СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2-п/759/69/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2025 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Єросової І.Ю.,

за участю секретаря Хвостенка О.О.,

розглянувши у судовому засіданні заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» про перегляд заочного рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 45) про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки,

ВСТАНОВИВ:

29.06.2024 адвокат Ємченко І.В., яка представляє інтереси позивача, звернулась до Святошинського районного суду м. Києва з вищезазначеним позовом, у якому просила стягнути з відповідача на користь позивача всі суми, що їй належали та підлягали виплаті на день звільнення, в тому числі, але не виключно, невиплачену заробітну плату за 188 робочих днів та грошової компенсації за невикористанні 113 днів щорічних та додаткових відпусток; стягнути середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення, а також понесені витрати на професійну правничу допомогу.

Ухвалою суду від 05.07.2024 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Витребувано від Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» докази у справі.

15.10.2024 судом ухвалено заочне рішення, яким позов задоволено у повному обсязі.

У свою чергу, 06.06.2025 відповідач ТОВ «Дієса» через систему «Електронний суд» скерував заяву про перегляд заочного рішення, ухваленого Святошинського районного суду м. Києва від 15.10.2024, в якій просить поновити строк для звернення із даною заявою та переглянути заочне рішення із його подальшим скасуванням та призначенням судового засідання у порядку прощеного позовного провадження з викликом сторін провадження.

Дану заяву представник відповідача обґрунтовує тим, що неявка сторони відповідача у судове засідання та скерування до суду документів по справі були спричинені обставинами непереборної сили військовою агресією рф проти України, внаслідок якої підприємству завдано величезних збитків, що призвело до скорочення штату працівників, у тому числі, й юридичного відділу. Один юрист, який залишився на підприємстві, був фізично позбавлений можливості опрацювати всі документи, які надходили, та підготувати процесуальні документи у визначені судами та законом строки.

З огляду на поважність причин пропуску процесуального строку для звернення із заявою про перегляд заочного рішення представник ТОВ «Дієса» Вітинська В.В. просить поновити процесуальний строк для звернення до суду із вказаною заявою.

Крім того, ТОВ «Дієса» не погоджується із прийнятим судом рішенням, оскільки сума стягненої заробітної плати значно перевищує реальний борг відповідача перед позивачем. Враховуючи, що саме об`єктивні причини унеможливили виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за трудовими договорами, зокрема, й укладеним із позивачем ОСОБА_1 , що підтверджено й низкою судових рішень, у тому числі, й постановою Верховного Суду від 02.12.2024 у справі №757/2043/24-ц, заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15.10.2024 підлягає скасуванню.

08.07.2025 до суду надійшли заперечення позивача ОСОБА_1 , в яких представник Єфимченко І.В. вказує, що ТОВ «ДІЄСА» мало у розпорядженні 2,5 місяця на подання витребуваних документів, та/або заяви про неможливість їх надання, а також заяви про перенесення розгляду справи та/або про розгляд справи за відсутності представника, однак вимоги ухвали про відкриття провадження ТОВ «ДІЄСА» проігноровано, жодних документів, необхідних для розгляду справи не подано, як і не подано заяв про неможливість надання витребуваних документів.

Також адвокат Єфимченко І.В. звертає увагу на те, що згідно з інформацією, розміщеною на офіційному сайті «Ельдорадо», наразі господарську діяльність здійснює три магазини, які розташовані у Черкаській та Київській областях. Водночас, із середини 2022 року активні бойові дії на вказаних територіях не ведуться, а відтак, станом на 2025 рік неналежне функціонування підрозділів підприємства, у тому числі, незабезпечення достатньої чисельності юридичного підрозділу з метою контролю за рухом справи та своєчасного подання до суду необхідних документів не може визначатися поважною причиною пропуску строку.

У свою чергу, представник позивача також зауважує, що станом на день постановлення судом ухвали про відкриття провадження відповідач мав у своєму розпорядженні докази, на які він посилається, обґрунтовуючи доводи заяви про перегляд заочного рішення. Однак, останній долучає їх у порушення вимог ст. 43 ЦПК України, яка закріплює, що учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Відтак, відповідач фактично приховав наявні у нього докази, необхідні для правильного вирішення наявного між сторонами спору.

Окрему увагу представник позивача приділяє розрахунку суми заборгованості зі сплати заробітної плати, вказуючи на те, що у позові заборгованість розрахована з інформації про проведені виплати з довідок ОК-5 та ОК-7, сформованих 05.06.2024, у зв`язку із ненаданням відповідної інформації ТОВ «Дієса» стороні позивача, а також на вимогу суду. Із вказаних довідок вбачається, що товариство не здійснювало нарахування заробітної плати ОСОБА_1 у період з 01.07.2023 по 20.03.2024 року. На день подання даних заперечень стороною позивача сформовано нові довідки, які так само підтверджують невиплату позивачу належної заробітної плати, що спростовує доводи відповідача, наведені у заяві про перегляд заочного рішення. Враховуючи вищевикладене, представник позивача просить відмовити у задоволенні заяви ТОВ «Дієса» в частині поновлення процесуального строку на звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15.10.2024 року.

Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про дату і час судового розгляду, до суду не з`явився.

Разом з тим, до початку судового засідання надійшла заява представника позивача адвоката Єфимченко І.В., в якій остання просила проводити судовий розгляд заяви про перегляд заочного рішення без участі позивача та його представника.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 ЦПК України заява про перегляд заочного рішення розглядається в судовому засіданні. Неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Враховуючи наведене, суд вважає за можливе розглянути заяву ТОВ «Дієса» про перегляд заочного рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15.10.2024 за відсутності сторін провадження.

Вивчивши доводи відповідача, викладені у заяві про перегляд заочного рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15.10.2024, а також матеріали судової справи №759/13544/24, суд доходить таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Приписами ст. 13 ЦПК України закріплено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Як вбачається із матеріалів даного провадження, 29.06.2024 до Святошинського районного суду м. Києва в інтересах ОСОБА_1 подано позовну заяву про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

15.10.2024 судом ухвалено заочне рішення, яким позов задоволено у повному обсязі.

У свою чергу, 06.06.2025 відповідач ТОВ «Дієса» через систему «Електронний суд» скерував заяву про перегляд заочного рішення, ухваленого Святошинського районного суду м. Києва від 15.10.2024, в якій просить поновити строк для звернення із даною заявою та переглянути заочне рішення із його подальшим скасуванням та призначенням судового засідання у порядку прощеного позовного провадження з викликом сторін провадження.

Відповідно до приписів ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Як вбачається із матеріалів провадження, відповідач отримав копію повного тексту рішення суду від 15.10.2024 через систему «Електронний суд» 25.12.2024 року. Відтак, саме із вказаної дати починає обраховуватися двадцятиденний строк для реалізації відповідачем права на подачу заяви про скасування заочного рішення суду від 15.10.2024 року.

Водночас, у визначений законом строк відповідач не звернувся до суду із такою заявою, чим пропустив процесуальний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

В силу ст. 121 ЦПК України, суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню цивільного судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

У ході судового розгляду прохання ТОВ «Дієса» про поновлення процесуального строку для подачі заяви про перегляд заочного рішення судом встановлено, що часові межі, надані судом для реалізації сторонам провадження своїх прав та виконання обов`язків, покладених на них нормами ЦПК України, зокрема, щодо строку на подання до суду відзиву, узгоджуються із приписами закону та цілком відповідають принципу розумності строків, який передбачає надання сторонам провадження достатнього строку для підготовки необхідних процесуальних документів та доказів, на які вони посилатимуться для обґрунтування своїх вимог та заперечень.

Зі змісту заяви ТОВ «Дієса» вбачається, що фактично відповідач причиною пропуску процесуального строку на звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення суду вказує введення в України воєнного стану, військову агресію рф проти України, яка мала наслідком пошкодження великої кількості підрозділів товариства, що у подальшому призвело до скорочення штату працівників, зокрема, і представників юридичного відділу.

Суд погоджується із доводами представника відповідача про те, що військова агресія рф проти України унеможливила нормальне функціонування підрозділів товариства, що проявилося у тому числі й у скороченні штату працівників, зокрема, й юристів, основним функціоналом яких було саме підготовка відзивів на позовні заяви, ознайомлення із матеріалами судових проваджень та своєчасне скерування заяв по суті, а також виконання низки інших обов`язків, покладених на товариство судом та законом.

Крім того, суд звертає увагу, що дійсно завдання збитків товариству доведено і у судовому порядку, що дозволяє стверджувати про те, що посилання представника відповідача, викладені у заяві, на введення в Україні воєнного стану не лише формальним посиланням на загальновідомий факт, а є дійсними та встановлені Верховним Судом.

У свою чергу, суд зазначає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Олександр Шевченко проти України" ( 974_256) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

У кожній справі національні суди мають перевіряти чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків.

Проаналізувавши доводи сторін провадження, суд з урахуванням наявності поважних причин пропуску строку на подачу заяви про перегляд заочного рішення ТОВ «Дієса» вважає за необхідне задовольнити заяву представника відповідача «ТОВ «Дієса» Вітинської В.В. в частині поновлення процесуального строку для подання заяви про перегляд заочного рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15.10.2024 року.

Аналізуючи заяву представника відповідача по суті, суд звертає увагу, що відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 285 ЦПК України заява відповідача про перегляд заочного рішення обов`язково повинна містити інформацію про обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання та (або) неповідомлення їх суду, а також причин неподання відзиву, і докази про це.

Щодо неявок уповноваженої особи ТОВ «Дієса» та ненадання суду інформації про поважність причин таких неявок суд зауважує, що відповідно до картки руху справи позовна заява надіслана сторонам, в тому числі ТОВ ДІЄСА» - 29.06.2024 року.

05.07.2024 Святошинським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі.

Відповідно до картки руху документа - дата доставки ухвали до електронного суду 01.08.2024, отже, станом на 01.08.2024 ТОВ «ДІЄСА» було достеменно обізнано про відкриття провадження у справі, а також про витребування у підприємства документів, необхідних для розгляду та правильного вирішення спору.

01.08.2024 Святошинським районним судом міста Києва до підсистеми «Електронний суд» внесено дати слухання справи, справу призначено до судового розгляду на 15.10.2024 на 12 год. 00 хв.

Відповідно до картки руху документа - дата доставки технологічного документу про внесення дат слухання до електронного суду 01.08.2024, відтак, станом на 01.08.2024 ТОВ «ДІЄСА» було достеменно обізнано про дату та час призначення розгляду справи.

Суд звертає увагу, що статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Неодноразово у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зауважував, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, становить фундаментальний принцип, та має на увазі зокрема право на "усне слухання". При цьому право на публічний розгляд було б позбавлене сенсу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (Trudov v. Russia, № 43330/09, § 24, 27, рішення від 13 грудня 2011 року).

За змістом пункту 86 рішення ЄСПЛ у справі "Шмідт проти Латвії" Конвенція вимагає від Договірних держав вжити необхідних заходів для забезпечення ефективної реалізації прав, гарантованих статтею 6 Конвенції. Договірні Держави залишаються відповідальними за забезпечення того, щоб національні органи влади діяли з необхідною старанністю, інформуючи сторін судового провадження, щоб не було поставлено під загрозу їх право на справедливий судовий розгляд.

Із наявних у розпорядженні суду документів вбачається, що судом вживалися достатні та вичерпні заходи для інформування відповідача про наявність судового процесу, в якому ТОВ «Дієса» є стороною по справі, зокрема, шляхом виконання вимог закону про надсилання стороні справи процесуальних документів (у тому числі й через систему «Електронний суд».

Суд не погоджується із доводами представника позивача про те, що відсутність у ТОВ «Дієса» людських ресурсів кваліфікованих юристів, які б слідкували за ходом справи та своєчасно скеровували до відповідних судів процесуальні документи, у томі числі, й заяви по суті, не є достатньою підставою для недотримання відповідачем вимог закону та встановлених строків судом щодо подачі відзиву, а також необхідних для правильного вирішення спору доказів, які, ба більше, були у розпорядженні відповідача станом на день розгляду судом даної справи.

Так, суд враховує ту обставину, що відповідач, обґрунтовуючи прохання переглянути заочне рішення, посилається на наявність у нього сертифікату Торгово-промислової палати №3000-24-0827 від 23.04.2024, яким підтверджується, що з 12.03.2022 почали свою дію обставини непереборної сили (форс-мажорні обставини), які унеможливлювали своєчасну виплату працівникам заробітної плати.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.08.2022 у справі №908/2287/17 зазначає, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі № 905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу.

Разом з тим, засвідчений факт наявності непереборної сили у період з 12.03.2022 по 23.04.2024, тобто період, який охоплюється позовними вимогами ОСОБА_1 , з огляду на обставини даного судового провадження надає суду достатні підстави для висновку про те, що відсутність трудового ресурсу у ТОВ «Дієса» дійсно унеможливило нормальну роботу юридичного відділу підприємства.

Враховуючи, що ТОВ «Дієса» було своєчасно та належним чином повідомлене про дату і час судового розгляду, отримало у передбачений законом спосіб процесуальні документи, які стосуються руху справи, однак, господарюючим суб`єктом у визначений судом строк не було скеровано на адресу суду жодного процесуального документа по суті справи, не надано відповідні докази на вимогу суду, висловлену в ухвалі про відкриття провадження від 05.07.2024, не скеровано жодної заяви-інформування про неможливість надання таких доказів та належної підготовки до участі в рамках даного судового провадження, зокрема, й із проханням перенести судове засідання, однак, такі факти мали місце внаслідок дії непереборної сили, можна дійти висновку про те, що неналежна реалізація відповідачем наданих йому прав та покладених на нього обов`язків не характеризується умислом з боку відповідача.

Відтак, суд вбачає зі змісту заяви представника відповідача та долучених до неї документів достатньо підстав для висновку про те, що неявки в судове засідання були викликані саме поважними причинами, які унеможливлювали своєчасне прибуття представника ТОВ «Дієса» до суду або скерування заяви про розгляду справи без участі уповноваженої особи товариства із викладеною по суті спору позицією та долученими доказами на обґрунтування своїх доводів.

Щодо неподання відповідачем у визначений судом та законом строк відзиву та доказів суд звертає увагу на таке.

Відповідно до ч. 6-8 ст. 84 ЦПК України будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду. Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали. У разі неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів з причин, визнаних судом неповажними, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом.

05.07.2024 Святошинським районним судом міста Києва винесено ухвалу про відкриття провадження у справі, якою у ТОВ «ДІЄСА» витребувано належним чином засвідчені копії документів, крім того, встановлено строк для подачі відзиву на позов.

В силу вимог ч. 1, 3 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Водночас, згідно з приписом ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд зауважує, що у визначений судом строк у ході судового розгляду провадження за позовом ОСОБА_1 відповідач не надав витребувані судом докази, які, ймовірно, докорінно змінили б хід справи та винесене судом рішення. Крім того, до дня прийняття остаточного рішення у справі представником відповідача так само не було й скеровано жодних заяв про неможливість своєчасного надання суду доказів, які свідчать про відсутність вини ТОВ «Дієса».

Зі змісту заяви про перегляд заочного рішення вбачається, що неявка в судове засідання представника ТОВ «Дієса», а також неподання ним заяв по суті та ненадання доказів, які витребовувалися судом в ухвалі про відкриття провадження, зумовлені наявністю непереборної сили.

Так, форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами (ч. 1 ст. 617 ЦК, ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.10.2019 у справі №243/2071/18 (провадження № 61-48088сво18) суд дійшов висновку про те, що виплата заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, компенсації за затримку видачі трудової книжки та середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, а також встановлені форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), застосуванню підлягають положення трудового і цивільного законодавства.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

З 24 лютого 2022 року відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану.

Згідно зі ст. 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором. Роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати. Роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. У разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойових дій, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства.

З огляду на встановлені обставини суд доходить висновку про те, що перегляд заочного рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15.10.2024 має місце у даному випадку, враховуючи поважність причин неявок відповідача та ненадання їм доказів, які мають істотне значення для правильного вирішення спору, із поважних причин, які знайшли своє підтвердження у долучених до заяви документах.

У справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ вказав, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Рябих проти Росії" (980_172) (Ryabykh v. Russia),

заява N 52854/99, п. 52, ECHR 2003-X).

Суд нагадує, що існування заборгованості, підтверджене обов`язковим та такими, що підлягають виконанню, судовими рішеннями, надає особі, на чию користь воно було винесено, "легітимні сподівання" на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить "майно" цієї особи у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції (994_535). Скасування такого судового рішення прирівнюється до втручання у його чи її право на мирне володіння майном (див., серед інших, «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], заява №28342/95, п. 74).

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що заява відповідача про перегляд заочного рішення є обґрунтованою, містить посилання на обставини, які є підставою для перегляду заочного рішення, і такі обставини підтверджуються належними та достатніми доказами, а тому, заява ТОВ «Дієса» про перегляд заочного рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Дієса» про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки підлягає задоволенню, а заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15.10.2024 скасуванню із подальшим судовим розглядом у порядку спрощеного позовного провадження із викликом (повідомленням) учасників справи.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. ст. ст. 284-288 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Поновити процесуальний строк представнику Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» Вітинській В.В. для подачі заяви про перегляд заочного рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 45) про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки.

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» про перегляд заочного рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 45) про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки задовольнити.

Скасувати заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 45) про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки.

Призначити справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження із викликом (повідомленням) учасників провадження на 04 листопада 2025 року на 10 год. 30 хв.

Копію ухвали направити сторонам провадження.

Запропонувати відповідачу подати відзив на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення даної ухвали. Відзив та додатки до нього направляються відповідачем до суду з доказами відправлення відзиву та доданих до нього додатків іншим учасникам справи (позивачу).

Позивач має право на подання відповіді на відзив, яка направляється до суду з доказами відправлення такої відповіді та доданих до неї додатків іншим учасникам справи (відповідачу) протягом строку, яку встановлює суд, і який складає десять днів з дня отримання відзиву.

Відповідач має право на подання заперечення, яке направляється до суду з доказами відправлення заперечення та доданих до нього додатків іншим учасникам справи (позивачу) протягом строку, який встановлює суд, і який складає десять днів, від дня отримання відповіді на відзив.

Третя особа має право подати пояснення щодо позову в строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі і який складає п`ятнадцять днів з дня отримання позову, а щодо відзиву - протягом десяти днів з дня його отримання, які направляються до суду з доказами відправлення відзиву та доданих до нього додатків до інших учасників справи (позивача, відповідача).

Роз`яснити учасникам справи порядок подання доказів.

Вважається, що при подачі позовної заяви, позивач подав усі наявні у нього в оригіналах докази та повідомив про відсутність у нього оригіналів поданих у копіях доказів, про що заявив клопотання в порядку ст. 84 ЦПК України про їх витребування в оригіналі або належним чином засвідчених їх копіях. У випадку неможливості подачі доказів у визначений строк разом із позовною заявою повідомив про це у позовній заяві із зазначенням про доказ, який не може бути подано, причини з яких доказ не може бути подано у зазначений строк, докази, які підтверджують, що він здійснив всі залежні від нього дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідачі повинні подати відповідні докази обставин, на які вони посилаються, разом із відзивом на позов.

Якщо зі зміною предмета або підстав позову або поданням зустрічного позову змінилися обставини, що підлягають доказуванню, суд залежно від таких обставин встановлює строк подання додаткових доказів.

Учасники справи повинні подати докази, на які вони посилаються, у відповідності до ч. 8 ст. 43 ЦПК України - якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи (його представника). Якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в паперовій формі, такі документи скріплюються власноручним підписом учасника справи (його представника).

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Учасники справи зобов`язані надати всі докази, які підтверджують кожну зазначену ними обставину, (обставини) якою (якими) вони обґрунтовують свої позовні вимоги або заперечення. Докази подаються в їх оригіналах або засвідчених копіях. У разі подачі письмового доказу у копії, учасник справи повинен її засвідчити, а також зазначити наявність у нього оригіналу такого доказу. У випадку відсутності оригіналу доказу, заявляється клопотання про його витребування в порядку ст. 84 ЦПК України.

Інформація про рух справи може бути отримана на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://sv.ki.court.gov.ua.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І.Ю. Єросова