
Провадження №2/472/121/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2025 року с-ще Веселинове

Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Тустановського А.О.,

за участю секретаря Маслюк А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Веселинове Миколаївської області матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради, Степівська сільська рада Миколаївського району Миколаївської області, про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

28 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради, Степівська сільська рада Миколаївського району Миколаївської області, про позбавлення батьківських прав.

В позовній заяві представник позивача ОСОБА_3 зазначила, що з 30 січня 2010 року ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 проживали в зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюбні відносини між сторонами та їх спільне проживання було припинено у 2011 році.

13 січня 2015 року заочним рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було розірвано. Також стягнуто з відповідача ОСОБА_2 аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 500 (п`ятсот) гривень щомісячно на користь ОСОБА_5 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , починаючи з 03.10.2014 року до досягнення дитиною повноліття.

Позивач ОСОБА_1 09 жовтня 2015 року уклала шлюб з ОСОБА_6 та змінила прізвище з « ОСОБА_7 » та « ОСОБА_8 ».

Спільна дочка сторін ОСОБА_9 проживає разом з позивачем та двома сестрами від теперішнього шлюбу матері.

Всі питання щодо виховання, освіти, розвитку та матеріального забезпечення дитини вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Відповідач з донькою не бачиться та не спілкується(навіть в телефонному режимі), не приймає участі в її вихованні, не цікавиться її життям, в той час як позивачка ніколи не чинила йому перешкод у цьому.

Відповідач не виконує свої батьківські обов`язки, передбачені законом та моральними засадами суспільства, свідомо самоусунувся від виховання дитини, не виконує батьківські обов`язки з її утримання, свої обов`язки переклав на позивачку, відповідач не виконує свого батьківського обов`язку відносно дитини щодо участі у її вихованні, не приймає участь у її моральному становленні, як особистості та матеріальному забезпеченні.

Просить суд позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою від 30 жовтня 2024 року провадження по справі було відкрито та призначено підготовче судове засідання.

28 серпня 2025 року ухвалою суду було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, але до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності та позивача, позовні вимоги підтримують повністю та просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, але до суду надійшла заява про визнання позову, та просить суд розглядати справу у його відсутність.

Представники третіх осіб: Служби у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради, Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради, Степівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Суд, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених вимог та наданих доказів, приходить до наступних висновків.

В силу статті 9 Конституції України, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів).

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя.

Так, Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

Положеннями ст. 3 Конвенції про права дитини (ратифікована Україною 27.02.1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Статтею 164 СК України передбачено вичерпний перелік обставин, за яких матір або батька може бути позбавлено батьківських прав щодо усіх дітей або когось з них. Батьки можуть бути позбавленні батьківських прав у разі, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

За змістом статті 164 СК України позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей (пункт 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав").

Відповідно до ст. 150 СК України, ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Згідно ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Матеріалами справи встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Виконкомом Степівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області (а.с. 10), є батьком неповнолітньої дитини доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мати зазначено ОСОБА_5 .

Відповідно до довідки № 7105- від 06.04.2022 року та № 7105- від 06.04.2022 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , взяті на облік як внутрішньо переміщені особи та місце проживання: АДРЕСА_1 (а.с. 8,13).

Заочним рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 13 січня 2015 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , зареєстрований Степівською сільською радою Миколаївського району Миколаївської області від 30.01.2010 року, актовий запис № 02 розірвано. Після розірвання шлюбу позивачці ОСОБА_5 залишено шлюбне прізвище « ОСОБА_7 ». Стягнено з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти в твердій грошовій формі у розмірі 500 (п`ятсот) гривень щомісячно на користь ОСОБА_5 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , починаючи з 03.10.2014 року до досягнення дитиною повноліття. (а.с. 14-16)

Відповідно до довідки № 94 від 29.07.2024 року, виданої директором Уманської гімназії № 5 Уманської міської ради Черкаської області Олени Кернос, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дійсно навчається в 9-А класі Уманської гімназії № 5 Уманської міської ради Черкаської області. Батько ОСОБА_4 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за час навчання доньки у закладі з 01.09.2023 року по 29.07.2024 року зацікавленості до шкільного життя дитини не проявляв, участі у вихованні не приймав, з учителями не спілкувався (а.с. 17).

Згідно довідки № 67215/20.3-24 від 25.07.2024 року, виданої в.о. начальника відділу Першого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Дар`єю Багній, ОСОБА_1 згідно матеріалів виконавчого провадження дійсно не отримувала аліменти від ОСОБА_2 за період з 01.01.2024 року по 30.06.2024 року, згідно з виконавчим листом № 480/2402/14-ц, виданого Миколаївським районним судом Миколаївської області. (а.с. 18).

Згідно із розрахунком заборгованості, складеним головним державним виконавцем Світланою Крецу, станом на 22.07.2024 року загальний розмір заборгованості по сплаті аліментів за боржником ОСОБА_10 становить 43 447 грн. 09 коп. (а.с. 19-22).

Відповідно до посвідчення НОМЕР_2 , виданого Уманською міською радою Управління праці та соціального захисту населення від 01 листопада 2023 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_6 є багатодітною сім`єю (а.с. 23,24)

Згідно з висновком начальника відділу служби у справах дітей Наталії Балинської, затвердженого рішенням виконавчого комітету Степівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області від 11 липня 2025 року № 63, остання вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , відносно доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4

Відповідно до вимог ч. ч. 2, 3, 5 ст. 150, ч. 3 ст. 155, ст. 180 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток останньої, забезпечити здобуття нею загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, що є найважливішими обов`язками матері і батька, а також повинні матеріально утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

Ч. ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» (аналогічно положеннями Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року) передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Згідно ч. 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачає, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Відповідно до п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (ч. 1 ст. 9 Конвенції).

В рішеннях Європейського Суду з прав людини у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року та у справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року висловлено наступне: «Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним».

Фактичне розірвання сімейних зв`язків, що означає позбавлення дитини її коріння, може бути виправдане лише за виняткових обставин, має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини. Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. Сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (справа «Савіни проти України», рішення від 18 грудня 2008 року).

Тому, ретельно зваживши доводи, надані докази, встановлені в судовому засіданні обставини, суд вважає доцільним позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_4 .

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У відповідності до ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача ОСОБА_11 на користь позивача витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 258, 263-265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради, Степівська сільська рада Миколаївського району Миколаївської області, про позбавлення батьківських прав - задовольнити повністю.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , батьківських прав відносно доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , судовий збір на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 вересня 2025 року.

Суддя Веселинівського районного суду

Миколаївської області А.О. Тустановський