Справа № 536/1005/25
Провадження № 2/536/883/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2025 року Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі: головуючого судді Баранської Ж.О., за участю секретаря судових засідань Бегми С.А., за участю відповідача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кременчуці за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» звернувся до суду з позовом, де просить постановити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором № 143645 від 15 червня 2024 року у розмірі 27 860, 76 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 16955, 00 грн., заборгованості за відсотками в розмірі 10203, 76 грн. та комісії в розмірі 702, 00 грн.

Свої позовні вимоги позивач мотивував наступним. Так, 15 червня 2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір за номером 143645 з використанням електронного підпису. Даний договір складається з індивідуальної частини, де містяться персональні умови кредитування відповідача, загальної частини для усіх клієнтів та публічної частини про споживчий кредит. Відразу після укладення договору 15 червня 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» ініціювала переказ коштів згідно договору на платіжну картку відповідача, тобто кредитор виконав взяті на себе за кредитним договором зобов`язання. Натомість, відповідачка ОСОБА_2 не виконала взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого утворилась заборгованість, що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 16955, 00 грн., заборгованості по несплаченим відсоткам в розмірі 10203, 76 грн., а також комісії за кредитним договором в розмірі 702, 00 грн.

10 жовтня 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» уклали договір факторингу № 10102024, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором, що вказаний вище. У зв`язку з викладеним та наявністю непогашеної суми заборгованості, позивач вимушений звернутися до суду.

Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 29 квітня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання.

07 липня 2025 року судом постановлено ухвалу, якою задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, витребувано від АТ КБ «Приватбанк» інформацію щодо наявності у ОСОБА_1 карткового рахунку, виписку по рахунку ОСОБА_1 за період з 15.06.2024 року по 20.06.2024 року.

Представник позивача був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, однак в судове засідання не з`явився, завчасно подавши заяву, де позовні вимоги підтримав повністю та просив справу розглянути без його участі.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, а саме в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту. Пояснила, що вона дійсно уклала з позивачем кредитний договір та отримала від позивача грошові кошти в сумі 15 000 грн., однак не погасила заборгованість, оскільки перебувала у скрутному матеріальному становищі. Також вказала, що заперечує проти позовних вимог у частині стягнення з неї боргу по відсоткам та комісії, оскільки заявлений позивачем розмір цих сум є необгрунтованим.

Вислухавши відповідача ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 15 червня 2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» (Кредитодавець) та ОСОБА_1 (Позичальник), за умовами якого кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 2.6 надати позичальнику грошові кошти у сумі, визначеній у п. 2.2.1 Договору, а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту, комісію за управління та обслуговування кредиту та проценти за користування кредитом.

Пунктом 2.2.1 Кредитного договору передбачено, що сума кредиту становить 18750, 00 грн., яка надається не пізніше наступного дня після укладення договору в наступному порядку: у розмірі 15 000, 00 грн. на № рахунку/картки позичальника № НОМЕР_1 , у національній валюті; у розмірі 3750, 00 грн. шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, розрахованою згідно п. 2.5 індивідуальної частини.

Відповідно до пункту 2.3 Договору проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 300, 00 % річних. Тип процентної ставки фіксована.

Пунктом 2.6 договору передбачено, що загальний строк кредитування складає 126 днів з 15.06.2024 року до 19.10.2024 року.

Також відповідачка ОСОБА_1 була ознайомлена з паспортом споживчого кредиту, який містив аналогічну інформацію щодо загальної суми кредиту та розміру відсотків за користування кредитом станом на 15 червня 2024 року.

За правилом частини 1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Факт укладення кредитного договору 15 червня 2024 року з ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс», як і отримання від кредитодавця грошових коштів в сумі 15 000 грн. відповідачкою ОСОБА_1 не заперечується.

Відповідно до інформації, яка надана АТ КБ «Приватбанк», зокрема, виписки по рахунку ОСОБА_1 за період з 15.06.2024 року по 19.06.2024 року, 15 червня 2024 року на розрахунковий рахунок ОСОБА_1 було перераховано грошові кошти в сумі 15 000, 00 грн.

Згідно зі статями 526, 530, 610ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В силу статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Також, відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами першою, другою статті 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована сторона заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя стаття 215 ЦК України).

Таким чином, наявними у матеріалах справи доказами доведено і не заперечується відповідачем, що на виконання умов кредитного договору на картковий рахунок відповідача ОСОБА_1 , кредитодавцем ТОВ «Фінансова компанія Кредіплюс»» перераховано грошові кошти в сумі 15 000, 00 грн. Також підтвердила відповідачка і той факт, що не здійснювала погашення заборгованості перед кредитором.

10 жовтня 2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» (Клієнт) та ТОВ «Фінасова компанія »Ейс» (Фактор) укладено договір факторингу за номером 10102024, за умовами якого клієнт зобов`язавсчя відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.

Пунктом 1.5 договору факторингу передбачено, що Реєстр прав вимог означає перелік Прав вимог до Боржників за відступлення права на умовах цього договору.

Як вбачається з витягу з Додатку 1 до договору факторингу (Реєстр прав вимог № 3), ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» передало ТОВ «фінансова компанія «Ейс» право вимоги, зокрема, до ОСОБА_1 по кредитному договору № 143645 від 15.06.2024 року на загальну суму 27 860, 76 грн.

Таким чином, матеріалами справи доведено, що первісний кредитор ТОВ «Фінансова компанія Кредіплюс»» за договором факторингу № 10102024 від 10 жовтня 2024 року, відступив право вимоги за спірними кредитними правовідносинами правонаступнику ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» і дане товариство набуло статусу нового кредитора з усіма відповідними правами та обов`язками.

З урахуванням викладеного, суд вважає позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Ейс»» про стягнення з ОСОБА_1 основної суми боргу за кредитним договором законним і обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в цій частині.

Щодо позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості по відсоткам та комісії, суд зазначає наступне.

Так, позивачем на підтвердження суми позовних вимог у цій частині надано картку обліку виконання договору 143645 (а.с. 55-56) та виписку з особового рахунка за кредитним договором № 143645 з ОСОБА_1 (а.с. 58).

Слід зазначити, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Однак позивачем на обгрунтування позовних вимог у частині стягнення з відповідача нарахованих відсотків в сумі 10203, 76 грн. не надано у якості доказів первинних бухгалтерських документів щодо рахунку ОСОБА_1 , а посилання позивача на картку обліку виконання договору та виписку з особового рахунка як на підставу задоволення позовних вимог є необґрунтованими, оскільки такі документи є внутрішнім документами фінансової установи та не містять відомостей, зокрема, щодо відсоткової ставки, яка застосована при нарахуванні відсотків, що дозволили б суду перевірити правильність нарахування, а також, зробити висновок, що ця заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору, та неможливо встановити, які саме умови договору порушені відповідачем.

Також позивачем у якості доказів надано договір про споживчий кредит (публічна частина) та Правила надання коштів у кредит ТОВ «Фінансова компанія Кредіплюс», проте ці документи не містять підпису відповідача ОСОБА_1 , суду не надано доказів, що саме з наданими редакціями до позову цих документів була ознайомлена відповідачка.

Щодо нарахування суми заборгованості ОСОБА_1 по комісії, суд погоджується з доводами відповідача про безпідставність такого нарахування, виходячи з наступного.

Пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.

Відповідно до ч.2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються: комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Згідно ч.1 ст.11 вище зазначеного Закону після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Верховний Суд у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 вказав, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

не надано до суду належних та допустимих доказів, що відповідач зверталась до ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс»» частіше, ніж один раз на місяць за отриманням інформації про стан кредитної заборгованості, а отже суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення із ОСОБА_1 суми комісії.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Ейс»» до ОСОБА_1 у частині щодо стягнення боргу по відсоткам та комісії, у зв`язку з їх недоведеністю.

Оскільки позовні вимоги судом задовольняються частково, а саме на 54 %, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору пропорційно до задоволеної частини вимог в сумі 1308, 00 грн, а також, виходячи з того ж співвідношення, витрати на правничу допомогу в сумі 3780, 00 грн.

Керуючись статтями 5, 10, 13, 76, 77, 80, 81, 263, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» заборгованість за кредитним договором № 143645 від 15 червня 2024 року в розмірі 15 000, 00 грн.

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» судовий збір в розмірі 1308, 00 грн., сплачений при подачі позову, а також витрати на правову допомогу в сумі 3780, 00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач ТОВ «Фінансова компанія «Ейс», , місцезнаходження: м.Київ, Харківське шосе, 19, офіс 2005;

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

СуддяЖ. О. Баранська