Справа № 559/3810/24
Провадження № 4-с/559/2/2025
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2025 року місто Дубно

Дубенський міськрайонний суд Рівненської області в складі головуючої судді Жуковської О.Ю., за участю секретаря судового засідання Окренець Д.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мацей Олена Василівна, на постанову про закінчення виконавчого провадження, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Мацей О.В. звернулася до суду в інтересах ОСОБА_1 зі скаргою на постанову Дубенського ВДВС у Дубенському районі Рівненської області Західного міжрегіонального Міністерства юстиції про закінчення виконавчого провадження №76752970 від 23.07.2025. Скаргу обґрунтовує тим, що 23.07.2025 державним виконавцем Дубенського ВДВС було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження по виконанню судового наказу, виданого 28.10.2024 про стягнення з ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі частина його заробітку, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 08.10.2024 і до досягнення дитиною повноліття. Підставою для закінчення виконавчого провадження вказано «згідно рішення Дубенського міськрайонного суду від 16.04.2025 №559/713/25 виконавчий лист про стягнення аліментів припинено». Вважає, що оскаржувана постанова є незаконною та протиправною, оскільки рішення Дубенського міськрайонного суду від 16.04.2025, на підставі якого було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, оскаржено ОСОБА_1 . Отже заочне рішення суду від 16.04.2025 не вступило в законну силу та не може бути пред`явлено до виконання. За таких обставин постанова про закінчення виконавчого провадження від 23.07.2025 підлягає скасуванню.

У судове засідання сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник Дубенського ВДВС у Дубенському районі Рівненської області згідно поданої заяви просить розгляд скарги проводити без участі представника відділу. Одночасно зазначила, що постанова про закінчення виконавчого провадження по ВП №76752970 від 23.07.2025 була винесена з дотриманням вимог ЗУ «Про виконавче провадження», просить у задоволені скарги відмовити за безпідставністю.

Відповідно до ч.2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Враховуючи,що сторони по справі в судове засідання не з`явились,відповідно дост.247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч.1,2 ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Судом встановлено, що 16.10.2024 Дубенським міськрайонним судом винесено судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі частина його заробітку, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 08.10.2024 і до досягнення дитиною повноліття (а.с.83).

Вказаний судовий наказ стягувачем було пред`явлено до виконання та держаним виконавцем Дубенського ВДВС було відкрито виконавче провадження ВП №76752970.

16.04.2025 Дубенським міськрайонним судом було постановлено заочне рішення, яким вирішено припинити стягнення аліментів з ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_1 на утримання сина, які стягуються на підставі судового наказу, виданого 16.10.2024 Дубенським міськрайонним судом Рівненської області у справі № 559/3810/24, починаючи з 0810.2024, а також вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі1/4 частини її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24 лютого 2025 року (дня подання заяви до суду) і до досягнення дитиною повноліття. Вказане рішення суду набрало законної сили 18.07.2025.

23.07.2025 державним виконавцем ВДВС у Дубенському районі Рівненської області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №76752970 та зазначено «згідно рішення Дубенського міськрайонного суду від 16.04.2025 №559/713/25 виконавчий лист про стягнення аліментів припинено» (а.с.72).

Також, судом встановлено, що ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу на рішення Дубенського міськрайонного суду від 16.04.2025, яка 21.07.2025 була зареєстрована у Рівненському апеляційному суді та здійснено автоматизований розподіл. 20.08.2025 Рівненським апеляційним судом відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .

Таким чином, не погодившись із постановою про закриття виконавчого провадження, ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця. Однак, апеляційна скарга була подана поза місячним строком і в подальшому судом поновлено строк на оскарження, при цьому відмітка про набрання рішенням від 16.04.2025 законної сили була проставлена. Тому на момент винесення державним виконавцем постанови від 23.07.2025 судове рішення від 16.04.2025 вважалось таким, що набрало законної сили.

Відповідно до п 2,3 Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» При розгляді справ за скаргами сторін виконавчого провадження на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні керуватися положеннями Конституції України,пункту 1 статті 6,статті13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України,Цивільного процесуального кодексу України, законами України:від 23 лютого 2006 року № 3477-IV"Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини",від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР"Про державну виконавчу службу",від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" (у редакції Закону України від 4 листопада 2010 року № 2677-VI) (далі - Закон про виконавче провадження), іншими нормативно-правовими актами, які регулюють примусове виконання судових рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, тощо.

При розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12).

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження"передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до частини першої статті 13 Закону України "Про виконавче провадження" під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ч.1ст.26 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст.3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до частини другої статті 39 Закону постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Отже, державний виконавець у зв`язку із постановленням рішення суду про припинення стягнення аліментів з ОСОБА_2 , яке набрало законної сили, виніс постанову про закінчення виконавчого провадження, при винесенні вказаної постанови не було порушено вимог Закону України «Про виконавче провадження». На переконання суду, дії державного виконавця є правомірними, оскільки він закінчив виконавче провадження на підставі рішення суду, яке на момент закінчення було чинним. Виконавець зобов`язаний закінчити виконавче провадження, коли немає підстав для його продовження, включаючи наявність чинного рішення, яке припиняє виконання обов`язку боржника.

Разом з тим, суд звертає увагу, що якщо рішення про припинення стягнення аліментів, на підставі якого було закінчено виконавче провадження, буде скасовано апеляційною або касаційною інстанцією, стягувач може звернутися до суду для поновлення провадження.

Таким чином, проаналізувавши надані документи на обґрунтування даної скарги, судом встановлено, що матеріали справи не містять жодних доказів, які б свідчили про необгрунтованість та протиправність постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до положень ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника), а якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що на момент винесення державним виконавцем постанови від 23.07.2025 судове рішення від 16.04.2025 вважалось таким, що набрало законної сили, а отже скарга на бездіяльність державного виконавця є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

На підставі ст. 19 Конституції України, ст..447 - 451 ЦПК України, ЗУ «Про виконавче провадження», суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволені скарги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мацей Олена Василівна, на постанову про закінчення виконавчого провадження відмовити.

Ухвала набирає законної сили разом з її підписанням. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Рівненського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя О.Ю.Жуковська