печерський районний суд міста києва
пр. № 2-2016/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2025 року Печерський районний суд м. Києва

в складі головуючого - судді Литвинової І. В.

за участю секретаря судового засідання Когут Н. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Києві заяву представника позивача ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», ОСОБА_4 про стягнення страхового відшкодування, моральної та матеріальної шкоди,

УСТАНОВИВ:

26 травня 2023 року вказана позовна заява надійшла до Печерського районного суду м. Києва, для розгляду якої визначено суддю та передано, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

05 червня 2023 ухвалою судді у справі відкрито провадження для розгляду у порядку загального позовного провадження /т. І а. с. 98/.

03 липня 2023 року від представника відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» засобами поштового зв`язку до суду надійшов відзив /т. І а. с. 144-168/.

26 липня 2023 року засобами поштового зв`язку до суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_4 /т. І а. с. 169-238/.

26 вересня 2023 року засобами поштового зв`язку до суду від представника позивача ОСОБА_1 надійшли відповіді на відзиви відповідачів /т. ІІ а. с. 8-25, 26-89/.

02 жовтня 2023 року від представника відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив /т. ІІ а. с. 96-103/.

20 листопада 2023 року від представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 надійшло клопотання про долучення письмових доказів та призначення судової автотоварознавчої експертизи /т. ІІ а. с. 137-149/.

22 січня 2024 року від представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 надійшла заява про застосування наслідків пропуску строку позовної давності /т. ІІ а. с. 169-176/.

22 січня 2023 року ухвалою суду призначено у справі судову судової автотоварознавчу експертизу, у зв`язку із чим провадження у справі зупинено /т. ІІ а. с. 186/.

03 травня 2024 року на підставі розпорядження керівника апарату суду Ліннік Н. В. № 184 від 03 травня 2024 року, у зв`язку із перебуванням судді Батрин О. В. на лікарняному, здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, згідно з яким, за протоколом, провадження у справі передано судді Литвиновій І. В. /т. ІІ а. с. 191-192, 193-194/.

27 березня 2025 року до суду повернено матеріали цивільної справи разом з повідомлення про невиконання ухвали суду від 22 січня 2024 року /т. ІІ а. с. 223/.

01 квітня 2025 року ухвалою суду у справі поновлено провадження /т. ІІ а. с. 224-225/.

01 липня 2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.

21 серпня 2025 року представник позивача ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на грошові кошти та інше майно ОСОБА_4 , яке не перебуває на тимчасово окупованій території України в межах загальної суми 1 345 424,00 грн.; заборони ОСОБА_4 укладати будь-які правочини відносно свого майна та грошових коштів, які не перебувають на тимчасово окупованій території України, а також передавати вказане майно іншим особам, приховувати вказане майно, або вчиняти будь які дії щодо цього майна, які мають наслідком його псування або зменшення його вартості.

Обґрунтовуючи доводи заяви про забезпечення позову, заявник вказував про наявність вимог до ОСОБА_4 про стягнення майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 1 195 424, 00 грн. та моральної шкоди в розмірі 150 000,00 грн. Згідно наявної у позивача інформації, адреса реєстрації відповідача ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 є АДРЕСА_1 , тобто на даний час окупована частина України. Позивачу не відомо про наявність у відповідача ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 цінного майна на підконтрольній території України на яке можливо накладання арешту з метою забезпечення позову. ОСОБА_4 на момент ДТП керував автомобілем Peogeot Bokser д.н.з. НОМЕР_1 цивільно- правову відповідальність якого застраховано за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів: № АО 5872765 від 12.09.2019 року. Згідно Страхового полісу укладеного з ТДВ СК «Альфа -Гарант» власником автомобілю Peogeot Bokser д.н.з. НОМЕР_1 є ОСОБА_6 що проживає АДРЕСА_2 . Також інтереси ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, яка на стадії розгляду справи про адміністративне правопорушення в порядку ст. 124 КУпАП у зв`язку з ДТП, так і у цій справі представляє адвокат Коваленко Сергій Васильович адреса якого м. Київ, вул. Івана Мазепи, 11-Б. Вказане на думку представника позивача свідчить про те, що відповідач ОСОБА_4 що найменше з 2019 року та по цей час перебуває у м. Києві, здійснює оплату послуг адвоката Коваленка С.В., який здійснює свою діяльність також у місті Києві, тобто отримує дохід, що в свою чергу свідчить про те що ОСОБА_4 постійно проживає, та має дохід, можливо постійну офіційну роботу у м. Києві, та можливо має банківські рахунки, а також інше майно. Враховуючи викладене, позивач та його представник вважають, що у разі задоволення позову, виконання такого рішення суду буде вкрай ускладненим без попереднього арешту грошових коштів відповідача, які можуть бути на його рахунках, а також арешту його іншого майна, наявність якого можливо встановити у порядку примусового виконання ухвал суду про забезпечення позову. Отже метою вжиття заходів забезпечення позову, є арешт грошових коштів та іншого майна відповідача ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, на яке у подальшому може бути звернуте стягнення в порядку примусового виконання майбутнього рішення суду.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року N 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 березня 2019 року у справі N 824/239/2018).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

У постанові Верховного Суду від 24 грудня 2019 року у справі N 569/2011/18 зазначено, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Інститут забезпечення позову є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права.

Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд надає оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Водночас, колегія суддів зазначає, що будь-яке забезпечення позову в справі є надання тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявності об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі N 381/4019/18 (провадження N 14-729цс19) вказано, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року у справі N 753/22860/17 (провадження N 14-88цс20) дійшла висновку, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 травня 2021 року у справі N 914/1570/20 зазначила про те, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Відповідний вид забезпечення позову повинен стосуватися предмета спору.

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути страхове відшкодування, моральну та матеріальну шкоду, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Вивчивши заяву та додані до неї докази, суд прийшов до висновку, що саме лише посилання у заяві про забезпечення позову на потенційну можливість вчинення дій, що створять перешкоди до виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Таким чином, заходи забезпечення позову не є співмірними заявленим вимогам, не перебувають у зв`язку з предметом позовних вимог, а тому підстави для задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову відсутні, заходи забезпечення позову, які просить застосувати позивач, можуть призвести до необґрунтованого втручання у господарську діяльність товариства, а також порушувати права інших осіб.

Позивач не надав переконливих доказів, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернувся до суду. Також позивачем не доведено наявності наміру відповідача будь яким чином вчинити дії з метою уникнення виконання рішення суду.

Крім того, відповідно до частини четвертої статті 42 Закону України «Про нотаріат» та пункту 3 Глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України за обґрунтованою письмовою заявою заінтересованої особи, яка звернулася до суду та на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша заінтересована особа, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1-18, 149-150, 153, 154, 157, 261, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», ОСОБА_4 про стягнення страхового відшкодування, моральної та матеріальної шкоди.

У разі подання апеляційної скарги на ухвали суду щодо забезпечення позову до суду апеляційної або касаційної інстанції передаються копії матеріалів, необхідних для розгляду скарги, їх подання не перешкоджає продовженню розгляду справи цим судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Суддя І. В. Литвинова