ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Агєєва О.В., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Паромової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Підопригора Роман Борисович, на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2025 року в цивільній справі номер 205/16180/24 за позовом ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради Донецької області, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська звернулась ОСОБА_1 з позовом до Маріупольської міської ради Донецької області, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько, ОСОБА_2 , і після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшов житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , та земельна ділянка із кадастровим номером №:01:013:0378, площею 0,0598 га. Спадкова справа була заведена приватним нотаріусом Скалун Р.В. 20.11.2013 року за заявою ОСОБА_3 (матері позивачки), яка була спадкоємцем вказаного вище майна, після смерті ОСОБА_2 , оскільки постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини та подала до нотаріуса заяву про її прийняття. Проте, свідоцтво про право на спадщину за законом вона не отримала, оскільки померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . За життя мати позивачки, розпорядилась своїм майном та склала заповіт від 02.03.2010 року, зареєстрований в реєстрі за №1-390, посвідчений державним нотаріусом Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори Одерій Г.В. та зареєстрований в спадковому реєстрі за №2300684.

12.06.2024 року позивачка звернулась до нотаріуса Першої шепетівської державної нотаріальної контори Хмельницької області щодо видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої матері ОСОБА_3 , на що отримала відмову у вчинені такої нотаріальної дії через відсутність в неї правовстановлюючих документів, що засвідчують наявність речового права у спадкодавця на вказане майно.

Отже, позивачка позбавлена можливості вирішити даній спір у позасудовому порядку, оскільки оригінали документів на спірне майно були втрачені під час евакуації з м. Маріуполя та знищений архів із спадковою справою.

Позивачка просила суд визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку із кадастровим номером :01:013:0378, площею 0,0598 га після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради Донецької області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом - задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку із кадастровим номером :01:013:0378 площею 0,0598 гапісля смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У задоволенні позовних вимог в частині визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Із вказаним рішенням в частині відмови у визнанні права власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок не погодилась позивачка ОСОБА_4 , в інтересах якої діє адвокат Підопригора Р.Б., подала апеляційну скаргу, просила апеляційний суд скасувати рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2025 року справа №205/16180/24 в частині відмови суду у задоволені позовних вимог про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, покласти судові витрати на відповідача.

Доводами апеляційної скарги наведено, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, при цьому висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Позивачка прийняла спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_3 , яка в свою чергу прийняла спадщину після свого чоловіка ОСОБА_2 , що складається із житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , та земельної ділянки із кадастровим номером :01:013:0378, але позбавлена можливості провести офіційну реєстрацію права власності на вказане майно в передбачений законодавством нотаріальний спосіб у зв`язку з відсутністю оригіналів документів на вказане майно, які були втрачені під час евакуації з м. Маріуполь та знищенням архіву із спадковою справою для встановлення кола спадкоємців, що підтверджується відмовою нотаріуса, оформленою у листі від 12.06.2024 року №,б/н/01-16. Позивачка позбавлена можливості вирішити даний спір в позасудовому порядку та вимушена звернутись до суду з позовом.

Суд першої інстанції не в повній мірі дослідив докази у зв`язку з тим, що докази (документи), які завантажувались адвокатом через Електронний кабінет у підсистемі «Електронний суд» ЄСІТС, через технічні причини завантажились частково. При цьому, суд першої інстанції не зауважив на відсутність документів, зазначених в додатках до позовної заяви. Після оприлюднення в Електронному кабінеті у підсистемі «Електронний суд» ЄСІТС представником позивача було виявлено відсутність двох PDF файлів, номер і назва яких відповідає номеру і назві додатку документу, долученого до позовної заяви, а саме наступні файли: 14. Копія відповіді Комунального комерційного підприємства «Міське бюро технічної інвентаризації Маріупольська нерухомість» від 16.10.2023 року №875.pdf; 15. Копія інформаційної довідки щодо об`єкта нерухомого майна №389229467 від 01.08.2024 року.pdf.

З огляду на те, що докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин, а саме, через технічні причини (не залежні від особи) завантажились документи частково, що і стало причиною не подання вказаних доказів на розгляд суду першої інстанції, позивачка просила їх залучити до справи та ухвалити судове рішення по суті апеляційної скарги.

Від Маріупольської міської ради Донецької області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив судові витрати у вигляді судового збору при розгляді апеляційної скарги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Підопригора Роман Борисович, на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2025 року по справі №205/16180/24 залишити за позивачкою.

Маріупольська міська рада Донецької області жодним чином не оспорює право позивачки на нерухоме майно, та не вчинює інших дій, які б свідчили про невизнання такого права.

Відповідачем у позові про визнання права власності є будь-яка особа, яка сумнівається у належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності власника, або така особа, що має до майна власний інтерес.

В разі втрати правовстановлюючого документа позивач звертається до суду, як правило, у зв`язку з неможливістю реалізації ним свого права власності. У таких випадках суб`єктивне право власності іншими особами не порушується, однак, відповідачами в таких справах є особи, які не визнають належності на праві власності майна позивачу у зв`язку з відсутністю у нього відповідного документа.

Маріупольська міська рада Донецької області виступає відповідачем у даній справі, оскільки так визначено законодавцем.

Проте, Маріупольська міська рада Донецької області не порушувала права позивачки на спадкове майно, тому вважає, що не повинна нести судові витрати при розгляді даної справи.

Сторони та їх представники в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Підопригора Р.Б. надіслав до апеляційного суду заяву про розгляд справи за його та позивачки ОСОБА_1 відсутністю. У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача Маріупольської міської ради Донецької області Бастрига С.М. також заявив клопотання про розгляд справи без представника відповідача (а.с. 95, 96, 107-109, 99-105).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю сторін та їх представників.

Оскільки рішення суду оскаржується лише в частині спору про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок, апеляційний суд переглядатиме рішення суду саме в цій частині.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 (а.с. 17).

За заявою ОСОБА_3 , яка є спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_2 , приватним нотаріусом маріупольського міського нотаріального округу Скалун Р.В. 20.11.2013 року була заведена спадкова справа, номер у спадковому реєстрі №55342458, номер у нотаріуса №32/2013 (а.с. 25, 18).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 (а.с. 19).

02.03.2010 року ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори Одерій Г.В. та зареєстрований в спадковому реєстрі за №23006842, згідно з яким вона заповідала все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося і взагалі все те, на що вона за законом матиме право і що буде належать їй на момент смерті, ОСОБА_1 (а.с. 20-21,22).

ОСОБА_1 є донькою померлої ОСОБА_3 (а.с. 26, 27-28).

З витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 01.06.2023 року вбачається, що 01.05.2023 року Першою шепетівською державною нотаріальною конторою Хмельницької області була заведена спадкова справа щодо майна померлої ОСОБА_3 , номер у спадкову реєстрі № 70728931, номер у нотаріуса № 113/2023 (а.с. 23).

Доказів видачі свідоцтва про право на спадщину у вказаній спадковій справі №70728931 а також доказів наявності інших спадкоємців після смерті вказаної особи не встановлено, що підтверджується письмовим повідомленням Першої шепетівської державної нотаріальної контори Хмельницької області за №б/н /01-16 від 12.06.2024 року. Також вказаним повідомленням органу нотаріату позивачеві фактично відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність у такого учасника справи оригіналів правовстановлюючих документів, що засвідчують наявність речового права у спадкодавця на вказане майно (а.с. 24).

Відмовляючи у задоволенні позову в частині визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості цих позовних вимог та відсутності належних доказів.

Апеляційний суд не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством; за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають; у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

З аналізу наведених норм матеріального закону вбачається, що право власності спадкодавця на нерухоме майно є саме тим правом, яке переходить спадкоємцеві в разі відкриття спадщини, однак до спадкоємця може перейти право тільки на те майно, яке належало спадкодавцеві на підставі діючого законодавства.

У постанові Верховного Суду від 17.09.2020 року по справі № 715/372/19 наведено правовий висновок, згідно з яким обов`язковою умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , спадкоємцем якого була його дружина ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

02.03.2010 року ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори Одерій Г.В. та зареєстрований в спадковому реєстрі за №23006842, згідно з яким вона заповідала все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося і взагалі все те, на що вона за законом матиме право і що буде належать їй на момент смерті, ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 є донькою померлої ОСОБА_3 .

З витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 01.06.2023 року вбачається, що 01.05.2023 року Першою шепетівською державною нотаріальною конторою Хмельницької області була заведена спадкова справа щодо майна померлої ОСОБА_3 , номер у спадкову реєстрі № 70728931, номер у нотаріуса № 113/2023.

Позивач подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті спадкодавця, однак отримала відповідну відмову у вчинені такої нотаріальної дії.

Вона не має змоги реалізувати своє право на спадщину внаслідок тимчасової окупації м. Маріуполь з боку російської федерації.

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність у позивачки можливості одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, внаслідок чого її цивільне право підлягає захисту саме у судовому порядку.

Територія Маріупольського району Донецької області, на якій знаходиться вищевказаний житловий будинок, з 05.03.2022 року віднесена до тимчасово окупованої російською федерацією території відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 року №309, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.12.2022 року за №1668/39004.

Отже, доступ до спадкової справи №55342458, заведеної 20.11.2013 року Приватним нотаріусом маріупольського міського нотаріального округу Скалун Р.В. після смерті ОСОБА_2 наразі відсутній, оскільки документи напрацьовані нотаріусом залишилися у м. Маріуполі та не були вивезені у зв`язку із веденням активних бойових дій на території міста Маріуполя.

Разом з тим, до апеляційної скарги позивачкою долучено додатки 14 та 15 до позовної заяви, а саме: копія відповіді комунального комерційного підприємства «Міське бюро технічної інвентаризації Маріупольська нерухомість» від 16.10.2023 року №875 і копія інформаційної довідки щодо об`єкта нерухомого майна №389229467 від 01.08.2024 року та заявлено клопотання про дослідження цих доказів в суді апеляційної інстанції, у зв`язку з тим що вони не були досліджені судом першої інстанції через помилку в роботі підсистеми «Електронний суд».

Апеляційний суд вважає за можливе задовольнити вказане вище клопотання та дослідити вказані вище докази, оскільки ці докази з об`єктивних причин не були долучені до справи та не досліджені судом першої інстанції.

Судом встановлено, що ККП «Міське бюро технічної інвентаризації Маріупольська нерухомість» від 16.10.2023 року №875 повідомило, що право власності на приватний будинок за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 31.12.2012 року зареєстровано ККП «Міське бюро технічної інвентаризації - Маріупольська нерухомість» за ОСОБА_2 на підставі договору на право будівництва від 06.06.1959 року №3150, про що видано реєстраційне посвідчення від 30.09.1964 року та внесено до реєстраційної книги за реєстраційним №19887. Загальна площа будинку складає 57,0 м кв., з яких житлова площа складає - 29,7 м кв (а.с. 85).

Також долучено інформаційну довідку щодо об`єкта нерухомого майна №389229467 від 01.08.2024 року (а.с. 86).

За таких обставин, виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позовних вимог в частині спору про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок, оскільки з наданих позивачкою доказів вбачається факт набуття права власності спадкодавцем ОСОБА_2 на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , а отже це майно було успадковано ОСОБА_3 та увійшло до спадкової маси за заповітом від 02.03.2010 року, складеним на користь ОСОБА_1 .

Відтак, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у визнанні права власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок, з ухваленням у цій частині нового судового рішення про задоволення позовної вимоги.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Підопригора Роман Борисович, - задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2025 року в частині спору про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради Донецької області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: