Провадження № 22-ц/812/1503/25 Доповідач апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Постанова

Іменем України

15 вересня 2025 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого Кушнірової Т.Б.,

суддів: Лівінського І.В., Царюк Л.М.,

із секретарем Коростієнко Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Очаківський райагрохім» на рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області, ухваленого 26 червня 2025 року під головуванням судді Рак Л.М., в приміщенні цього ж суду, у справі № 483/6/25, за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Очаківський райагрохім» про припинення договорів оренди землі шляхом їх розірвання, стягнення заборгованості по орендній платі,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Очаківський райагрохім» (далі - ТОВ «Очаківський райагрохім») про припинення договорів оренди земельних ділянок шляхом їх розірвання, стягнення заборгованості по орендній платі, який обґрунтовувала наступним.

На підставі державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯА № 062118 від 12 серпня 2005 року та серії ЯА № 062119 від 12 серпня 2005 року ОСОБА_1 є власницею земельних ділянок площею 3,19 га кадастровий номер :01:000:0428 та 0,88 га кадастровий номер :01:000:1026 за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані в межах території Парутинської сільської ради Очаківського району Миколаївської області.

У 2012 році між позивачкою та ТОВ «Очаківський райагрохім» було укладено договори оренди вказаних вище земельних ділянок, які були зареєстровані у відділі Держкомзему у Очаківському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено записи від 25 січня 2012 року № 00955 та № 00956.

Умовами вказаних договорів оренди земельної ділянки була встановлена орендна плата у грошовій формі в розмірі 3% від грошової оцінки землі за рік.

Відповідач порушив умови пунктів 8, 9, 10 зазначених договорів оренди щодо виплати орендної плати, належним чином не виконує зобов`язання за договорами оренди, а саме протягом 2020 -2024 років не сплачує орендну плату у визначених договорами розмірах та строки.

Такі обставини свідчать про систематичну несплату орендної плати за вказаний період.

Посилаючись на викладене, позивачка просила припинити право оренди ТОВ «Очаківський райагрохім» на земельні ділянки площею 3,19 га та площею 0,88 га шляхом розірвання договір оренди, укладених 12 серпня 2005 року між нею та ТОВ «Очаківський райагрохім», стягнути орендну плату за період 2020 -2024 року у загальному розмірі 12 249 грн 04 коп, а також пеню за вказаний період за невнесення орендарем орендної плати у строки, визначені договором, відповідно до п.13 його умов, у загальному розмірі 20 128 грн 24 коп.

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 червня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Розірвано договори оренди землі площею 3,19 га кадастровий номер :01:000:0428 та площею 0,88 га кадастровий номер :01:000:1026, укладені 25 січня 2012 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Очаківський райагрохім», зареєстровані в Очаківському реєстраційному окрузі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 25 січня 2012 року за № 00955 та № 00956.

Стягнуто з ТОВ «Очаківський райагрохім» на користь ОСОБА_1 в рахунок орендної плати за користування земельною ділянкою площею 3,19 га кадастровий номер :01:000:0428 за 2020-2023 роки 22285 грн 56 коп, з яких: 8431 грн 12 коп орендна плата, 13854 грн 44 коп пеня.

Стягнуто з ТОВ «Очаківський райагрохім» на користь ОСОБА_1 в рахунок орендної плати за користування земельною ділянкою загальною площею 0,88 га кадастровий номер :01:000:1026 за 2020-2023 роки 10091 грн 72 коп, з яких: 3817 грн 92 коп орендна плата, 6273 грн 80 коп пеня.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що через не виконання відповідачем зобов`язань за договорами оренди земельних ділянок щодо своєчасної й повної сплати орендної плати виникла заборгованість, яка підлягає стягненню на користь власника земельних ділянок з урахуванням розміру пені, визначеного умовами договору оренди.

Суд також дійшов висновку про наявність підстав для розірвання договорів оренди, у зв`язку з порушенням орендарем свого обов`язку щодо систематичної виплати орендної плати на протязі 2020-2024 років.

В апеляційній скарзі ТОВ «Очаківський райагрохім», посилаючись на те що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування скарги посилалося на те, що ухвалою Господарського суду Одеської області від 23 грудня 2020 року відкрито провадження у справі про банкрутство ТОВ «Очаківський райагрохім» та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Зупинене виконання боржником грошових зобов`язань, строк виконання яких настав до введення мораторію припинено вжиття заходів спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань.

Внаслідок цих обставин, в період дії мораторію у господарській справі, відповідач був позбавлений можливості виплачувати позивачці орендну плату.

Тому, за відсутністю вини товариства у невиконанні обов`язку зі своєчасної виплати орендної плати за вказаний позивачкою період, не має підстав для розірвання договорів оренди у зв`язку із систематичною її несплатою.

Апеляційна скарга також мотивована тим, що суд першої інстанції стягнув заборгованість по орендній платі за період, що перевищує загальний строк позовної давності у 3 роки, що суперечить ст. 257 ЦК України. Крім того, вважає, що позовна давність для стягнення пені є спеціальною в розумінні статті 258 ЦК України строком в один рік, тому судом помилково стягнено з відповідача на користь позивача пеню поза межами річного строку.

Правом на подачу відзиву позивачка не скористалася.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги, як це передбачено ст. 367 ЦПК України, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 062118 та серії ЯА № 062119 ОСОБА_1 є власницею земельних ділянок площею 3,19 га кадастровий номер :01:000:0428 та 0,88 га кадастровий номер :01:000:1026 за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані в межах території Парутинської сільської ради Очаківського району Миколаївської області.

25 січня 2012 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Очаківський райагрохім», правонаступником якого є ТОВ «Очаківський райагрохім» укладено договори оренди землі, які були зареєстровані у відділі Держкомзему у Очаківському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено записи від 25 січня 2012 року за № 00955 та № 00956.

Згідно з пунктом 8 цих договорів, річна орендна плата за земельну ділянку встановлюється в розмірі 3 відсотків від її нормативної грошової оцінки, виходячи з чого розмір орендної плати за рік за цими договорами на момент їх укладання становить: 942 грн 65 коп за договором оренди земельної ділянки площею 3,19 га, та 461 грн 92 коп за договором оренди земельної ділянки площею 0,88 га.

Пунктами 9, 10 спірних договорів оренди землі передбачено, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням коефіцієнтів індексації грошової оцінки землі та індексів інфляції внаслідок прояву інфляційних процесів грошової одиниці відповідно до чинного законодавства та орендна плата вноситься один раз на рік, але не пізніше 31 грудня кожного року.

За положеннями пункту 30 договорів оренди орендар зобов`язаний своєчасно сплачувати орендну плату за користування земельною ділянкою.

Дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом (п.35 договорів).

З відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих само зайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи за період з 1 кварталу 2020 року по 4 квартал 2023 року, що надані Головним управлінням ДПС у Миколаївській області за вих. № 1750/5/14-29-12-01-02 від 24 лютого 2025 року вбачається, що ОСОБА_1 , за надання земельної ділянки сільськогосподарського призначення в оренду ТОВ «Очаківський райагрохім» в 4 кварталі 2020 року нарахована орендна плата в розмірі 2913 грн 66 коп, сплачено 0 грн 00 коп; в 4 кварталі 2021 року нарахована орендна плата в розмірі 2913 грн 66 коп, сплачено 0 грн 00 коп; відомості, щодо нарахування та сплати орендної плати за 2022 та 2023 роки, станом на 24 лютого 2025 року, відсутні.

Частиною першою статті 32 Закону України «Про оренду землі» визначено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Відповідно до пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Аналіз вказаних норм права дає підстави для висновку, що підставою для розірвання договору оренди землі є саме систематична несплата орендної плати. Зазначені положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 березня 2019 року в справі № 183/262/17 дійшов висновку, що частинами першою і другою статті 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зважаючи на наведені норми матеріального права та враховуючи, що, починаючи з 2020 по 2023 роки (включно), відповідач систематично не виконує свої обов`язки щодо виплати позивачеві орендної плати, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову про розірвання договору оренди внаслідок невиконання відповідачем істотних умов договору щодо сплати орендної плати та стягнення орендної плати за вказаний період у розмірі, заявленому позивачкою.

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до частин першої, третьої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частинами першою, другою статті 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Пунктом 13 договорів оренди земельних ділянок передбачено, що у разі невнесення орендної плати в строки, визначені договором, сплачується пеня у розмірі 0,3 % від несплаченої суми за кожен день прострочення.

Виключень за цими наслідками цивільно-правової відповідальності орендаря договором не передбачено.

Виходячи з викладеного, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідача на користь ОСОБА_1 пеню за користування вказаними вище земельними ділянки за період з 2020 -2023 роки у загальному розмірі 20 128 грн 24 коп.

Доводи апеляційної скарги ТОВ «Очаківський райагрохім» про необхідність застосування інституту позовної давності, оскільки розрахунок заборгованості по орендній платі визначений позивачкою та прийнятий до уваги судом за період 2020,2021,2022 та 2023 років, тобто за 4 роки, що виходить за межі встановленого трирічного строку позовної давності, не можуть бути прийняті до уваги.

За змістом частини третьої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Тлумачення частини третьої статті 267 ЦК України, положення якої сформульоване із застосуванням слова «лише» (синонім «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави стверджувати, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі суд не застосовує позовної давності. Таким чином, положення про позовну давність є диспозитивними, а не імперативними в застосуванні.

Отже, без заяви сторони у спорі позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише з наявністю про це заяви сторони, зробленої до ухвалення рішення судом першої інстанції.

Суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.

Виходячи з основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання певного виду правовідносин і аналізуючи норми розділу V ЦК України «Строки та терміни. Позовна давність» у їх сукупності, слід дійти висновку про поширення норми частини третьої статті 267 ЦК України як на загальну, так і на спеціальну позовну давність.

У постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 14-59цс18 Велика Палата Верховного Суду з метою ефективного гарантування права на справедливий суд відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постановах від 30 вересня 2015 року у справі № 6-780цс15 та від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1374цс17, згідно з яким позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, а оскільки стаття 267 ЦК України є нормою матеріального права, суд апеляційної інстанції не вправі розглядати заяву про застосування позовної давності.

Матеріалами даної справи підтверджується, що справа призначалась до розгляду судом першої інстанції з повідомленням сторін.

В матеріалах справи наявний реєстр підтверджень про отримання судових повісток - повідомлень про розгляд справи, згідно з якими ці повістки направлялися судом відповідачу через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» (а.с.59,62,65).

Відповідач у даній справі не приймав участі під час її розгляду судом першої інстанції, хоча й був належним чином обізнаний про дату, час та місце розгляду справи.

Відзив на позовну заяву, в якому б йшлося про застосування наслідків пропуску позовної давності не подавав, окрему заяву або клопотання про застосування позовної давності до винесення рішення в суді першої інстанції теж не заявляв.

Наведене позбавляє можливості вирішити таку заяву в межах апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції та застосувати наслідки пропуску позовної давності.

Що стосується доводів апеляційної скарги про відсутність вини відповідача у невиплаті орендної плати за наявністю мораторію на здійснення платежів, який встановлено у господарській справі про банкрутство, через що накладені арешти на рахунки у межах виконавчих проваджень, то вони є безпідставними.

Так, у відповідності до змісту пункту 3 ухвали Господарського суду Одеської області від 23 грудня 2020 року, постановленої у господарській справі № 916/3160/20 про банкрутство, відкритої за зверненням кредитора «ВИН АГРО» до боржника ТОВ «Очаківський райагрохім», судом введено мораторій на задоволення вимог кредиторів (зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію). При цьому тим же пунктом ухвали визначено, що дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів, виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю та життю громадян, виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов`язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення.

За такого, зміст ухвали господарського суду про введення мораторію відповідає положенням абзацу 1 частини 5 статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства та визначає, що мораторій не розповсюджується на вимоги поточних кредиторів, яким є позивачка, сплата орендної плати на користь якої визначається щорічними поточними платежами.

За наведених обставин, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381 -384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Очаківський райагрохім» залишити без задоволення, а рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 червня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді :

_____________________

Повне судове рішення складено 16.09.2025 р.