Справа № 489/6025/23 Головуючий у 1-й інстанції Костюченко Г. С.
Провадження № 22ц/812/1454/25 Доповідачка в апеляційній інстанції Ямкова О. О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 вересня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючої-судді: Ямкової О. О.,

суддів: Крамаренко Т. В., Локтіонової О. В.,

із секретарем: Шурмою Є. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 ,

поданої від її імені представником ОСОБА_2 ,

на рішення Інгульського районного суду міста Миколаєва від 11 червня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Костюченка Г. С. у приміщенні суду у місті Миколаєві зі складанням повного рішення, у справі

за позовом

Акціонерного товариства (далі АТ) «Сенс Банк» до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

та за зустрічним позовом

ОСОБА_1 до АТ «Сенс Банк»

про захист прав споживачів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2023 року АТ «Сенс Банк» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення 49 878 грн 48 коп. заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову банк зазначив, що позичальницею ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», 1 липня 2014 року укладено договір обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, за умовами якого позичальниця зобов`язалася виплачувати проценти за користування кредитом, комісію та інші платежі у сумі, строки та на умовах, передбачених кредитним договором.

Внаслідок неналежного виконання позичальницею своїх зобов`язань за договором у позичальниці утворилася заборгованість в сумі 49 878 грн 48 коп., яку позивач просить стягнути.

У відзиві на позовну заяву відповідачка ОСОБА_1 , діючи через свого представника ОСОБА_2 , вважала позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, посилаючись на ті обставини, що у якості доказу наявності кредитних правовідносин позивачем надано анкету заяву про акцепт Публічної пропозиції, з якою вона ознайомлена не була, як і з тарифами банку. Між тим, банком не надано доказів того, що з відповідачкою узгоджено основні умови договору.

Крім того з доданого до позовної заяви розрахунку вбачається, що позичальниці щомісяця нараховано значні суми комісії за обслуговування кредиту, які не є супутньою послугою та така умова суперечить положенням Закону України «Про захист прав споживачів». Заперечувала щодо стягнення з неї коштів за послугу з смс-інформування.

Загалом вважала умови договору не справедливими та такими, що містять умови про зміни у витратах, які несе позичальник, зокрема щодо завищеної плати за обслуговування кредиту та просила відмовити у задоволенні позову.

Просила стягнути на її користь витрати на правничу допомогу у розмірі 7 000 грн.

26 квітня 2024 року відповідачка ОСОБА_1 звернулась до суду до АТ «Сенс Банк» із зустрічним позовом про захист прав споживача, де просила визнати недійсними положення кредитного договору №630158011 від 1 липня 2014 року щодо її обов`язку, як позичальниці, сплачувати кошти за обслуговування кредиту та послуги смс-інформування, внаслідок чого зобов`язати АТ «Сенс Банк» провести перерахунок платежів, зарахувавши зайво сплачені нею кошти в рахунок погашення кредиту.

В обґрунтування зустрічного позову посилалась, на те що протягом дії укладеного нею з ПАТ «Альфа-Банк» договору, кредитором вчинялись дії зі стягнення коштів за розрахунково-касове обслуговування кредиту, що суперечить нормам Цивільного кодексу України та Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки такі умови договору є несправедливими та вносять істотний дисбаланс у договірні правовідносини на шкоду позичальниці. Ці дії банку суперечать змісту частин 1 та 2 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» щодо обов`язку кредитодавця, на вимогу споживача, безоплатно повідомляти йому, не частіше одного разу на місяць, інформацію про поточний розмір заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надавати виписку з рахунку щодо погашення заборгованості, а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим законом, іншими актами законодавства а також договором про споживчий кредит.

У відповідності до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України за №168 від 10 травня 2007 року (далі Правил №168), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на свою власну користь (ведення справи, договору облік заборгованості споживача тощо) або за дії які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин.

Тому обслуговування кредиту є супутньою послугою, і за такого, умови договору, які зобов`язують позичальницю нести витрати за розрахунково-касове обслуговування від суми кредиту та здійснювати плату коштів за смс-інформування є безпідставними. наслідком чого є покладення обов`язку на банк здійснити перерахунок та зарахувати сплачені позичальницею кошти в сумі 46 307 грн 65 коп., з яких 45 767 грн 65 коп. комісія, а 540 грн плата за смс-інформування, в рахунок погашення заборгованості.

Посилалася на відповідну судову практику та просила про стягнення 7 000 грн витрат на правничу допомогу.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 29 квітня 2024 року позов прийнято до провадження та його об`єднано у одне провадження з первісним позовом.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 20 червня 2024 року витребувано у позивача АТ «Сенс Банк» детальний розрахунок за договором, укладеним з відповідачкою, із зазначенням заборгованості за тілом кредиту, заборгованості за відсотками та розрахунково-касовим обслуговуванням, заборгованості за комісією та витратами на смс-банкінг.

9 жовтня 2024 року, на виконання вимог вищевказаної ухвали, позивачем направлено повідомлення із зазначенням складових сум кредитної заборгованості.

4 червня 2025 року позивачем надано розгорнутий розрахунок заборгованості.

Рішенням Інгульського (до перейменування - Ленінського) районного суду міста Миколаєва від 10 березня 2025 року позов АТ «Сенс Банк» задоволено, ухвалено про стягнення залишку заборгованості по тілу кредиту у розмірі 49 878 грн 48 коп. Зустрічний позов ОСОБА_1 залишено без задоволення. Розподілено судові витрати, зокрема витрати на правничу допомогу.

При ухваленні рішення суд першої інстанції виходив з наявності підстав для стягнення кредитної заборгованості та відсутності підстав для задоволення зустрічної позовної заяви.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_1 , діючи через свого представника Калініна С. К., посилалася на те, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального права та без повного з`ясування фактичних обставин справи, і тому просила його скасувати та ухвалити нове про задоволення зустрічного позову, та часткове задоволення позову банку, внаслідок чого стягнути з неї на користь банку 3 570 грн 83 коп. боргу за кредитом.

Зазначала про те, що суд не навів обґрунтованого мотивування рішення та не врахував те, що під час підписання анкети-заяви про акцепт публічної пропозиції у ПАТ «Альфа-Банк», банком з нею, як позичальницею, не було погоджено умови стягнення коштів за розрахунково-касове обслуговування кредиту, і тому такі дії суперечать нормам Правил №168 10 травня 2007 року, положенням Законів України «Про захист прав споживачів» та «Споживче кредитування», якими врегульовано порядок та випадки встановлення плати за розрахунково-касове обслуговування, так як такі послуги за будь-яких обставин мають надаватись банком безоплатно.

Тому вказала на безпідставність нарахування та стягнення банком суми комісії за кредитним договором у загальному розмірі 45 767 грн 65 коп. та плати за смс-інформування у загальному розмірі 540 грн, які повинні бути зараховані в рахунок погашення виставленої до стягнення заборгованості за кредитом, внаслідок чого позов банку є обґрунтованим лише в частині нарахування та стягнення кредитної заборгованості в розмірі 3 570 грн 83 коп., із задоволенням пред`явленого нею зустрічного позову.

Посилалася на відповідну судову практику.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 1 липня 2014 року ОСОБА_1 , як позичальницею, підписана анкета-заява про акцепт публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в рамках продукту «Максимум-готівка» з метою оформлення платіжної картки із зазначенням про попереднє ознайомлення з фінансовими умовами надання кредиту, його вартістю, перевагами та недоліками, інформацію про сукупну вартість кредиту з урахуванням його реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання, вартості, видів та предметів супутніх послуг а також іншою інформацією (т. 1 а.с.4).

Після отримання наведеної інформації, того ж дня відповідачкою підписано додаток до договору з ПАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в рамках обслуговування продукту «Максимум готівка» (т. 1 а.с.20-21), у якому нею погоджені такі основні умови кредитного договору, як встановлення кредитного ліміту відновлювальної кредитної лінії в розмірі 75 000 грн, суми доступного кредитного ліміту у розмірі 5 000 грн., сплату процентів за користування кредитними коштами в розмірі 24% річних, а також розмір та порядок повернення отриманих коштів, які мають бути повернуті шляхом внесення обов`язкового щомісячного платежу у розмірі не меншому 7% від суми загальної заборгованості, але не менше 50 грн, у період з 1 по 25 день розрахункового періоду, а також умови користування послугою «Моментальна розстрочка» з партнерами банку ( т. 1 а.с.4зв).

Додатково відповідачкою укладено з банком договори про використання аналогу власноручного підпису та факсимільного відтворення печатки для вчинення правочинів, а також добровільного страхування фінансових ризиків держателів платіжних карток ( т.1 а.с.5).

Отже, договір, що укладено між сторонами складається із анкети-заяви позичальниці про акцепт публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, в тій редакції, яка діяла на час подачі заяви та додатку до цього договору, додатку до договору від 1 липня 2014 року з викладенням усіх суттєвих умов, за якими нею з банком досягнута згода (т.1 а.с.4).

На виконання цих умов позичальницею ОСОБА_1 здійснено часткове погашення заборгованості у строк до 25 лютого 2022 року (т. 2 а.с.25-26).

Враховуючи наведене та тривалий строк несплати позичальницею усіх платежів за отриманим кредитом, банк направив 3 липня 2023 року на адресу ОСОБА_1 рекомендованого листа з письмовою вимогою про повернення заборгованості за кредитом у розмірі 49 878 грн 48 коп. (т. 1 а.с. 15-20).

Між тим, зобов`язання за договором позичальницею в повному обсязі досі не виконані.

Відповідно до частини 1 і 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Таким чином, між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, які виникли із кредитного договору приєднання, та регулюються главою 71 ЦК України та загальними нормами Цивільного кодексу щодо зобов`язань.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, і повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, то банк має обов`язок підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме такі умови, які ним надані, і не інші.

Тобто положеннями статей 633, 634 ЦК України презюмується, що другий контрагент (споживач послуг банку) може приєднатися лише до тих умов, з якими він ознайомлений.

Отже, умови договорів, що укладені між банком та позичальницею, повинні визначатися виключно за тими умовами, що узгодженні споживачкою шляхом ознайомлення з ними та їх підписанням.

Самі обставини та факти укладення договору шляхом підписання анкети-заяви та додатку до договору відповідачкою у змісті відзиву на позов та апеляційної скарги не заперечуються. Відповідачкою ОСОБА_1 оспорюється лише складові заборгованості, що нарахована банком, тобто підстави для нарахування та стягнення з неї, як складової боргу, заборгованості з комісії та послуг з смс-повідомлень, що нею, як позичальницею, за умовами укладеного договору не узгоджено.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За положеннями статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, в тому числі в частині права позикодавця на одержання від позичальника разом з позикою і процентів від її суми, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Відповідно до статті 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Так, з наданого до позову розрахунку вбачається, що банком розраховано заборгованість ОСОБА_1 за кредитом у загальній сумі 49 878 грн 48 коп., яка складається з 30 159 грн 97 коп. заборгованості за тілом кредиту, 588 грн 06 коп. заборгованості за відсотками за користування кредитом, 17 891 грн 11 коп. заборгованості за простроченим тілом кредиту, 1 239 грн 34 коп. заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитом (т. 1 а.с.8).

Втім, додані до позову виписки по кредитному рахунку та по рахунку з кредитною картою ОСОБА_1 (т.1 а.с.3-14, т.2 а.с.25-26) свідчать про те, що заборгованість здебільшого банком сформована за рахунок нарахування та списання з рахунку позичальниці сум комісії за розрахунково-касове обслуговування станом на 22 січня 2023 року на суму 45 440 грн 65 коп. та 540 грн нарахованих послуг за sms-інформування.

В той же час нарахування та порядок оплати чи списання комісії і послуг за sms-інформування у змісті анкети-заяви та додатку до договору, які підписані та узгоджені позичальницею, відсутні, внаслідок чого оспорюються відповідачкою.

За змістом абзацу 2 частини 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції на час укладення договору) споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції на час прийняття закону) передбачено, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Тому, згідно з абзацем 3 частини 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції на момент укладення договору до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю заборонялося встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону.

За такого, умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачала здійснення будь-яких платежів за дії, які не були послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

У подальшому, 10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування», за положеннями якого визначено загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування. І з набранням ним чинності до статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» внесено зміни, за якими зміст цієї статті викладено в іншій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

За встановлених обставин та з огляду на те, що погоджені кредитором з позичальницею умови підписаного нею договору, не містять положень про нарахування та виплату комісії, а також плату sms-інформування, здійснені банком нарахування комісії на суму 45 440 грн 65 коп. та 540 грн нарахованих ними же послуг за sms-інформування за увесь період дії договору є безпідставними.

Втім, місцевий суд на зазначене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення усієї розрахованої банком заборгованості вважаючи, що банк мав право на встановлення комісії та послуг з sms-інформування, в той час як на момент укладення договору його положення таких умов не містили та не передбачалися законом, а ще оспорювалися відповідачкою під час розгляду справи.

Отже, враховуючи наведене, заборгованість за кредитом у розмірі 49 878 грн 48 коп., яка заявлена банком до стягнення, має бути зменшена на суму безпідставно нарахованої комісії 45 440 грн 65 коп. та 540 грн безпідставно нарахованих послуг за sms-інформування, внаслідок чого становитиме 3 897 грн 83 коп.

Тому, рішення суду першої інстанції про задоволення позову АТ «Сенс Банк», з підстав, передбачених пунктами 3 і 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, підлягає зміні із зазначенням про часткове задоволення позовних вимог банка та стягнення на його користь з відповідачки суми боргу в розмірі 3 897 грн 83 коп..

В той же час колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог зустрічного позову ОСОБА_1 про визначення недійсними положень укладеного з ПАТ «Альфа-Банк» кредитного договору щодо обов`язку платника сплачувати кошти за розрахунково-касове обслуговування та за послугу sms-інформування, з огляду на те, що такі положення анкета-заява та додаткова угода до договору не містить, а значить не можуть бути оспорюваними, не зважаючи на те, що представником відповідачки обрано неефективний спосіб захисту порушеного права, як визнання угоди недійсною, яка за доведенням повинна визнаватися в силу закону нікчемною.

За наявність спору у суді, немає підстав і для покладення зобов`язань на банк провести перерахунок нарахованої заборгованості.

Отже, враховуючи, що відмовляючи у задоволені зустрічного позову, суд першої інстанції керувався іншими підставами, а саме доведення своїх вимог банком, колегія суддів вважає за потрібне скасувати рішення суду і в частині відмови у задоволенні зустрічного позову з підстав, передбачених пунктами 3 і 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні зустрічних вимог з підстав обрання неефективного способу захисту порушеного права за відсутністю оспорених умов договору.

У зв`язку зі зміною судового рішення в частині вирішення первісного позову, воно також підлягає зміні і в частині розподілу судових витрат відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, де з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» слід стягнути 209 грн 75 коп. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

Крім того, з огляду на часткове задоволення позову банка та відмови у задоволенні зустрічного позову, колегія суддів вважає за необхідне провести розподіл витрат відповідачки, які понесені нею на правничу професійну допомогу в розмірі 7 000 грн, за відсутністю заперечень банка щодо неспівмірності та недоведеності таких витрат.

Тому з урахуванням розміру задоволених позовних вимог та обсягу фактично наданої правничої допомоги, а також її відповідності складності справи колегія суддів вважає за можливе задовольнити ці вимоги частково, стягнувши з АТ «Сенс-Банк» 3 000 грн витрат на правничу допомогу за розгляд справи в суді першої інстанції.

У відповідності до статті 141 ЦПК України за наслідками розгляду поданої відповідачкою апеляційної скарги слід також провести поділ судових витрат у суді апеляційної інстанції, де з АТ «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 слід стягнути сплачений нею судовий збір в розмірі 3 349 грн 65 коп. та 2 200 грн витрат на правову допомогу, враховуючи обсяг задоволених вимог та відсутність заперечень з боку банка.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від її імені представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Інгульського районного суду міста Миколаєва від 11 червня 2025 року в частині вирішення первісного позову та розподілу судових витрат змінити.

Позовну заяву Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» 3 897 грн 83 коп. загальної суми боргу за кредитним договором від 1 липня 2014 року, а також 209 грн 75 коп. судового збору.

Стягнути з Акціонерного товариства «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 3 000 грн витрат на правничу допомогу, понесених в суді першої інстанції.

Рішення Інгульського районного суду міста Миколаєва від 11 червня 2025 року в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_1 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк» про захист прав споживачів.

Стягнути з Акціонерного товариства «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 2 200 грн витрат на правничу допомогу, понесених у суді апеляційної інстанції та 3 349 грн 65 коп. сплаченого судового збору за перегляд справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуюча О. О. Ямкова

Судді Т. В. Крамаренко

О. В. Локтіонова