Справа № 199/7021/25
(2/199/3836/25)
РІШЕННЯ

Іменем України

02.09.2025 року Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра у складі: головуючого судді Руденко В.В., при секретарі Мацак А.О., за участі представників сторін ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер її батько - ОСОБА_5 .

Після його смерті залишилося спадкове майно у вигляді земельної ділянки площею 7,5 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, місце розташування: Донецька область, Покровський район, Добропільська міська рада; приватного будинку за адресою: АДРЕСА_1 та банківських вкладів. Іншим спадкоємцем, який набув спадщину є відповідач, ОСОБА_4 , син спадкодавця.

07 травня 2025 року позивачка звернулася до приватного нотаріуса Покровського районного нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_5 та того ж дня, нотаріусом видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини.

Позивач посилається, що своєчасно прийняти спадщину вона не мала змоги, так як батько весь час проживав за адресою АДРЕСА_1 . За життя, разом з відповідачем, ОСОБА_4 та його з матір`ю, з якою шлюб розірвано, евакуювалися до більш безпечного регіону у Київську область, де і помер батько.

Позивач з 12 грудня 2020 року по теперішній час, перебуває на військовій службі в лавах ЗСУ. Служба розпочиналась за контрактом, однак під час дії контракту, було введено військовий стан в Україні. Відповідно до Витягу із наказу командира військової частини від 29.08.2023 р. № 249, термін дії військової служби продовжено понад встановлені строки до оголошення демобілізації.

Перебуваючи на військовій службі в період мобілізації, позивач не мала змоги подати заяву до нотаріуса оскільки не було такої можливості та планувала це зробити після завершення військового стану, оскільки чула про зміни в законодавстві та вважала, що треба їхати до нотаріуса у Київську область за місцем смерті батька. Військовий стан неодноразово продовжувався та діє на теперішній час.

Позивач зазначила, що з 12 грудня 2020 року позивач перебувала на службі за контрактом, який в подальшому продовжено понад встановлені строки до оголошення демобілізації і по теперішній час перебуває на військовій службі, що об`єктивно заважало їй у визначений ЦК України строк звернутись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, тому вважає, що вона пропустила строк з поважних причин, тому має право на визначення їй додаткового строку в три місяці, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 травня 2025 року було відкрито провадження по даній справі.

Представник позивача в судовому засіданні позові вимоги підтримав, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на доводи викладені у відзиві на позов, де зазначив, що юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини не є підставою для пропуску строку для подачі заяви про прийняття спадщини.Крім того, позивач перебуває на військовій службі за контрактом, а не на строковій військовій службі.Військова служба за контрактом, на якій перебуває позивач, не тотожна строковій військовій службі, яка може бути визнаною судом поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, а тому не може бути визнаною поважною причиною пропуску згаданого строку. Просив відмовити у задоволенні позову.

Суд, дослідивши докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Сторони по справі є дітьми померлого.

Після його смерті залишилося спадкове майно у вигляді земельної ділянки площею 7,5 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, місце розташування: Донецька область, Покровський район, Добропільська міська рада; приватного будинку за адресою: АДРЕСА_1 , банківських вкладів, грошових коштів.

Після смерті ОСОБА_5 , відповідач по справі прийняв спадщину, як спадкоємець першої черги за законом та отримав свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно.

07 травня 2025 року ОСОБА_3 звернулася до приватного нотаріуса Покровського районного нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_5 та того ж дня, нотаріусом видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (частина 1 ст. 1222).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Частина 3 ст. 1272 ЦК України передбачає, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

У лютому 2022 року уряд дозволив не включати до строку прийняття спадщини або відмови від неї в період воєнного стану, що означало для спадкоємців можливість звернутися до нотаріуса для документального оформлення уже після завершення воєнного стану. Однак із 29 червня 2022 року почали діяти нові вимоги.

24.06.2022 року новою Постановою КМУ № 719 визначено, новий перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на 4 місяці. Особливості спадкування під час воєнного стану, на сьогодні, регулюється постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» від 28.02.2022 року № 164. Окрім того, Наказом Міністерства юстиції України «Про затвердження змін до деяких нормативно-правових актів у сфері нотаріату» від 11.03.2022 № 1118/5, що набрав чинності 19.03.2022, були внесені зміни в Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5.

Отже, перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на 4 місяці. Тобто, за загальним довоєнним правилом строк прийняття спадщини становив 6 місяців з дня відкриття спадщини. Втім, зміни, що почали діяти додали до цього строку ще 4 місяці.

Положення пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», відповідно до якого установлено, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці, було виключено на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 469 від 09.05.2023 року «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо нотаріату, державної реєстрації та функціонування державних електронних інформаційних ресурсів в умовах воєнного стану», тобто ще до відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 . Тому на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 чинним та актуальним було положення статті 1270 Цивільного кодексу України, п. 3.11 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, відповідно до яких для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Суд не може визнати поважною у даній справі про визначення додаткового строку на прийняття спадщини юридичну необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини.

Аналогічний висновок щодо неповажності такої причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, наведений у постановах Верховного Суду від 26 квітня 2024 року у справі № 161/17389/23, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 14 лютого 2024 року у справі № 357/8183/22.

Згідно з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, за змістом частини 3 статті 1272 Цивільного кодексу України, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Згідно з частинами 1-3 статті 12, частинами 1, 5, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К. та інші проти Швеції зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Із змісту позовної заяви вбачається, що позивачем не було своєчасно подано заяву про прийняття спадщини після смерті батька, через перебування на військовій службі.

Вказані обставини позивачем доводяться копією довідки №1045 від 21.04.2025 року, виданою за підписом командира ВЧ НОМЕР_1 , відповідно до якої позивач дійсно перебуває на військовій службі в цій військовій частині, з 12.12.2020 року.

У той же час згідно відповіді військової частини НОМЕР_1 від 21.08.2025 року, позивач з 03.05.2024 року по 03.11.2024 року перебувала у частині щорічної основної відпустки терміном 16 діб в період з 27.08.2024 року по 12.09.2024 року. В період з 03.05.2024 року по 03.11.2024 року не мала вихідних днів, право на виїзд за межі військової частини для вирішення особистих питань не надавалось.

З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що позивач перебуваючи у щорічній відпустці терміном 16 діб в період з 27.08.2024 року по 12.09.2024 року, тобто в установлений законом строк для прийняття спадщини після її відкриття, мала змогу звернутись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Докази того, що позивач в цей період мала наміри вчинити належні спадкоємцю дії, але була позбавлена можливості їх вчинення, в матеріалах справи відсутні. Також позивач не надала доказів звернення до командування військової частини про надання права на виїзд за межі військової частини для вирішення особистих питань в період служби.

Таким чином, вищевказані обставини свідчать про відсутність поважних причин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця при поданні заяви про прийняття спадщини, що є підставою для відмови визначенні додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з урахуванням результату розгляду справи суд вважає за необхідне судові витрати позивача у вигляді судового збору та витрат на правничу допомогу адвоката віднести за рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 263-265 ЦПК України, ст. 1272 ЦК України, суд-

УХВАЛИВ:

У позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,- відмовити.

Судові витрати позивача у вигляді судового збору та витрат на правничу допомогу адвоката віднести за її рахунок.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі у тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення апеляційної скарги.

Повний текст рішення суду складено 11 вересня 2025 року.

Суддя Руденко В.В.