Постанова

Іменем України

03 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 359/2377/24

провадження № 61-6977св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючий - Крат В. І. (суддя-доповідач),

судді: Гудима Д. А., Дундар І. О., Краснощоков Є. В., Пархоменко П. І.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,

третя особа - служба у справах дітей та сім`ї Золочівської сільської ради Бориспільського району Київської області,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 січня 2025 року в складі судді: Чирки С. С. та постанову Київського апеляційного суду від 14 травня 2025 року в складі колегії: Поливач Л. Д., Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.,

Історія справи

Короткий зміст позовів

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Золочівської сільської ради Бориспільського району Київської області, про визначення місця проживання дитини.

У березні 2024 року ОСОБА_2 звернулась з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Золочівської сільської ради Бориспільського району Київської області, про визначення місця проживання дитини.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 листопада 2024 року:

заяву ОСОБА_1 задоволено;

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа служба у справах дітей та сім`ї Золочівської сільської ради Бориспільського району Київської області про визначення місця проживання дитини залишено без розгляду.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 січня 2025 року:

зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Золочівської сільської ради Бориспільського району Київської області, про визначення місця проживання дитини задоволено;

визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 з його матір`ю ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

вирішено питання про розподіл судових витрат.

17 січня 2025 року представником ОСОБА_2 - адвокатом Майстренко Л. О. було подано заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу, понесених позивачем за зустрічним позовом у розмірі 33 500 грн.

Додатковим рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 січня 2025 року:

заяву представника позивача за зустрічним позовом адвоката Майстренко Л. О. задоволено;

доповнено рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 січня 2025 року таким змістом:

«Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 33 500 грн».

Додаткове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що:

у позовній заяві представником позивача було зазначено, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи складає 72 000 грн. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін;

на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування представником позивача надано копії документів: договір №21-03/1-24 про надання правової допомоги від 21 березня 2024 року; додаткова угода №1 до Договору №21-03/1-24 про надання правової допомоги від 21 березня 2024 року, акт приймання -передачі наданих послуг за договір №21-03/1-24 про надання правової допомоги від 21 березня 2024 року, акт приймання-передачі наданих послуг за договір №21-03/1-24 про надання правової допомоги від 14 січня 2025 року, рахунок-фактуру №21-03/1-24/2 від 02 липня 2024 року на 6 000 грн, рахунок-фактуру №21-03/1-24 від 21 березня 2024 року на 19 500 грн, рахунок-фактуру №21-03/1-24/3 від 04 листопада 2024 року на 4 000 грн, рахунок-фактуру № 21-03/1-24/4 від 13 січня 2025 року на 4 000 грн, квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки від 24 березня 2024 року на 19 500 грн, квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки від 04 липня 2024 року на 6 000 грн, платіжною інструкцією від 13 січня 2025 року на 4 000 грн, документом № 196140607 від 04 січня 2024 року, виданим АТ «Укрсіббанком» про переказ 4 000 грн;

на виконання умов договору та додаткової угоди №1 ОСОБА_2 оплачувала послуги виконавця згідно з виставленими їй рахунками і загалом сплатила на рахунок АО «Універсальний правовий центр» 35 500 грн, як оплату вартості послуг із наданням правничої допомоги в цій справі. З наданого відповідачем скрін-шоту інтернет сторінки національної асоціації адвокатів України вбачається, що ОСОБА_2 з 28 квітня 2016 року є адвокатом;

відповідачем ОСОБА_1 в судовому засіданні не наведено обґрунтованих аргументів та не надано доказів на підтвердження невідповідності витрат позивача фактично наданим послугам;

суд при визначенні цих витрат враховує обсяг наданих послуг адвокатом та те, що адвокат позивача приймала участь в 6 судових засіданнях в Бориспільському міськрайонному суді Київської області;

суд критично оцінює доводи відповідача про те, що позивач є діючим адвокатом, а тому це має бути враховано судом при визначенні розмірі витрат на правову допомогу, оскільки право на правову допомогу є абсолютним і ним має право скористатися будь-яка особа незалежно від професії та спеціальності;

оскільки позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено в повному обсязі, тому з відповідача на її користь слід стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 33 500 грн.

Короткий зміст судових рішень суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 14 травня 2025 року:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково;

додаткове рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 січня 2025 року змінено, зменшено розмір витрат на правничу допомогу стягнутих з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 з 33 500 грн до 10 000 грн;

в іншій частині додаткове рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 січня 2025 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що:

на виконання умов договору та додаткової угоди №1 ОСОБА_2 оплачувала послуги виконавця згідно з виставленими їй рахунками і загалом сплатила на рахунок АО «Універсальний правовий центр» 33 500,00 грн, як оплату вартості послуг із наданням правничої допомоги в цій справі;

відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 у судовому засіданні 27 січня 2025 року заперечував проти заявленого ОСОБА_2 розміру витрат на правничу допомогу, та вважав такі витрати обґрунтованими на суму 6 000 грн, з посиланням на неспівмірність заявленого розміру витрат із характером спору, складністю справи та виконаними адвокатом роботами. Такі заперечення необґрунтовано не було взято судом до уваги судом як клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу;

суд першої інстанції не врахував, що дана справа не є складною, підготовка позовної заяви не потребувала вивчення великої кількості документів та вивчення судової практики. До позовної заяви було додано докази, в отриманні яких у позивача не було перешкоди та їх отримання не потребувало значних зусиль. Крім того, колегія суддів зауважує, що відповідач частково визнав позовні вимоги;

колегія суддів, оцінивши заявлений розмір витрат на правову допомогу на предмет співмірності зі складністю цієї справи та реальності таких витрат, а також дослідивши надані докази на підтвердження понесення цих витрат, дійшла висновку, що сума витрат, яку ОСОБА_2 просить стягнути з ОСОБА_1 за розгляд справи в суді першої інстанції на правничу допомогу є завищеною. Оскільки рівень складності справи не вимагав значного обсягу правничої допомоги, в тому числі такого обсягу часу, який зазначений адвокатом в актах виконаних робіт, розмір витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції підлягає зменшенню;

ураховуючи складність справи, обсяг наданої адвокатом правничої допомоги, а також вимоги співмірності та розумності, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 10 000 грн. Тому додаткове рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 січня 2025 року підлягає зміні в частині визначення розміру витрат на правничу допомогу, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 .

Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 травня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про ухвалення додаткової постанови відмовлено.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що:

подавши заяву про ухвалення додаткової постанови у цій справі щодо вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, представник позивача не обґрунтувала причини неможливості подання відповідних доказів на підтвердження понесення таких судових витрат до судових дебатів, водночас звернулася із заявою про ухвалення додаткового судового рішення пропустивши строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України;

тому наявні підстави для відмови у задоволенні заяви ОСОБА_2 про ухвалення додаткової постанови щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу у справі, оскільки зміст заяви не містить обґрунтування поважних причин неподання стороною позивача доказів, що підтверджують розмір судових витрат до закінчення судових дебатів у справі.

Аргументи учасників справи

02 червня 2025 року ОСОБА_1 подав через підсистему Електронний суд касаційну скаргу на додаткове рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 січня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 14 травня 2025 року (повна постанова складена 28 травня 2025 року), в якій просив:

оскаржені рішення судів скасувати;

ухвалити нове рішення яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення;

судові витрати покласти на ОСОБА_2 .

Касаційна скарга мотивована тим, що:

ОСОБА_2 та її представник - Майстренко Л. О. не зверталися до суду з окремою заявою про зазначення поважних причин неподання стороною позивача доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу до судових дебатів. У матеріалах справи відсутні жодні обставини, які моли б завадити стороні позивача вчасно подати докази понесення ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу до судових дебатів;

норма частини восьмої статті 141 ЦПК України встановлює загальне правило можливості подання доказів з приводу судових витрат або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Натомість положення частини першої статті 246 ЦПК України є спеціальною нормою по відношенню до вказаною, та встановлюють не тільки можливість подання таких доказів, але й процедуру та вимоги до такої процесуальної дії, зокрема обов`язок доведення наявності поважних причин, які унеможливили стороні подання таких доказів до закінчення судових дебатів;

у постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 161/5317/18 вказано, що аналіз норм статей 126, 137, 141 ЦПК України вказує на те, що умовами вирішення питання про розподіл судових витрат (крім судового збору), є подання стороною відповідної заяви (усної чи письмової) до закінчення судових дебатів у справі, а також подання відповідних доказів про понесені витрати у строки, визначені процесуальним законом. Неподання чи незаявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, тобто крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат. Неподання стороною доказів на підтвердження розміру витрат, пов`язаних із розглядом справи, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, має своїм процесуальним наслідком залишення такої заяви без розгляду. Водночас потрібно розрізняти наслідки своєчасного неподання заяви про відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, та доказів на підтвердження їх розміру, та загальні правила розподілу судових витрат за результатами розгляду справи;

у постановах Верховного Суду від 10 січня 2024 року у справі № 285/5547/21, від 15 листопада 2024 року у справі № 756/12382/19 зазначено, що у випадку якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин неподання відповідних доказів суду до закінчення судових дебатів у справі. У разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє у задоволенні заяви про стягнення судових витрат;

адвокат Майстренко Л. О., подавши заяву від 17 січня 2025 року до Бориспільського міськрайонного суду Київської області про ухвалення додаткового рішення у цій справі щодо вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, не обґрунтувала причини неможливості подання відповідних доказів на підтвердження донесення таких судових витрат до судових дебатів, водночас звернулася із заявою про ухвалення додаткового судового рішення пропустивши строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України, тому наявні підстави для відмови у задоволенні заяви ОСОБА_2 про ухвалення додаткової постанови щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу у справі, що відповідає положенням статей 141, 246 ЦПК України, оскільки зміст заяви не містить обґрунтування поважних причин неподання стороною позивача доказів, що підтверджують розмір судових витрат до закінчення судових дебатів у справі.

24 липня 2025 року ОСОБА_2 через підсистему Електронний суд подала відзив, який підписаний адвокатом Майстренко Л. О., на касаційну скаргу, в якому просила:

передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду;

касаційну скаргу залишити без задоволення;

оскаржені судові рішення залишити без змін.

Відзив мотивований тим, що:

суд першої інстанції застосував статті 133, 137, 141 ЦПК України, надав оцінку наданим стороною ОСОБА_2 доказам реальності та неминучості наданих адвокатом Майстренко Л. О. послуг ОСОБА_2 із правничої допомоги під час розгляду справи, оцінив обсяг наданих адвокатом послуг, урахував умови договору про надання правничої договором стосовно визначення адвокатського гонорару у фіксованій сумі. Суд також виходив із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру;

ОСОБА_1 не подавав письмово заперечень щодо неспівмірності таких витрат. Тому суд перевірив доводи ОСОБА_1 щодо неспівмірності розміру витрат на правничу допомогу в судовому засіданні та дійшов висновку, що ОСОБА_1 в засіданні не навів обґрунтованих аргументів та не надав доказів на підтвердження невідповідності витрат ОСОБА_2 фактично наданим послугам із правничої допомоги. Суд також дав критичну оцінку доводам ОСОБА_1 про зменшення розміру витрат через те, що ОСОБА_2 особисто має статус адвоката, зазначивши про те, що право на правову допомогу є абсолютним і ним має право скористатися будь-яка особа незалежно від професії та спеціальності, тому суд не враховує професійний статус ОСОБА_2 при визначенні розміру витрат на правову допомогу, які присуджує на її користь;

до 13 січня 2025 року, і в день судового засідання 13 січня 2025 року до закінчення судових дебатів ОСОБА_2. зробила заяву про відшкодування їй судових витрат, про поважність причин неподання нею доказів, що підтверджують розмір судових витрат на правничу допомогу до закінчення дебатів, а також заявила про те, що подаватиме такі докази протягом 5-ти днів після ухвалення рішення апеляційним судом. Такі докази є в матеріалах справи. ОСОБА_2 і у відзиві на позов ОСОБА_1 , і у зустрічному позові зазначила для суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, у тому числі й на правничу допомогу, які вона очікує понести, і повідомила суд згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України докази сплати витрат буде нею подано пізніше, після ухвалення судом рішення;

ОСОБА_2 об`єктивно не могла подати 13 січня 2025 року докази оплати нею витрат на правничу допомогу та приймання-передачі правничих послуг, які отримала лише 14 січня 2025 року. Докази цьому є в матеріалах справи, а саме: заява ОСОБА_2 від 16 січня 2025 року та додані до заяви докази, зокрема, квитанція про оплату нею 4 000 грн за участь адвоката в судовому засіданні, здійснену 13 січня 2025 року, та акт № 1 приймання-передачі послуг від 14 січня 2025 року;

безпідставним є посилання на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 10 січня 2024 року у справі № 285/5547/21 та від 15 листопада 2024 року у справі № 756/12382/19, оскільки обставини цих справ і справи, що переглядається, різні. Доводи касаційної скарги суперечать висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 161/5317/18.;

в апеляційній скарзі ОСОБА_1 визнавав право ОСОБА_2 на відшкодування витрат із оплати правничої допомоги, не просив апеляційний суд відмовити в задоволенні заяви, а просив апеляційний суд лише зменшити розмір стягнення з нього на користь ОСОБА_2 6 000 грн на відшкодування таких витрат;

справу належить передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки правильному застосуванню частини восьмої статті 141 та частини першої статті 246 ЦПК України у взаємозв`язку з частиною першою статті 270 ЦПК України відповідає такий висновок. Суд може відмовити в задоволенні заяви про стягнення витрат лише в тому разі, якщо до закінчення судових дебатів сторона взагалі не заявила про їх відшкодування (не важливо чи усно, чи письмово). Якщо до закінчення судових дебатів сторона відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України заявила про відшкодування їй судових витрат та повідомила суд про те, що подаватиме докази витрат після ухвалення рішення, то строк для подання такою стороною доказів понесених витрат - це 5 днів після ухвалення рішення суду. Якщо докази в цьому разі подані протягом цих 5-ти днів - то вони подані в строк і сторона не має обов`язку вказати причини неподання доказів до закінчення судових дебатів у заяві про ухвалення додаткового рішення суду. Якщо ж до закінчення судових дебатів сторона відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України заявила про відшкодування їй судових витрат та повідомила суд про те, що подаватиме докази витрат після ухвалення рішення, але подала такі докази вже після спливу 5-денного строку після ухвалення рішення суду, то в такому разі ці докази подані з пропуском строку і тоді суд залишає заяву про ухвалення додаткового рішення без розгляду, але ні в якому разі не відмовляє у її задоволенні по суті.

24 липня 2025 року ОСОБА_2 через підсистему Електронний суд подала заяву, яка підписана адвокатом Майстренко Л. О., про закриття касаційного провадження.

Заява мотивована тим, що підстави для касаційного оскарження, за якими ухвалою Верховного Суду від 11 липня 2025 року відкрито касаційне провадження в справі № 359/2377/24 за касаційною скаргою ОСОБА_1 , непідтверджені, а тому касаційне провадження підлягає закриттю на підставі пунктів 4, 5 частини першої статті 396 ЦПК України.

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 11 липня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1

18 липня 2025 року справа передана судді-доповідачу Крат В. І.

Ухвалою Верховного Суду від 07 серпня 2025 року відмовлено ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою, яка підписана представником Майстренко Л. О. , на ухвалу Київського апеляційного суду від 28 травня 2025 року.

Ухвалою Верховного Суду від 07 серпня 2025 року справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Верховного Суду від 03 вересня 2025 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 , яка підписана представником Майстренко Л. О. , про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду відмовлено.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалах Верховного Суду від 11 липня 2025 року зазначено, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження: суд апеляційної інстанції в оскарженій постанові застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду: від 10 січня 2024 року у справі № 285/5547/21; від 15 листопада 2024 року у справі № 756/12382/19; від 29 червня 2022 року у справі № 161/5317/18; від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19; від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц; від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20.

Аналіз касаційної скарги свідчить, що додаткове рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду оскаржуються у частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. В іншій частині додаткове рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду не оскаржуються, тому в касаційному порядку не переглядаються.

Фактичні обставини

Суди встановили, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 січня 2025 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Золочівської сільської ради Бориспільського району Київської області, про визначення місця проживання дитини задоволено.

У рішенні Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 січня 2025 року питання щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу, понесених ОСОБА_2 судом не вирішувалося.

17 січня 2025 року представником ОСОБА_2 - адвокатом Майстренко Л. О. подано до суду заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу, понесених позивачем за зустрічним позовом у розмірі 33 500 грн.

Інтереси ОСОБА_2 (як відповідача та позивача за зустрічним позовом) представляла адвокат Майстрекно Л. О. на підставі договору №21-03/1-24 про надання правової допомоги від 21 березня 2024 року, за умовами якого адвокат взяла на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених Договором, а ОСОБА_2 зобов`язалась сплатити винагороду (гонорар) та витрати, необхідні для виконання адвокатом послуг у порядку та строки, обмовлені сторонами у Договорі.

ОСОБА_2 при зверненні до суду із зустрічними позовними вимогами було зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом цієї справи складає 72 000,00 грн.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування представником позивача надано копії документів: договір №21-03/1-24 про надання правової допомоги від 21 березня 2024 року; додаткова угода №1 до Договору №21-03/1-24 про надання правової допомоги від 21 березня 2024 року, акт приймання -передачі наданих послуг за договір №21-03/1-24 про надання правової допомоги від 21 березня 2024 року, акт приймання-передачі наданих послуг за договір №21-03/1-24 про надання правової допомоги від 14 січня 2025 року, рахунок-фактуру №21-03/1-24/2 від 02 липня 2024 року на 6 000 грн, рахунок-фактуру №21-03/1-24 від 21 березня 2024 року на 19 500 грн, рахунок-фактуру №21-03/1-24/3 від 04 листопада 2024 року на 4 000 грн, рахунок-фактуру № 21-03/1-24/4 від 13 січня 2025 року на 4 000 грн, квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки від 24 березня 2024 року на 19 500 грн, квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки від 04 липня 2024 року на 6 000 грн, платіжною інструкцією від 13 січня 2025 року на 4 000 грн, документом № 196140607 від 04 січня 2024 року, виданим АТ «Укрсіббанком» про переказ 4 000 грн.

Вид, обсяг послуг, розмір гонорару адвоката, оплату вартості участі адвоката в судових засіданнях сторони узгодили шляхом підписання договору (пункти 1.1, 1.2,2.3.1,5.1-5.3) та додаткової угоди до цього договору.

Позиція Верховного Суду

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: змагальність сторін; диспозитивність відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункти 4, 5, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частини третя-п`ята статті 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що:

«40. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

41. Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

42. Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

43. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

44. Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

45. Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.

46. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

47. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24 вересня 2020 року у справі № 904/3583/19 вказано, що:

«у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У розумінні положень частини п`ятої статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Судами також не враховано, що у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України (на підставі якої прийнято рішення про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу) суд може зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, але виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі обґрунтування нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт (частина п`ята статті 126 Господарського процесуального кодексу України). Суд враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

При цьому, судами не враховано, що для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката недостатньо лише клопотання сторони. У такому разі на сторону покладається також обов`язок доведення неспівмірності витрат».

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 червня 2022 року у справі № 161/5317/18 (провадження № 61-3454св22), на яку міститься посилання у касаційній скарзі, зазначено, що:

«згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до частини першої статті 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Аналіз наведених процесуальних норм вказує на те, що умовами вирішення питання про розподіл судових витрат (крім судового збору), є подання стороною відповідної заяви (усної чи письмової) до закінчення судових дебатів у справі, а також подання відповідних доказів про понесені витрати у строки, визначені процесуальним законом. Неподання чи незаявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, тобто крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат. Неподання стороною доказів у підтвердження розміру витрат, пов`язаних із розглядом справи, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, має своїм процесуальним наслідком залишення такої заяви без розгляду. Водночас потрібно розрізняти наслідки своєчасного неподання заяви про відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, та доказів у підтвердження їх розміру, та загальні правила розподілу судових витрат за результатами розгляду справи».

У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2024 року у справі № 285/5547/21 (провадження № 61-4799св23), від 15 листопада 2024 року у справі № 756/12382/19 (провадження № 61-7630св24), на які міститься посилання у касаційній скарзі, зазначено: «у випадку якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин не подання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі; у разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат».

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

У справі, що переглядається:

рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 січня 2025 року: зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Золочівської сільської ради Бориспільського району Київської області, про визначення місця проживання дитини задоволено; визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 з його матір`ю ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 ; вирішено питання про розподіл судових витрат;

17 січня 2025 року представником ОСОБА_2 - адвокатом Майстренко Л. О. було подано заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу, понесених позивачем за зустрічним позовом у розмірі 33 500 грн;

аналіз матеріалів справи свідчить, що ОСОБА_2 при зверненні до суду із зустрічними позовними вимогами було зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом цієї справи, яка складає 72 000 грн (т. 1, а. с. 135). Також ОСОБА_2 вказала, що розмір судових витрат буде згодом уточнений та розрахунок і докази сплати витрат будуть надані відповідно до статті 141 ЦПК України (т. 1, а. с. 135);

на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування представником позивача надано копії документів: договір №21-03/1-24 про надання правової допомоги від 21 березня 2024 року; додаткова угода №1 до Договору №21-03/1-24 про надання правової допомоги від 21 березня 2024 року, акт приймання-передачі наданих послуг за договір №21-03/1-24 про надання правової допомоги від 21 березня 2024 року, акт приймання-передачі наданих послуг за договір №21-03/1-24 про надання правової допомоги від 14 січня 2025 року, рахунок-фактуру №21-03/1-24/2 від 02 липня 2024 року на 6 000 грн, рахунок-фактуру №21-03/1-24 від 21 березня 2024 року на 19 500 грн, рахунок-фактуру №21-03/1-24/3 від 04 листопада 2024 року на 4 000 грн, рахунок-фактуру № 21-03/1-24/4 від 13 січня 2025 року на 4 000 грн, квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки від 24 березня 2024 року на 19 500 грн, квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки від 04 липня 2024 року на 6 000 грн, платіжною інструкцією від 13 січня 2025 року на 4 000 грн, документом № 196140607 від 04 січня 2024 року, виданим АТ «Укрсіббанком» про переказ 4 000 грн (т. 2, а.с.71-97);

ОСОБА_1 у судовому засіданні 27 січня 2025 року заперечував проти заявленого ОСОБА_2 розміру витрат на правничу допомогу, та вважав такі витрати обґрунтованими на суму 6 000 грн, з посиланням на неспівмірність заявленого розміру витрат із характером спору, складністю справи та виконаними адвокатом роботами;

апеляційний суд встановив, що справа не є складною, підготовка позовної заяви не потребувала вивчення великої кількості документів та вивчення судової практики. До позовної заяви було додано докази, в отриманні яких у позивача не було перешкоди та їх отримання не потребувало значних зусиль. Також відповідач ОСОБА_1 частково визнав позовні вимоги;

апеляційний суд, оцінивши заявлений розмір витрат на правову допомогу на предмет співмірності зі складністю справи та реальності таких витрат, а також дослідивши надані докази на підтвердження понесення цих витрат, зробив обґрунтований висновок, що заявлена сума витрат на правову допомогу є завищеною, оскільки рівень складності справи не вимагав значного обсягу правничої допомоги, в тому числі такого обсягу часу, який зазначений адвокатом в актах виконаних робіт;

врахувавши складність справи, обсяг наданої адвокатом правничої допомоги, а також вимоги співмірності та розумності, апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про зміну додаткового рішення суду першої інстанції.

Необґрунтовані доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_2 та її представник - Майстренко Л. О. не зверталися до суду з окремою заявою про зазначення поважних причин неподання стороною позивача доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу до судових дебатів.

ОСОБА_2 при зверненні до суду із зустрічним позовом вказала, що розмір судових витрат буде згодом уточнений та розрахунок і докази сплати витрат будуть надані відповідно до статті 141 ЦПК України (т. 1, а. с. 135). Разом із заявою про ухвалення додаткового рішення ОСОБА_2 надала також докази оплати нею витрат на правничу допомогу та приймання-передачі правничих послуг, які отримала лише 14 січня 2025 року. Тому ці докази не могли бути подані до судових дебатів (Т. 2, а. с. 86, 90, 93).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстави для висновку, що судові рішення у частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн ухвалені без дотримання норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права. У зв`язку із наведеним касаційну скаргу належить залишити без задоволення, судові рішення у частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн залишити без змін, а тому відсутні підстави для закриття касаційного провадження.

Керуючись статтями 396, 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_2 , яка підписана представником Майстренко Людмилою Олегівною , про закриття касаційного провадження відмовити.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Додаткове рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 січня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 14 травня 2025 року у частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Д. А. Гудима

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

П. І. Пархоменко