У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.09.2025 місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді Світлик О.М.,

за участі секретаря судового засідання Заяць А.В.,

представника заявника (позивача за первісним позовом, стягувача) Німець О.М.,

представника відповідача за первісним позовом (боржника) ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгороді скаргу ОСОБА_2 , де особа, дії якої оскаржуються: державний виконавець відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Троцюк Віктор Володимирович, інші учасники справи: ОСОБА_3 , орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради, на повідомлення державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду із скаргою, де особа, дії якої оскаржуються: державний виконавець відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Троцюк В.В., інші учасники справи: ОСОБА_3 , орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради, на повідомлення державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

На обґрунтування доводів скарги заявник посилається на те, що 31.07.2025 він звернувся до відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою про прийняття рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.10.2024 у справі №308/4263/24 до примусового виконання.

06.08.2025 він отримав лист в.о. начальника відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції М. Венжеги, відповідно до якого йому було роз`яснено, що рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.10.2024 у справі №308/4263/24 не відноситься до виконавчих документів, що підлягають примусовому виконанню, визначених ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження».

Після цього він негайно звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із заявою про видачу виконавчого листа, який він отримав 07.08.2025.

Після отримання виконавчого листа 08.08.2025 він повторно звернувся до відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою про прийняття до виконання виконавчого листа від 07.08.2025 про примусове виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.10.2024 та відкриття виконавчого провадження у справі. Дана заява була ним власноруч подана до відділу ДВС, що підтверджується відміткою на його примірнику заяви.

Однак, 11.08.2025 державним виконавцем Троцюком В.В. було винесено повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання у зв`язку з тим, що виконавчий документ не передбачає застосування заходів примусового виконання рішення, оскільки судом визначено спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні малолітнього ОСОБА_4 шляхом встановлення проживання малолітнього ОСОБА_4 почергово з кожним із батьків, а саме: один тиждень з батьком, наступний тиждень з матір`ю (виконавчий документ не містить заходів примусового виконання, передбачений ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» (в тому числі таких як встановлення побачення з дитиною чи рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною), оскільки даним виконавчим документом передбачено лише визначення місця проживання малолітньої дитини).

З вказаним повідомленням не погоджується та вважає, що таке винесено державним виконавцем без дотримання вимог Закону України «Про виконавче провадження», а тому підлягає скасуванню.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.10.2024 у справі №308/4263/24 позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу та визначення способу участі у вихованні дитини задоволено, шлюб, укладений між сторонами, що зареєстрований в Ужгородському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області 25.05.2018, про що зроблено відповідний актовий запис №345 розірвано, після розірвання шлюбу відновлено ОСОБА_5 дошлюбне прізвище « ОСОБА_6 ». Визначено спосіб участі ОСОБА_2 та ОСОБА_5 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_4 у наступній формі: малолітній ОСОБА_4 проживає почергово з кожним із батьків, а саме один тиждень з батьком ОСОБА_2 , наступний тиждень з матір`ю ОСОБА_5 . Зустрічну позовну заяву адвоката Радь І.І., який діє в інтересах ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про визначення місця проживання дитини задоволено та дитину ОСОБА_4 залишено проживати разом з матір`ю за адресою її місця проживання.

Відповідно до постанови Закарпатського апеляційного суду від 08.04.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах його діє адвокат Петрик В.В., залишено без задоволення, рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.10.2024 без змін.

Заявник вказує, що до останнього часу він та ОСОБА_7 добровільно виконували вказане рішення, оскільки завжди був настроєний на конструктивні відносини та завжди сприяв тому, щоб їхня дитина почувалася комфортно та не відчувала розриву відносин між батьками. Проте, протягом останніх кількох місяців ОСОБА_8 почала зловживати своїм становищем, трактувати рішення суду таким чином як їй заманеться та брати на себе більше прав, ніж передбачено вказаним рішенням суду.

Зокрема, ОСОБА_8 постійно втручається в його спілкування з дитиною: в тиждень, коли син ОСОБА_9 з ним, вона постійно вказує, що він має з дитиною робити, куди ходити, пише смс-повідомлення такого характеру, слідкує де він перебуває з сином, надзвонює пізно ввечері, коли вони з сином вже лягають спати.

Вважає, що такі права ОСОБА_8 не передбачені рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.10.2024 та є втручанням в його батьківські права щодо виховання сина.

Як зауважує заявник, що ОСОБА_8 самостійно. без погодження з ним. записала сина, як йому відомо, в три різні школи. Водночас, рішенням суду визначено рівноцінну участь батьків у вихованні дитини. Тобто вона мала узгодити вибір школи для сина із ним, оскільки інтелектуальний розвиток дитини є складовою її виховання, а забезпечення здобуття дитиною освіти є одним із обов`язків батьків щодо виховання дитини.

Вказаний обов`язок закріплений в СК України та відповідно до положень статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Аналізуючи вказані норми можна виснувати, що інтелектуальний розвиток дитини є обов`язком обох батьків рівноцінно. А тому, зважаючи на встановлений спосіб участі його та ОСОБА_8 у вихованні дитини відповідно до рішення суду, вони б мали дійти спільної згоди щодо визначення школи для їхнього сина ОСОБА_9 .

ОСОБА_8 тероризує школу, яка вже зарахувала, дитину своїм бажанням перевести дитину в інший навчальний заклад, позаписувала дитину в багато закладів, позаймала «дефіцитні» місця першокласників. Своїми перебільшеними правами щодо виховання дитини погрожує «розбірками» школі, де їхній син вже зарахований.

Крім того, відповідно до рішення суду від 07.10.2024 чітко встановлено графік спілкування з дитиною рівноцінно 50% на 50% кожного з батьків. Однак, ОСОБА_8 кожного разу встановлює інший час та місце, коли та де він може забрати сина. Кожного разу він змушений до неї звертатися, щоб дізнатися звідки та коли він може забрати сина. Вказаним ОСОБА_8 забирає його час спілкування з сином та він фактично не проводить з ним свою половину часу.

Наголошує, що 10.06.2025 ОСОБА_8 самостійно запровадила складний порядок погодження з нею як він має забирати дитину (за 24 години з детальними подробицями, інакше «втрачає» право бачитися з дитиною), в той час відповідно до рішення суду від 07.10.2024 вона не має таких повноважень.

Звертає увагу, що ОСОБА_8 погрожувала, що не віддасть йому дитину через всякі формальності, наприклад, якщо він її не повідомить за 24 год. про те, що він бажає брати дитину, то він втратить можливість отримати сина у свій тиждень. Через це він боїться, що вона припинить давати йому дитину і буде вигадувати ще якісь умови, не передбачені рішенням суду і він не зможе повноцінно брати участь у вихованні їхнього сина.

Саме у зв`язку з вищевказаними обставинами він звернувся до відділу ДВС із заявою про примусове виконання рішення суду, оскільки вони з ОСОБА_8 не змогли самостійно домовитися про детальний порядок участі у вихованні їхнього сина ОСОБА_4 , та він сподівався, що державний виконавець встановить час і місце передання сина кожному з них.

Посилаючись на положення ч. 1 ст. 63, ч. 1-3 ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» заявник вказує, що у даному випадку час і місце побачень не визначені, що він і просив визначити державного виконавця, що входить до його безпосередніх повноважень.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному ч. 1 ст. 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність.

У всіх своїх заявах він посилався на вищевказані норми Закону України «Про виконавче провадження», проте державний виконавець не взяв їх до уваги та виніс оскаржуване повідомлення.

Звертає увагу, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.10.2024 передбачено лише загальний порядок участі його та ОСОБА_8 у вихованні сина ОСОБА_4 тиждень на тиждень, однак не встановлено конкретного часу та місця передачі дитини.

Визначення часу та місця побачення є обов`язком державного виконавця, який чітко передбачений ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження», а тому виконавчий лист, виданий на виконання рішення від 07.10.2024, підлягає примусовому виконанню.

Саме про час та місце побачень з дитиною вони з ОСОБА_8 не можуть домовитися, оскільки ОСОБА_8 чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, ставить умови передачі йому дитини, які не передбачені рішенням суду. Ці обставини зумовили звернення до державного виконавця із заявою про примусове виконання рішення суду.

На підставі наведеного, заявник просить суд: скасувати повідомлення державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Троцюка В.В. від 11.08.2025 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання; зобов`язати державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Троцюка В.В. відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.08 2025 у справі №308/4263/25.

Представник заявника (позивача за первісним позовом, стягувача) адвокат Німець О.М. у судовому засіданні вимоги скарги підтримала та просила задовольнити з підстав, наведених у скарзі та доданих до неї документів. При цьому просила уточнити прохальну частину скарги щодо визнання дій державного виконавця незаконними.

Представник відповідача за первісним позовом (боржника) адвокат Матіко С.Р. у судовому засіданні щодо задоволення скарги заперечив, вважаючи таку необґрунтованою.

Державний виконавець відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Троцюк В.В. у судове засідання не з`явився, однак його неявка у відповідності до ч. 2 ст. 450 ЦПК України не перешкоджає розгляду скарги.

Разом з тим, від представника відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшов відзив на скаргу, у якому просить відмовити у задоволенні скарги в повному обсязі, а розгляд скарги проводити без участі представника відділу ДВС у місті Ужгороді. Зауважив, що відділ ДВС у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції заперечує проти задоволення вищезазначеної скарги, враховуючи те, що підстави відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа у справі №308/4263/24, виданого Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області 06.08.2025, відсутні, оскільки виконавчий документ не передбачає застосування заходів примусового виконання. Оскільки виконавчим листом встановлено місце проживання малолітнього ОСОБА_4 почергово з кожним із батьків, по вищевказаним виконавчим документам не передбачено заходів примусового виконання рішення відповідно до ст. 63, 64 Закону України «Про виконавче провадження».

Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду скарги, у судове засідання не з`явився.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи за поданою скаргою та додані до неї документи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.10.2024 у справі №308/4263/24 задоволено позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу та визначення способу участі у вихованні дитини. Ухвалено шлюб, укладений між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що зареєстрований в Ужгородському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області 25.05.2018, про що зроблено відповідний актовий запис №345 та видано свідоцтво про шлюб НОМЕР_1 від 25.05.2018 розірвати. Після розірвання шлюбу відновити ОСОБА_5 дошлюбне прізвище « ОСОБА_6 ». Визначити спосіб участі ОСОБА_2 та ОСОБА_5 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у наступній формі: малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає почергово з кожним із батьків, а саме один тиждень з батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступний тиждень з матір`ю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Задоволено зустрічну позовну заяву адвоката Радь Івана Івановича, який діє в інтересах ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про визначення місця проживання дитини. Ухвалено дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , залишити проживати разом з матір`ю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою її місця проживання.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 08.04.2025 рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.10.2024 залишено без змін.

31.07.2025 ОСОБА_2 звернувся до відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою, у якій просив прийняти до виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.10.2024 у справі №308/4263/24, яке набрало законної сили 08.04.2025, а також встановити графік почергової участі у вихованні дитини, заборонити ОСОБА_8 вчиняти певні дії.

Листом в.о. начальника відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Венжеги М. щодо прийняття до виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.10.2024 у справі №308/4263/24 повідомлено, що зазначене рішення не відноситься до виконавчих документів, які підлягають примусовому виконанню, визначених ч. 1 ст. 3 Закону України «При виконавче провадження».

06.08.2025 на виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.10.2024 у справі №308/4263/24 судом видано виконавчий лист щодо визначення способу участі ОСОБА_2 та ОСОБА_5 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у наступній формі: малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає почергово з кожним із батьків, а саме один тиждень з батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступний тиждень з матір`ю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

07.08.2025 ОСОБА_2 звернувся до відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою, у якій просив прийняти до виконання вказаний виконавчий лист та відкрити виконавче провадження у справі.

Старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Троцюком В.В. винесено повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 11.08.2025 №79346, згідно з яким за результатами розгляду заяви щодо примусового виконання виконавчого листа у справі №308/4263/24, виданого 06.08.2025 Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області, встановлено, що виконавчий документ не передбачає застосування заходів примусового виконання рішення, оскільки судом визначено спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні малолітнього ОСОБА_4 шляхом встановлення проживання малолітнього ОСОБА_4 почергово з кожним із батьків, а саме: один тиждень з батьком, наступний тиждень з матір`ю (виконавчий документ не містить заходів примусового виконання, передбачений ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» (в тому числі таких як встановлення побачення з дитиною чи рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною), оскільки даним виконавчим документом передбачено лише визначення місця проживання малолітньої дитини). Враховуючи вищезазначене, керуючись п. 7 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається без прийняття до виконання.

Не погоджуючись з цим повідомленням державного виконавця заявник звернувся до суду з даною скаргою.

У судовому засіданні представники сторін підтвердили відсутність обставин щодо невиконання судового рішення у добровільному порядку та свідоме ухилення від його виконання, водночас зауважили на невизначеності у судовому рішенні порядку його виконання в частині дня передання дитини для проживання у одного із батьків, а також конкретного місця такого передання.

Під час розгляду скарги встановлено, що ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою від 14.08.2025 про ухвалення додаткового рішення у справі №308/4263/24, яким просив визначити спосіб участі ОСОБА_2 та ОСОБА_5 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_4 у наступній формі: малолітній ОСОБА_4 проживає почергово з кожним із батьків, а саме один тиждень з батьком ОСОБА_2 , наступний тиждень з матір`ю ОСОБА_5 , наступним чином: місце передання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від батька до матері та від матері до батька встановити за адресою: АДРЕСА_1 ; час передання дитини щочетверга о 19.00 год.; зобов`язати матір дитини ОСОБА_8 передати дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , його батьку ОСОБА_2 ; заборонити ОСОБА_8 одноосібно визначати інший порядок участі батьків у вихованні дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; заборонити ОСОБА_8 встановлювати не передбачені рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.10.2024 умови щодо передачі дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , один одному.

Крім того, ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою від 14.08.2025 про надання роз`яснення судового рішення, у якій просив надати роз`яснення судового рішення, ухваленого Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області від 07.10.2024 у справі №308/4263/24, щодо об`єму прав та обов`язків батьків, зокрема, але не виключно: чи зобов`язаний він повідомляти ОСОБА_8 за 24 год. до дня, коли він отримає сина про свій намір його отримати? Якщо так, чи може це бути підставою для ненадання йому дитини згідно з способом участі визначеного рішенням суду у вихованні малолітнього сина ОСОБА_4 щодо проживання дитини тиждень на тиждень по черзі у батьків? Чи має право ОСОБА_8 у тиждень коли їхній син ОСОБА_9 проживає з ним давати йому вказівки щодо реалізації його батьківських прав (куди ходити з дитиною, писати смс-повідомлення такого характеру, слідкувати, де він перебуває з сином, надзвонювати пізно ввечері, коли вони з сином вже лягають спати, приходити до нього у навчальні заклади)? Чи має право ОСОБА_8 у тиждень, коли ОСОБА_9 проживає з ним, забирати дитину із навчальних закладів без його на те погодження?

Представники стягувача та боржника у судовому засіданні під час розгляду даної скарги повідомили про відмову судом у задоволенні вказаних заяв про ухвалення додаткового рішення та надання роз`яснення судового рішення у справі №308/4263/24.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців (ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Пунктом 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, регламентовано у ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону (за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною)), перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Згідно з ч. 4 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт. Після складення акта виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Частиною 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Предмет спору за рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.10.2024 у справі №308/4263/24 передбачає виконання певних дій як стягувачем, так і боржником, зокрема визначено спосіб участі батьків у вихованні малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у наступній формі: малолітній син проживає почергово з кожним із батьків, а саме один тиждень з батьком, наступний тиждень з матір`ю.

Отже, рішення у справі не стосується питань відібрання і передання дитини, встановлення побачення з нею, у тому числі визначення графіку побачень.

Вказаним рішенням реалізовано право батьків на спілкування з дитиною та право дитини на контакт, регламентоване ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства».

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (ст. 153 СК України).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Судове рішення у частині задоволених позовних вимог не є нерозривно пов`язаним з особою боржника, оскільки визначено способи щодо проживання дитини як у позивача (стягувача), так і у відповідача (боржника), отже, судове рішення не зобов`язує саме боржника вчинити певні дії, а відтак, виключає можливість виконання цього рішення без участі боржника шляхом вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання.

Оскаржуване повідомлення старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Троцюка В.В. від 11.08.2025 винесено на підставі п. 7 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», яким передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень.

Відповідно до положень ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як роз`яснено у абзаці 5 п. 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність було прийнято або вчинено відповідно до закону, у межах повноважень суб`єкта оскарження і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги. При цьому, визнаючи доводи скарги необґрунтованими і відмовляючи в її задоволенні, суд має зазначити в ухвалі, у зв`язку з чим і на підставі яких саме норм закону він дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, оскільки у даному випадку виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.10.2024 у справі №308/4263/24 не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень, суд не вбачає в діях державного виконавця, яким на підставі п. 7 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повернуто стягувачу без прийняття до виконання, порушення вимог чинного законодавства, оскільки державний виконавець дотримався передбаченого Законом України «Про виконавче провадження» порядку.

З урахуванням зазначених обставин, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні поданої скарги слід відмовити у повному обсязі.

Разом з тим, суд звертає увагу, що якщо батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, то вони мають право звернутися до органу опіки та піклування, щоб визначити порядок такої участі, в тому числі часу та місця побачень, виходячи з інтересів дитини, або звернутися до суду.

Керуючись ст. 259-261, 354, 355, 450, 451 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_2 , де особа, дії якої оскаржуються: державний виконавець відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Троцюк Віктор Володимирович, інші учасники справи: ОСОБА_3 , орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради, на повідомлення державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Цивільним процесуальним кодексом України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Дата складення повної ухвали 12 вересня 2025 року.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області О.М. Світлик