Справа № 645/6087/25
Провадження № 2-з/645/36/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2025 року м. Харків Н Немишлянський районний суд м. Харкова у складі Головуючої судді Ульяніч І.В., при секретарі Циганок В.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна,-

в с т а н о в и в :

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Некрасов О.В. звернувся із заявою про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна.

Представник позивача, зазначає, що дана заява про забезпечення позову подається відповідно до пункту 2 частини першої статті 152 Цивільного процесуального кодексу України - одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 149 Цивільного процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 ЦПК України заходів забезпечення позову.

Предметом забезпечення позову є рухоме майно, набуте подружжям під час шлюбу, а саме транспортний засіб: Марка: VOLKSWAGEN Модель: ID.4 CROZZ PRO, VIN-код: НОМЕР_1 . Рік випуску: 2023.Дата реєстрації: 03.05.2024. Реєстраційний номер: НОМЕР_2 . Серія та номер свідоцтва про реєстрацію: НОМЕР_3 .Власник: ОСОБА_2 .

Представник позивача просить застосувати забезпечення позову у вигляді накладення арешту на транспортний засіб, що є предметом спору, та заборони вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо нього в органах МВС.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист прав позивача.

Представник зазначає, що шлюб між сторонами було зареєстровано 21 лютого 1998 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану м. Харкова, актовий запис № 90. Під час шлюбу, у 2024 році, подружжям було придбано вказаний автомобіль, який відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України є об`єктом спільної сумісної власності. Після придбання автомобіля відносини між подружжям почали суттєво погіршуватись, відповідач подала на розлучення, справа №645/4458/25 та судове засідання призначено на 01.10.2025 року.

Позивачу стало відомо про намір відповідача ОСОБА_2 відчужити вищезазначений транспортний засіб. Після накладення арешту на спірний автомобіль ухвалою Салтівського районного суду м. Харкова від 19 червня 2025 року у справі №643/9883/25, відповідачка неодноразово висловлювала намір відчужити автомобіль, фактично прагнучі позбавити заявника його частки у спільному майні.

Крім того, відповідачка змінила замки у спільному житловому будинку, позбавивши заявника доступу до користування як будинком, так і автомобілем, а також вигнала його з роботи, яка є спільною діяльністю. Такі обставини свідчать про наявність реальної загрози відчуження транспортного засобу та унеможливлення виконання майбутнього рішення суду у разі задоволення позову, що обґрунтовує необхідність застосування заходів забезпечення позову.

Дослідивши надані матеріали, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Так, згідно п. 43 рішення ЄСПЛ по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 ЦПК України заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, шляхом накладення арешту на майно або забороною вчиняти певні дії.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову для нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності має здійснюватись судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам. Підставою задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, а саме розпорядження відповідачем спірним майном, що може перешкодити виконанню судового рішення, якщо воно буде на користь позивача.

Судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо поділу майна.

Позивач просить забезпечити позов шляхом накладення арешту із забороною вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо транспортного засобу, зареєстрованого на відповідача.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально- правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Крім того, слід зазначити, що заходи щодо забезпечення позову мають застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову. Відповідний вид забезпечення позову повинен стосуватися предмету спору.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що у позивача наявні достатньо обґрунтовані припущення, що відповідач може вчиняти дії щодо відчуження транспортного засобу.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Судом також враховано співвідношення права (інтересу), про захист якого просить заявник, та наслідків накладення арешту на майно. Метою арешту є збереження майна до вирішення питання про його подальшу долю.

Що ж до зустрічного забезпечення, то законом так само не встановлено обов`язку суду вимагати від особи, яка звертається із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову: відповідна вимога лише може висуватися судом з урахуванням обставин справи, але не визначається як неодмінна умова забезпечення позову.

Таким чином, фактичними обставинами спірних правовідносин підтверджується існування реальної загрози нівелювання мети звернення з даним позовом до суду про поділ майна, адже у випадку задоволення такого позову під час розгляду справи відповідачем може бути відчужене майно, на яке, за відсутності грошових коштів, може бути звернено стягнення для виконання судового рішення.

Отже, судом встановлено, що між сторонами дійсно виник спір щодо поділу майна, транспортний засіб, на який позивач просить накласти арешт, зареєстрований на праві власності за відповідачем, в межах ціни позову, буде обґрунтованим, адекватним і співмірним із заявленими позовними вимоги та спрямованим на те, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі, задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому у даному випадку негативні наслідки невжиття заходів забезпечення позову переважають над наслідками забезпечення позову, що, у свою чергу, мають тимчасовий характер, та скасовуються у подальшому, якщо така потреба відпаде.

На підставі вищевикладеного, встановивши відповідні обставини, які мають значення при вирішенні питання застосування заходів забезпечення позову, надавши оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, виходячи з необхідності збереження балансу прав і законних інтересів усіх учасників правовідносин, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову частково.

Суд вважає, що заборона вчинення будь-яких дій, спрямованих на відчуження майна, яке належить на праві власності відповідачу, а саме транспортного засобу, забезпечить ефективний захист прав позивача, у разі визнання їх судом порушеними, водночас не порушує принципу диспозитивності, а сприяє дотриманню принципів співмірності та адекватності вжитого заходу забезпечення позову.

Такий захід забезпечення позову є співмірним із заявленими позивачем вимогами, відповідає критеріям розумності, обґрунтованості і адекватності, має тимчасовий характер та не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача.

При розгляді даної заяви, судом також враховається, що те, що повернення позовної заяви від 30.06.2025 року позивачу, згідно ухвали суду від 04.09.2025 року, є підставою для скасування заходів забезпечення позову застосованих Салтівським районним судом м. Харкова ухвалою від 19.06.2025 року, згідно п. 2 ч. 13 ст. 158 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 149 - 153, 157 ЦПК України, суд

УХАЛИВ:

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна - задовольнити.

Накласти арешт, заборонити відчуження, та будь-які реєстраційні дії, спрямовані на відчуження транспортного засобу VOLKSWAGEN ID.4 CROZZ PRO, 2023 року випуску, VIN- код: НОМЕР_1 , реєстраційний номер: НОМЕР_2 , що зареєстрований за ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , 1977 року народження, до вирішення спору по суті.

Копію ухвали направити позивачу - для пред`явлення до виконання до відповідних компетентних органів, відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Копію ухвали суду після її виконання направити відповідачу ОСОБА_2 .

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення лише вступної та резолютивної частин судового рішення, а також у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали виготовлений 10.09.2025 року.

Суддя- І. В. Ульяніч