1Справа № 335/5660/25 2/335/2594/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2025 року м.Запоріжжя

Вознесенівський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Апаллонової Ю.В., за участю секретаря судового засідання Шевченко К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Чепкова Олена Володимирівна про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Чепкова Олена Володимирівна про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

В обґрунтування позову зазначив про те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 . Після його смерті залишилась спадщина: квартира АДРЕСА_1 , 1/2 частка якої належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, серії та номер : 1977, яке видано 28.08.2013 р. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер № 5367572 від 28.08.2013 р. Інша 1/2 частка квартири належала спадкодавцю ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 , виданого районною адміністрацією Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району 26.01.2000 р.

Позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 відповідно до заповіту, який було посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Нечипуренко Г.Ф. 07.10.2013 р. Шестимісячний термін для подання заяви про прийняття спадщини, який встановлений ст.1270 ЦК України сплив 06 квітня 2022 р.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України введено в Україні воєнний стан із 05:30 год. 24.02.2022 строком на 30 діб, який був неодноразово продовжений та триває. Постановою КМ№ 719 від 24.06.2022року, перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупинився на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці. Таким чином, позивач вважала, що строк прийняття спадщини, який припадав на 06 квітня 2022 року, зупинено на час дії воєнного стану.

У зв`язку із чим вона вирішила, що може оформите спадщину пізніше, що також було пов`язано з тим, що вона є громадянкою Республіки Німеччина, проживає у м.Гамбург, Запоріжжя є прифронтовим містом яке постійне обстрілюється та Позивач або її представник тривалий час не наважувались повернутись в Україну. 12 серпня 2022 р. спадкоємець, ОСОБА_1 , через консульство України у м. Гамбург, республіки Німеччина, оформила довіреність на представника своїх інтересів, на ім`я ОСОБА_2 04 листопада 2022 р., представник, ОСОБА_2 , звернулась с заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, від імені ОСОБА_1 , до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Чепковой О.В., яка надала представнику Позивача пояснення, що на теперішній час пункт який зупиняв час прийняття спадщини на час воєнного стану було виключено на підставі Постанови КМ № 469 від 09.05.2023 року. Нотаріус Чепкова О.В. зазначила, що не зможе видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, так як відповідно до Постанови КМУ № 469 від 09.05.2023 року усі зміни були скасовані, та законодавство повернулось на довоєнну редакцію. Постановою від 14.03.2023 р. Позивачу ОСОБА_1 нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Чепкова О.В. відмовила у видачі свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини.

Позивач вважає, що ОСОБА_1 , пропустила строк для прийняття після смерті ОСОБА_3 з поважних причин, а саме: Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією РФ шроти України введено в Україні воєнний стан із 05:30 год. 24.02.2022 строком на 30 діб, який був неодноразово продовжений та триває. Спадкоємець, є громадянкою Республіки Німеччина з 2016 р., та постійно мешкає у м. Гамбург Введений воєнний стан в Україні, припинення авіасполучення та велика відстань між її місцем проживання та місцем знаходження спадкового майна, неможливість безпечного пересування її у відповідний період часу та похилий вік спадкоємця, вважає є поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини.

На підставі вищевикладеного просила суд визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і.н.н. НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою; АДРЕСА_2 додатковий строк - чотири місяці, з дня набрання рішенням законної сили, для подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини, що відкрилась внаслідок смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду 12.06.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Встановлено строки для подання заяв по суті справи. Витребувано спадкову справу після померлого ОСОБА_3 .

24.06.2025 року від відповідача Запорізької міської ради надійшла заява, в якій він просить розгляд справи здійснювати у відсутність відповідача і при вирішенні справи покладається на розсуд суду .

01.07.2025 року на адресу суду надійшли матеріали спадкової справи № 73/2022 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 ,

Ухвалою Вознесенівського районного суду м.Запоріжжя від 18.08.2023 року закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті.

Представник позивача та позивач у судові засідання не з`явилися, представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві та розглянути справу у відсутність позивача та представника позивача, про що подав до суду письмову заяву.

Представник відповідача та третя особа у судове засідання не з`явилися, повідомлені належним чином, подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали нотаріальної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку про таке.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77, 81 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_3 від 07.10.2021 р. виданим Олександрівським відділом ДРАЦС у м.Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м:Дніпро).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належне йому майно, зокрема: квартира АДРЕСА_1 , 1/2 частка якої належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, серії та номер : 1977, яке видано 28.08.2013 р. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер № 5367572 від 28.08.2013 р. Інша 1/2 частка квартири належала спадкодавцю ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 , виданого районною адміністрацією Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району 26.01.2000 р.

За свого життя, ОСОБА_3 був складений заповіт від 07.10.2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Нечипуренко Г.Ф., зареєстрований в реєстрі за № 2175, в якому спадкодавець зробив розпорядження на випадок своєї смерті та заповів все його майно, де б воно не знаходилося, та з чого б воно не складалося, та взагалі все те, що буде йому належати на день смерті, та на що він за законом матиме право, заповідає ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

04 листопада 2022 року до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Чепкової О.В. надійшла заява ОСОБА_2 , яка є представником спадкоємця за заповітом, посвідченим Нечипуренко Г.Ф. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, 04 березня 2013 року за реєстровим №346 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлого ОСОБА_3 , 1934 народження (заява зареєстрована за №135).

За наслідками звернення, вказаним нотаріусом було заведено спадкову справу№ 73/2022 (номер справи у спадковому реєстрі 69882980).

Інших заяв про прийняття спадщини або видачу свідоцтва про право на спадщину не надходило.

Проте, нотаріусом видано позивачу постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14.03.2023 року, відповідно до якої, відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , 1934 року народження, на квартиру АДРЕСА_1 у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини та ненаданням нотаріусу документів на підтвердження факту спільного проживання із спадкодавцем.

Зі спадкової справи № 73/2022, відкритої 04.11.2022 року за заявою ОСОБА_1 убачається, що після смерті ОСОБА_3 у визначений законом строк спадкоємці із заявою про прийняття спадщини не зверталися, заява про видачу спадщини надійшла від ОСОБА_2 від імені ОСОБА_1 04.11.2022 року.

З огляду на вказане, належним відповідачем за позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 є територіальна громада в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а саме територіальна громада м.Запоріжжя в особі Запорізької міської ради.

Відповідно до ч.2 ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно з ч.1 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно з ч.1 ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно з ч.1 ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до ч.1-2 ст.1236 ЦК України, заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Згідно з ч.1 та ч.5 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

За положеннями ч.1-2 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття.

Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців.

Як слідує з приписів ч.3 ст.1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Ідентичне положення визначено і в п.24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року, «Про судову практику у справах про спадкування» за яким, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України.

Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК України, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Встановлено, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався.

ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 до повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, і саме з вказаного часу відкрилася спадщина на його майно, а у спадкоємців виник обов`язок звернутися з заявою до нотаріуса про прийняття спадщини.

З урахуванням даного, шестимісячний строк, регламентований ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини тривав до 06.04.2022 року.

Відповідно до статті 64 Конституції України, статей 12-1 і 20 Закону України Про правовий режим воєнного стану, статей 7 і 34 Закону України Про нотаріат, Указу Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 Про введення воєнного стану в Україні Кабінет Міністрів України 28 лютого 2022 року Кабінетом Міністрів України була прийнята Постанова №164 «Про деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», п. 3 якого установлено, що на час дії воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини зупиняється. (Постанову доповнено пунктом 3 згідно з Постановою КМ № 209 від 06.03.2022 - діє до дня припинення чи скасування воєнного стану).З 29.06.2022 діяли нові зміни щодо строків оформлення спадщини під час воєнного стану. Ці зміни були запроваджені на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 24.06.2022 №719 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо нотаріату та державної реєстрації в умовах воєнного стану». Так, п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» передбачено, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на 4 (чотири) місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини.

19 червня 2023 року, набрав чинності підпункт 2 пункту 3 постанови КМУ від 09 травня 2023 року № 469 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо нотаріату, державної реєстрації та функціонування державних електронних інформаційних ресурсів в умовах воєнного стану», яким виключено пункт 3 постанови КМУ від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», якою було встановлено, що протягом строку для прийняття спадщини або відмови від його ухвалення зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на 4 місяці та свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення терміну для прийняття спадщини.

Станом на час спливу шестимісячного строку на подання заяви про прийняття спадщини ОСОБА_1 -06.04.2022 року та на час подання заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину представником позивача 04.11.2022 року діяли положення Постанови КМУ від 28.02.2022 року №164, якою зазначено про зупинення строку на час дії воєнного стану.

25.01.2023 Верховний Суд у справі № 676/47/21 зробив такий висновок.

Так, основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу (далі - закон). Якщо суб`єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов`язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Цивільного кодексу України (ч. 2 ст. 4 ЦК України).

Виходячи з виміру ієрархії актів цивільного законодавства по вертикалі, в статті 4 ЦК України встановлено повний перелік нормативно-правових актів, якими можуть регулюватися цивільні відносини. Крім Конституції України, ЦК України та інших законів України, цивільні відносини можуть регулюватися, за загальним правилом, лише такими підзаконними актами, як: акти Президента України, видані у випадках, установлених виключно Конституцією України; постанови Кабінету Міністрів України, що не суперечать положенням ЦК України та інших законів України. Якщо постанова Кабінету Міністрів України суперечить положенням ЦК України, або іншому закону, мають застосовуватися відповідні положення ЦК або іншого закону. Інші органи державної влади України та органи влади Автономної Республіки Крим можуть видавати нормативні акти, що регулюють цивільні відносини, лише у випадках і в межах, установлених Конституцією України та законом. Таким чином можливість видання актів цивільного законодавства на підзаконному рівні для зазначених органів суттєвим чином обмежена.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття (ст. 1270 ЦК України).

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви які про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1273 ЦК України).

Установити, що на час воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини (пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Тлумачення вказаних норм, з урахуванням виміру ієрархії актів цивільного законодавства по вертикалі, свідчить, що: правила щодо строку на прийняття спадщини (початок перебігу, наслідки спливу) регулюються Цивільним кодексом України, який прийнятий Верховною Радою України і є основним актом цивільного законодавства України; строк на прийняття спадщини по своїй сутності є присічним (ст.ст. 1270, 1272 ЦК України), оскільки його сплив призводить до того, що спадкоємець вважається таким, який не прийняв спадщину. Тобто сплив строку «присікає» право на прийняття спадщини. Проте в законі, вочевидь з урахуванням сутності права на прийняття спадщини як майнового, передбачена можливість: за згодою самих спадкоємців, що прийняли спадщину, подати заяву про прийняття спадщини (ч. 2 ст. 1272 ЦК України); для спадкоємця звернутися з позовною вимогою та за наявності поважної причини суд визначає додатковий строк на прийняття спадщини (ч. 3 ст. 1272 ЦК України).

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Отже, виходячи із зазначених правових висновків щодо застосування норм права, ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_3 який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 пропустила шестимісячний строк, встановлений чинним законодавством, для прийняття спадщини за заповітом і має право на звернення до суду з позовною вимогою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини (ч. 3 ст. 1272 ЦК України).

Судом встановлено, що із заявою про прийняття спадщини ОСОБА_1 не зверталася, до суду із позовом про визначення додаткового строку на прийняття спадщини, який сплив 06.04.2022 року звернувся представник позивача лише 07.06.2025 (поштою).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постановах від 29 травня 2025 року в справі № 707/2544/23, від 07 жовтня 2020 року в справі № 234/17511/19 виснував, що, як свідчить тлумачення частини третьої статті 1272 ЦК України, до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини мають відноситися причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Правила частини третьої 1272 ЦК України про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Поважними причинами пропуску строку, з урахуванням конкретних фактичних обставин справи, можуть визнаватись, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо (постанова Верховного Суду від 18 грудня 2024 року в справі № 154/3452/23).

Отже, лише якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через власну пасивну поведінку, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постановах від 04 листопада 2015 року в справі № 6-1486цс15 та від 14 вересня 2016 року в справі № 6-1215цс16, а також правовій позиції Верховного Суду в постановах від 26 березня 2025 року в справі № 522/18483/21, від 09 жовтня 2024 року в справі № 619/2906/23 та ін.

Неподання заяви умисно чи з необережності (недбалості) не може бути підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини ( пункти 54-57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23).

Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.

Подібний висновок викладений Верховним Судом у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18), від 17 березня 2021 року у справі № 638/17145/17 (провадження № 61-17764св20), від 26 жовтня 2022 року у справі № 522/17925/16 (провадження № 61-1122св22).

Крім того, карантинні обмеження та перебування за кордоном чи в іншій місцевості не є поважними причинами для визначення додаткового строку для прийняття спадщини, якщо спадкоємець мав можливість подати заяву через консульські установи, поштовою або електронним повідомленням. Поважними причинами пропуску строку є лише ті, що пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій щодо прийняття спадщини.

Подібний підхід застосовано Верховним Судом у постановах від 07 грудня 2022 року у справі № 399/570/21, від 26 лютого 2024 року у справі № 552/5600/23, від 26 березня 2025 року у справі № 522/18483/21.

Так, підставою для визнання поважними причин визначеного законом строку на подання заяви про прийняття спадщини, позивач зазначив: введення в Україні воєнного стану, ті обставини, що позивач є громадянкою Республіки Німеччина з 2016 р., та постійно мешкає у м. Гамбург, припинення авіасполучення та велика відстань між її місцем проживання та місцем знаходження спадкового майна, неможливість безпечного пересування її у відповідний період часу та похилий вік спадкоємця.

Разом із тим, з урахуванням вищенаведених висновків Верховного Суду, норм законодавства та встановлених обставин, суд дійшов висновку, що наведені позивачем обставини не є поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини, з огляду на таке.

Так, введення в Україні воєнного стану, проживання позивачки за межами України, припинення авіасполучення, неможливість безпечного пересування та похилий вік не є поважними причинами пропуску строку і не пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій щодо прийняття спадщини, оскільки позивачка мала можливість вчасно подати заяву через консульські установи, поштовою або електронним повідомленням, про що свідчить звернення ОСОБА_1 до консульської установи та видачу відповідних довіреностей на представника ОСОБА_2 , проте протягом тривалого часу (більше трьох років після відкриття спадщини) не вчиняла дій щодо прийняття спадщини і не навела переконливих аргументів про наявність перешкод у зверненні до нотаріуса вже після завершення визначеного законом строку на прийняття спадщини.

Суд також звертає увагу на те, що спадкоємець мала право направити таку заяву за допомогою засобів поштового зв`язку, але цим не скористалась, та не зазначила причин, які б перешкоджали їй вчинити цю дію. Схожий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 30 квітня 2025 року у справі № 468/1548/24 (провадження № 61-595 св25).

Посилання як на причину пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини на зміни у законодавстві, є безпідставними. Матеріали справи свідчать, що із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину представник позивача звернулася до нотаріуса лише 04.11.2022 року, тобто через 395 днів (один рік і тридцять днів) після смерті спадкодавця, що є значно більшим десятимісячного строку з урахуванням змін у законодавстві. Більш того, законодавець як у статті 1270 ЦК України, так і в інших нормах ЦК України, не передбачає допустимості існування такої конструкції як «зупинення перебігу строку на прийняття спадщини» та можливості в постанові Кабінету Міністрів України визначати інші правила щодо строку на прийняття спадщини .

Пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №134 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суперечить статтям 1270, 1272 ЦК України, а тому не підлягає застосуванню.

Факт перебування позивача за кордоном сам по собі не свідчить про наявність об`єктивних, непереборних перешкод для звернення із заявою про прийняття спадщини, оскільки, як вже зазначалося вище, перебування позивача поза межами України не позбавляло її можливості подати заяву про прийняття спадщини поштою (повідомленням, телеграмою)у порядку, передбаченому главою 10 «Видача свідоцтв про право на спадщину» Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Мін`юсту України від 22 лютого 2012 року № 296/5, або подати заяву про прийняття спадщини, звернувшись до консульської посадової особи консульської установи України у Німеччіні.

Верховний Суд у постановах погоджується з висновками судів, оскільки саме лише перебування за межами країни не є поважною причиною пропуску строку для подання спадкоємцем заяви про прийняття спадщини, яка унеможливила чи в інший спосіб перешкодила йому вчасно здійснити таку дію.

Процедура подання заяви про прийняття спадщини визначена пунктом 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок № 296/5) ( в редакції на час спливу строку подання заяви про прийняття спадщини) , відповідно до пункту 2.1 глави 10 якого Спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів. В умовах воєнного або надзвичайного стану спадкова справа заводиться за зверненням заявника будь-яким нотаріусом України, незалежно від місця відкриття спадщини.

Згідно п.3.5 глави 10 Порядку №296/5 якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним способом (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини.

Згідно з підпунктами 3.11.3, 3.11.6 пункту 3.11 глави 3 Положення про порядок вчинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України, затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції України, Міністерства закордонних справ України від 27 грудня 2004 року № 142/5/310, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2004 року за № 1649/10248, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати консулу заяву про прийняття спадщини. Письмова заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто консулу. Справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою. Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається консулом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю пропонується надіслати заяву, оформлену належним способом, або прибути особисто до консула.

У постанові від 13 квітня 2023 року у справі № 607/13549/21 (провадження № 61-562св23) Верховний Суд виснував, що в екстрених випадках, коли існує ризик пропущення строку для прийняття спадщини, спадкоємець має право направити нотаріусу за місцем відкриття спадщини електронне повідомлення (аналог телеграми), в якому зазначити про прийняття спадщини, що узгоджується з пунктом 2.1 глави 10 Порядку № 296/5. Відтак законодавство України передбачає альтернативні варіанти процедури прийняття спадщини, що спрощує процес реалізації прав спадкоємців.

Отже, ОСОБА_1 не була позбавлена можливості звернутися із відповідною заявою про прийняття спадщини до посольства України в іноземній країні, яке виконує консульські функції, або подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини через засоби поштового чи електронного зв`язку.

Допустимих доказів неможливості з`явитися до консульської установи або до дипломатичного представництва України за кордоном позивач не надав, як і не надав доказів, які б свідчили про наявність перешкод для подання такої заяви.

Таким чином, належних і допустимих письмових доказів на підтвердження наведених у позовній заяві обставин, позивачем до суду не надано.

Окрім того, постанову нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину представник позивача отримав 14.03.2023, тоді як із позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини звернувся до суду лише 07.06.2025, тобто більш ніж через два роки і три місяці після відмови нотаріуса, не навівши жодного мотивування такого значного часу зволікання із вирішенням питання щодо визначення додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини.

Наведені у позовній заяві обставини, що позивач є громадянкою Республіки Німеччина з 2016 р., та постійно мешкає у м. Гамбург, введений воєнний стан в Україні, припинення авіасполучення та велика відстань між її місцем проживання та місцем знаходження спадкового майна, неможливість безпечного пересування її у відповідний період часу та похилий вік спадкоємця, не можна віднести до тих, які є непереборними та такими, що унеможливлюють подання, в тому числі і шляхом направлення на адресу нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини поштою або будь-яким іншим видом зв`язку а також звернення до суду із відповідним позовом з урахуванням надання таких повноважень представнику згідно довіреностей від 12.08.2022 року строком на 3 роки та від 17.07.2024 року строком на 3 роки, який і звернувся до суду із позовом в інтересах позивача поштовим зв`язком 07.06.2025 року, тобто майже через рік після надання відповідної довіреності.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В ході розгляду справи позивачем не було доведено існування об`єктивних, непереборних та істотних перешкод у своєчасному поданні заяви про прийняття спадщини, протягом визначеного законом періоду.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі N 129/1033/13-ц).

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 квітня 2025 року у справі №468/1548/24.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2024 року у справ № 686/5757/23 зауважувала, що суди мають враховувати, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців в інтересах територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою.

Таким чином, надавши правову оцінку поданим доказам значного пропуску нею шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини у їх сукупності, суд приходить до висновку, про відсутність правових підстав для визначення ОСОБА_1 додаткового строку для подання заявим про прийняття спадщини, оскільки проживання в іншій країні, похилий вік, неможливість безпечного пересування, не свідчать про наявність у позивачки протягом більше трьох років семи місяців після відкриття спадщини непереборних перешкод для подання заяви прийняття спадщини.

Посилання позивача на ці обставини, не можна приймати до уваги як поважні причини, які виключали можливість спадкоємцю подати заяву про прийняття спадщини будь-якими засобами зв`язку, у тому числі і поштового зв`язку, електронного зв`язку, телеграмою, факсом зверненням до консульської установи тощо.

Інших поважних причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини позивач не зазначив.

Отже, позивачем не надано до суду жодного доказу, що він протягом більше, ніж 3 роки після смерті заповідача, з поважної причини не міг з`явитися до нотаріальної контори або консульської установи для написання заяви про прийняття спадщини або подати заяву про прийняття спадщини будь-якими засобами зв`язку, у тому числі і поштового зв`язку, електронного зв`язку, телеграмою, факсом зверненням до консульської установи, а отримавши відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом протягом ще 2 років 3 місяців до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини, а відтак і не надав суду будь-яких доказів, які б підтверджували поважність причин тривалого пропуску строку для подачі заяви про прийняття спадщини, а також того, що ці причини пропуску строку пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для позивача, а тому в задоволенні позову ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 про визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини слід відмовити за недоведеністю.

Керуючись ст. ст. 2,4,5,81,89,261,263-265,268,273 ЦПК України ,

УХВАЛИВ:

У позові ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради , третя особа Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Чепкова Олена Володимирівна про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 08.09.2025 року.

Суддя: Ю.В. Апаллонова