Єдиний унікальний номер 722/1698/25
Номер провадження 2/722/587/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2025 року Сокирянський районний суд Чернівецької області

в складі:

головуючого судді Припхан І.І.,

секретаря судових засідань Козак А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сокирянської міської ради Дністровського району Чернівецької області про визнання права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Сокирянського районного суду Чернівецької області із вказаним вище позовом.

Посилався на те, що він є власником земельної ділянки площею 0,3027 га, кадастровий номер :01:001:1248, місце розташування АДРЕСА_1 . На належній йому земельній ділянці ним за власні кошти було здійснено будівництво нерухомого майна, нежитлового приміщення, загальною площею 59,50 кв.м. В подальшому на замовлення позивача КП «Сокирянське бюро технічної інвентаризації» виготовлено Технічний паспорт адреса об`єкта: АДРЕСА_1 згідно якого площа нерухомого майна становить 696,20 кв.м., а саме тарне відділення, камери для зберігання фруктів в кількості 4 шт.

Зазначав, що при самовільному будівництві даної нежитлової будівлі права інших осіб не були порушені, а сама будівля не виходить за межі належної йому земельної ділянки.

На даний час, згідно Звіту про проведення технічного обстеження від 02.04.2025 року встановлено можливість щодо надійної та безпечної експлуатації вказаних приміщень.

Враховуючи викладене просив суд визнати за ним право власності на нерухоме майно загальною площею 696,20 кв.м., що складається з тарного відділення загальною площею 277,30 кв.м., камери для зберігання фруктів загальною площею 106,80 кв.м., камери для зберігання фруктів загальною площею 104,30 кв.м., камери для зберігання фруктів загальною площею 104,20 кв.м., камери для зберігання фруктів загальною площею 103,60 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , судові витрати просив з відповідача не стягувати.

Позивач в судове засідання не з`явився, однак 20.08.2025 року подав до суду клопотання за змістом якого просив провести розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача Сокирянської міської ради Дністровського району Чернівецької області направив до суду письмову заяву про розгляд справи без участі представника, у зв`язку з відсутністю заперечень Сокирянської міської ради щодо задоволення позову.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

З`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вивчивши та дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті суд вважає, що позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню з огляду на таке.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

За приписами частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч.1 ст.373 ЦК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Елементом особливої правової охорони землі є норма частини другої статті 14 Конституції про те, що право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону; право власності на землю гарантується Конституцією України (частина друга статті 373 ЦК України).

Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення (частина четверта статті 373 ЦК України). Цільове призначення земель України покладено законодавцем в основу розмежування правових режимів окремих категорій земель (розділ ІІ «Землі України» ЗК України), при цьому такі режими характеризуються високим рівнем імперативності, відносно свободи розсуду власника щодо використання ним своєї земельної ділянки.

Так само є нормативно регламентованим право власника на забудову земельної ділянки, яке здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням (частина третя статті 375 ЦК України).

Відповідно до змісту частини четвертої статті 375 ЦК України у разі, коли власник здійснює на його земельній ділянці самочинну забудову, її правові наслідки встановлюються статтею 376 ЦК України.

За положеннями частини першої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

За рішенням суду на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК України).

Таку правову позицію висловила Велика палата Верховного Суду в постанові №916/2791/13 від 07.04.2020 року.

Судом встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 03.03.2025 року № 416070490 ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,3027 га, кадастровий номер :01:001:1248.

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку категорія земель - землі сільськогосподарського призначення, вид цільового призначення - 01.12 для ведення фермерського господарства.

Згідно технічного паспорту виробничої будівлі, виготовленого КП «Сокирянське БТІ» 26.03.2025 року, ОСОБА_1 на земельній ділянці здійснив будівництво виробничої будівлі літ. «А» загальною площею 696,20 кв.м., що складається з тарного відділення загальною площею 277,30 кв.м., камери для зберігання фруктів загальною площею 106,80 кв.м., камери для зберігання фруктів загальною площею 104,30 кв.м., камери для зберігання фруктів загальною площею 104,20 кв.м., камери для зберігання фруктів загальною площею 103,60 кв.м.

Відповідно до Звіту про оцінку майна, виготовленого 11.04.2025 року ТОВ «Оцінка-інформ», ринкова вартість, без урахування ПДВ, об`єкта нерухомого майна будівлі фруктосховища (літ.А) загальною площею 696,20 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , складає 699 403,00 грн.

Як вбачається із Звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об`єкта: фруктосховище літ. «А», АДРЕСА_1 . №17-25 від 02.04.2025 року встановлено можливість щодо його експлуатації.

Таким чином судом встановлено, що позивачем було здійснено будівництво нежитлової будівлі, а саме виробничої будівлі на належній йому на вказаних вище правових підставах земельній ділянці по АДРЕСА_1 .

Верховний Суд в своїх постановах неодноразово зазначав, що для того щоб визнати об`єкт самочинним будівництвом, достатньо однієї з ознак, а саме:

об`єкт нерухомості збудований або будується на земельній ділянці, яку не було відведено для цієї мети;

об`єкт нерухомості збудований або будується без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проєкту;

об`єкт нерухомості збудований або будується з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Разом з цим, Верховний Суд у постанові від 21.10.2020 року в справі № 910/2939/193 висловив таку правову позицію: «Зміст приписів статті 376 ЦК України підтверджує неможливість застосування інших, ніж ті, що встановлені цією статтею, способів легітимізації (узаконення) самочинного будівництва та набуття права власності на такі об`єкти. Реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, яка його здійснила, не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного».

За вказаною правовою позицією, існують випадки, коли можна визнати право власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду. Такими випадками є:

надання земельної ділянки в установленому порядку особі, яка здійснила самочинне будівництво, під уже збудоване майно і визнання права власності за цією особою;

визнання права власності на нерухоме майно на вимогу власника (користувача) земельної ділянки, на якій майно збудовано, якщо це не порушує права інших осіб.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 23 вересня 2019 року у справі № 309/3887/17, звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що це питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Відповідно до Витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про звернення до ЦНАП Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва від 24.07.2025 року ОСОБА_1 відмовлено у внесенні відомостей у систему.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

За статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (стаття 331 ЦК України).

За змістом частини 3 ст.376 ЦК України, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

При цьому формулювання положень статті 376 ЦК України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Оскільки судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 здійснив будівництво виробничої будівлі на належній йому на праві власності земельній ділянці та не порушив права будь-яких інших третіх осіб, суд вважає, що наявні всі правові підстави для задоволення поданого ним позову, з метою захисту його порушеного права.

Керуючись ст.ст.14, 41, 124 Конституції України, ст.ст.328, 331, 373, 375, 376, 627, 628 ЦК України, ст.ст.4-6, 13, 48, 51, 76-81, 83, 141, 158, 175, 258-259, 268, 273, 280-284, 354-356 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Сокирянської міської ради Дністровського району Чернівецької області про визнання права власності на нерухоме майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на нерухоме майно загальною площею 696,20 кв.м., що складається з тарного відділення загальною площею 277,30 кв.м., камери для зберігання фруктів загальною площею 106,80 кв.м., камери для зберігання фруктів загальною площею 104,30 кв.м., камери для зберігання фруктів загальною площею 104,20 кв.м., камери для зберігання фруктів загальною площею 103,60 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду через Сокирянський районний суд Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: І.І.Припхан