Провадження № 2/161/4625/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

04 вересня 2025 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого судді Черняка В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач через свого представника звернувся до суду із вказаним позовом.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 10.03.2021 року між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 було укладено договір позики №1863336, відповідно до умов якого відповідачу було кошти у сумі 1800 грн. на 10 днів.

Крім того, 05.04.2021 року між відповідачем та ТОВ «Служба миттєвого кредитування» укладено кредитний договір №461, за умовами якого ОСОБА_1 надано кредит у розмірі 1900 грн. строком на 16 днів.

На підставі договору факторингу № 11-08/2021 від 11.08.2021 року право вимоги за договором №1863336 перейшло до ТОВ «Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄПАБ»).

23.05.2024 року між ТОВ «ФК «ЄПАБ» та ТОВ «Факторинг Партнерс» було укладено Договір факторингу № 23/05/24, згідно з умовами якого позивачу відступлено право грошової вимоги за вказаним договором позики.

01.12.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 1-12, згідно якого до ТОВ «Вердикт капітал» перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором №461.

Згідно договору відступлення прав вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 року право вимоги за вказаними договором перейшло до ТОВ «Коллект Центр».

18.02.2025 року між ТОВ «Коллект Центр`та ТОВ «Факторинг Партнерс» було укладено Договір факторингу № 18-02/25, згідно з умовами якого позивачу відступлено право грошової вимоги за вказаним кредитним договором.

Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача по кредитному договору перед позивачем не сплачена і складає 39 066,85 грн.

На підставі наведеного, позивач просить суд, стягнути з відповідача в свою користь заборгованість у вказаній сумі, а також суму понесених судових витрат.

Ухвалою судді від 13.08.2025 року постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали.

Станом на дату розгляду справи відзив на позов від відповідача до суду не надійшов.

Також, до суду не надходило клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, а тому відповідно до ч. 5ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.

За погодженням представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, дійшов наступних висновків.

Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст.ст. 526, 527, 530, 611, 651, 1048, 1050, 1054 ЦК України.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 10.03.2021 року між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 було укладено договір позики №1863336, відповідно до умов якого відповідачу було кошти у сумі 1800 грн. на 10 днів. Договір укладено в електронній формі. В подальшому згідно додаткової угоди до договору №1 від 10.03.2021 року строк надання позики збільшено (до 19.04.2021 року, що в загальному становить 40 днів) (а.с.30-32).

05.04.2021 року між відповідачем та ТОВ «Служба миттєвого кредитування» укладено кредитний договір №461, за умовами якого ОСОБА_1 надано кредит у розмірі 1900 грн. строком на 16 днів, договір укладено в електронній формі (а.с.23-29).

З матеріалів справи вбачається, що в порушення умов договору відповідач не виконувала належним чином взяті на себе боргові зобов`язання.

На підставі договору факторингу № 11-08/2021 від 11.08.2021 року право вимоги за договором №1863336 перейшло до ТОВ «ФК «ЄПАБ» (а.с. 52-55).

23.05.2024 року між ТОВ «ФК «ЄПАБ» та ТОВ «Факторинг Партнерс» було укладено Договір факторингу № 23/05/24, згідно з умовами якого позивачу відступлено право грошової вимоги за вказаним договором позики (а.с.56-62).

01.12.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 1-12, згідно якого до ТОВ «Вердикт капітал» перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором №461 (а.с. 47-51).

Згідно договору відступлення прав вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 року право вимоги за вказаними договором перейшло до ТОВ «Коллект Центр» (а.с.63-69).

18.02.2025 року між ТОВ «Коллект Центр» та ТОВ «Факторинг Партнерс» було укладено Договір факторингу № 18-02/25, згідно з умовами якого позивачу відступлено право грошової вимоги за вказаним кредитним договором (а.с.8-18).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Згідно з п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч.1 ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відтак, позивача наділено правом грошової вимоги до відповідача.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Непогашення відповідачем заборгованості перед кредитором за кредитним договором свідчить про порушення ним його умов, а також вимог ст. 525 ЦК України, які встановлюють неприпустимість односторонньої відмови від виконання зобов`язань.

Стаття 1050 ЦК України встановлює, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно умов договору № 1863336 сума позики становить 1800 грн., які надаються строком на 10 днів зі сплатою процентів за користування коштами в розмірі 1,99%. В подальшому, згідно додаткової угоди до договору №1 від 10.03.2021 року строк надання позики збільшено (до 19.04.2021 року, що в загальному становить 40 днів).

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідача за договором позики № 1863336 становить 5574,60 грн. (1800 грн. - тіло кредиту, 3774,60 грн. - нараховані проценти за користування кредитом) (а.с. 18).

Суд зауважує, що належних доказів того, що відповідач як позичальник вчинив певні дії, які б об`єктивно свідчили б про його добру волю і бажання здійснити пролонгацію договору, до матеріалів позову не додано.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Аналіз копії відомості про нарахування та погашення заборгованості за цим договором свідчить про те, що заборгованість за відсотками нараховувалася поза межами строку дії договору.

Разом із тим, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12.

За таких обставин, сума відсотків, що підлягає до стягнення з відповідача складає 1432,80 грн. (1800 грн. х 1,99 % х 40 днів), що відповідає графіку погашення заборгованості долученого до договору.

Загальний розмір заборгованості, що підлягає до стягнення з відповідача за договором № 1863336 становить 3232,80 грн. (1800 грн. + 1432,80 грн.).

Згідно умов договору № 461 відповідачу надано кредит у розмірі 1900 грн. строком на 16 днів зі сплатою процентів за користування коштами в розмірі 2%.

Загальний розмір заборгованості за кредитним договором № 461 становить 33492,25 грн. (тіло кредиту 1900 грн., проценти на дату відступлення права вимоги 31592,25 грн.) (а.с.16).

Однак, враховуючи строк кредитування, сума заборгованості за відсотками за договором № 461 складає 608 грн. (1900 грн. х 2% х 16 днів), що відповідає графіку погашення заборгованості долученого до договору.

Відтак, загальний розмір заборгованості складає 2508 грн. (1900 грн. + 608 грн.).

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову у загальному розмірі за двома договорами розмірі 5740,80 грн. (3232,80 грн. + 2508 грн.).

Відповідно до п. 1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, витрати зі сплати судового збору слід стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених вимог у розмірі 355,97 грн. (2422,40 грн. х 5740,80 грн. / 39066,85 грн.).

Позивачем також заявлені вимоги щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 16000 грн.

За ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України).

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Такий правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 372/1010/16-ц.

В даному випадку, заявлений позивачем розмір витрат з надання професійної правничої допомоги в 16000 грн. підтверджується договором про надання правничої допомоги № 02-07/2024 від 02.07.2024 року, актом №11 від 30.05.2025 року про надання юридичної допомоги, заявкою на надання правової допомоги №1145 (а.с. 22-25).

Суд наголошує, що не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Щодо співмірності витрат на правову допомогу слід ураховувати позицію ВС від 01.09.2020 р. у справі № 640/6209/19, відповідно до якої розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Суд зауважує, що справа не входить до категорії складних та розглядалась у спрощеному провадженні без участі сторін.

Крім того, послуги надані адвокатським об`єднанням є типовими для позивача оскільки стягнення заборгованості також є предметом його діяльності, відповідно не потребують витрати значного часу на складання документів та визначення правових позиції.

З огляду на обставини справи, позицію сторони відповідача, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи, ціну позову, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, тривалість судового розгляду, значення справи для сторін, суд вважає, що розмір витрат позивача є непропорційним до предмету позову, вартість послуг є вочевидь завищеною, тому наявні підстави для часткового їх відшкодування відповідачем, пропорційно до суми задоволених вимог в розмірі 2351,17 грн. (16000 грн. х 5740,80 грн. / 39066,85 грн.).

Керуючись ст.ст. 10, 12, 27, 77, 81, 141, 263-265, 280-284, 288, 354 ЦПК України, ст.ст.526, 527, 533, 626, 629, 631, 651, 1046, 1048, 1050, 1054, 1055, 1056 Цивільного кодексу України суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» за заборгованість за договором позики №1863336 від 10.03.2021 року та кредитним договором № 461 від 05.04.2021 року у розмірі 5740 (п`ять тисяч сімсот сорок) грн. 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» понесені витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 355 (триста п`ятдесят п`ять) грн. 97 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» 2351 (дві тисячі триста п`ятдесят одна) грн. 17 коп. витрат на правову допомогу.

В задоволені решти вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте Луцьким міськрайонним судом Волинської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» (03150, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця 6, офіс 521; ).

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Повний текст рішення суду складено 04 вересня 2025 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.В. Черняк