Справа № 753/6367/24
Головуючий у суді першої інстанції: Якусик О.Ф.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В.,

суддів Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Шпирук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 січня 2025 року, ухвалене у м. Києві о 14:02 год., у складі судді Якусик О.Ф., повний текст якого складено 15 квітня 2025 року, у справі №753/6367/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики. Зазначив, що 02 березня 2020 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики, за яким він передав ОСОБА_2 у борг кошти у готівковій формі для придбання двокімнатної квартири у розмірі 60 000 доларів США, які ОСОБА_2 зобов`язався повернути до 31 грудня 2023 року. Проте, ОСОБА_2 свої зобов`язання за договором позики не виконав, 16 березня 2024 року передав йому лише 5 000 доларів США, які зараховано в погашення основної суми позики. Також, зазначив, що отримана позика призначалася для придбання двокімнатної квартири з метою поліпшення житлових умов сім`ї ОСОБА_2 , тобто кошти були отримані і використані в інтересах сім`ї, а отже зобов`язання з їх повернення виникли у обох з подружжя як ОСОБА_2 , так і ОСОБА_3 , які на дату укладання договору перебували у зареєстрованому шлюбі. З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованість за вказаним договором позики в сумі 55 000,00 доларів США, проценти за користування позикою за період з 03 березня 2020 року по 31 грудня 2023 року в сумі 16 088,52 доларів США, а також проценти річних згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України в сумі 3269,54 доларів США.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 27 січня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики у розмірі 55 000,00 доларів США, проценти за користування позикою у розмірі 16 088,52 доларів США, проценти річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України у розмірі 3 269,54 доларів США.

Стягнуто з ОСОБА_2 у дохід держави судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 15 140,00 грн.

У позові до ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволення позовних вимог до ОСОБА_3 та стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно основну заборгованість в сумі 55 000,00 доларів США, проценти за користування позикою в сумі 16088,52 доларів США та проценти річних згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України в сумі 3269,54 доларів США. Посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням обставини, що мають значення для справи. На думку ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність укладення ОСОБА_2 договору позики від 02 березня 2020 року в інтересах сім`ї разом з ОСОБА_3 , оскільки в подружжя ОСОБА_2 і ОСОБА_3 були відсутні кошти для придбання двокімнатної квартири, та безпідставно відмовив у задоволенні його позову про солідарне стягнення заборгованості за договором позики з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

В судовому засіданні ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити з наведених у ній підстав.

ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином. Адвокат Ільющенко Ю.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку із його зайнятістю в іншому судовому засіданні, проте на підтвердження вказаної обставини суду не було наданого жодного доказу. ОСОБА_1 також подав клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку із перебуванням у відрядженні з 01 по 02 вересня 2025 року в м. Одеса. Разом тим, перебування ОСОБА_1 у м. Одеса не позбавляло останнього приймати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, заслухавши суддю-доповідача, пояснення особи, яка з`явилася в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 02 березня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 у борг кошти у готівковій формі для придбання двокімнатної квартири у розмірі 60 000 доларів США, які ОСОБА_2 зобов`язався повернути до 31 грудня 2023 року зі сплатою за користування грошовими коштами 7 процентів річних. Згідно з пунктом 6 договору сторони на підставі частини другої статті 625 ЦК України погодили сплату позичальником у випадку прострочення виконання зобов`язання щодо повернення позики у строк, встановлений п. 3 Договору, 7 (сім) процентів річних від простроченої суми.

Також, встановлено, що 24 березня 2020 року між ТОВ «Компанія з управління активами «Бізнес-Гарант» та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу деривативу № Д22242/Б171-5-ГЗ, предметом якого є дериватив з базовим активом - майновими правами на квартиру АДРЕСА_1 . Того ж дня між ТОВ «СІА» та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу майнових прав № 22242/Б171-5-ГЗ, за умовами якого продавець зобов`язався передати у власність покупця, а покупець зобов`язався оплатити загальну вартість майнових прав та прийняти у власність майнові права на квартиру АДРЕСА_2 в складі житлово-громадської забудови з об`єктами соціальної та інженерно транспортної інфраструктури по АДРЕСА_3 .

16 лютого 2022 року між ТОВ «СІА» та ОСОБА_2 було складено Акт передання-приймання для оформлення та реєстрації права власності квартири АДРЕСА_4 . 17 травня 2022 року ОСОБА_2 зареєстрував своє право власності на вказану квартиру.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 06 грудня 2022 року у справі № 753/658/22 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було розірвано.

У лютому 2024 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

23 березня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 із заявою, в якій просив у зв`язку з втратою договору підписати дублікат договору позики № 1 від 02 березня 2020 року. У відповідь на вказане звернення ОСОБА_2 підписав та повернув дублікат договору позики, повідомивши позивача про розірвання шлюбу між відповідачами.

20 червня 2024 року ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_1 із заявою, в якій просив через втрату договору № 1 від 02 березня 2020 року та акту приймання-передачі коштів № 1 від 16 березня 2024 року підписати повторно дублікати документів та повернути їх йому. У відповідь на вказане звернення ОСОБА_1 24 червня 2024 року підписав та повернув дублікат договору позики та акту приймання-передачі.

ОСОБА_2 частково виконав свої зобов`язання за договором позики, сплативши 16 березня 2024 року 5 000 доларів США в рахунок повернення позики, які зараховані як погашення основної суми боргу, що підтверджується актом № 1 приймання-передачі грошових коштів від 16 березня 2024 року, підписаним ОСОБА_1 та ОСОБА_2

ОСОБА_1 порушив перед судом питання про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованості за вказаним договором позики в сумі 55 000,00 доларів США, процентів за користування позикою за період з 03 березня 2020 року по 31 грудня 2023 року в сумі 16088,52 доларів США, а також процентів річних згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України в сумі 3269,54 доларів США.

Суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики у розмірі 55 000,00 доларів США, проценти за користування позикою у розмірі 16 088,52 доларів США, проценти річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України у розмірі 3 269,54 доларів США.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування такого рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як було встановлено, договір позики з ОСОБА_1 від 02 березня 2020 року був укладений ОСОБА_2 .

Звертаючись до суду з позовом про солідарне стягнення заборгованості за договором позики від 02 березня 2020 року з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , позивачем ОСОБА_1 не було надано належних та достатніх доказів на підтвердження того, що вказаний договір позики був укладений за згоди та відома ОСОБА_3 , а кошти, одержані за договором позики були витрачені подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на придбання спільного нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_4 .

При цьому ОСОБА_3 заперечувала вказані обставини, зазначаючи, що вказаний договір позики був оформлений ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без наміру створення правових наслідків, оскільки грошові кошти реально ОСОБА_2 не передавалися. На її переконання, вказаний договір був створений як штучний доказ для уникнення від поділу вказаної вище квартири за її позовом про поділ спільного майна подружжя.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов законного і обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 .

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростовують висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

В частині стягнення боргу за договором позики з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 рішення суду першої інстанції учасниками справи не оскаржене, а тому, колегія суддів не перевіряє правильність висновків суду першої інстанції у вказаній частині.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 січня 2025 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 05 вересня 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: