провадження №22-ц/822/695/25
судді Чернівецького апеляційного суду Височанської Н.К. на постанову Чернівецького апеляційного суду від 09 вересня 2025 року у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Рокіщук Марія Юріївна, на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 30 травня 2025 року.
Постановою Чернівецького апеляційного суду від 09 вересня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Рокіщук Марія Юріївна залишено без задоволення.
Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 30 травня 2025 року залишено без змін.

Не можу погодитись із зазначеною постановою суду виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що у листопаді 2024 року ТОВ «Юніт Капітал» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що 08 червня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачкою ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 881334924 (далі Договір), відповідно до умов якого відповідачці було надано кредит у розмірі 16000 грн.

Згідно з договором факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року та витягу з реєстру прав вимоги №150 від 07 вересня 2021 року, ТОВ «Манівео» відступило ТОВ ФК «Таліон Плюс» право вимоги за кредитними договорами, зокрема, і відносно вищевказаного кредитного договору, укладеного з відповідачкою ОСОБА_1 .

У свою чергу, ТОВ «Таліон Плюс» згідно з договором факторингу №05/08520-01 від 05 серпня 2020 року та додатковими угодами до вказаного договору факторингу, а також витягу з реєстру прав вимоги №9 від 30 травня 2023 року, передало ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» право вимоги за кредитними договорами.

В подальшому, 30 вересня 2024 року ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» уклала з ТОВ «Юніт Капітал» договір факторингу №3009/24, відповідно до умов якого до останнього перейшло право вимоги за кредитними договорами, зокрема, і щодо договору, укладеного з відповідачкою ОСОБА_1 .

Оскільки ОСОБА_1 , у порушення умов кредитного договору, свої зобов`язання щодо своєчасного повернення отриманого кредиту та сплати відсотків не виконує, за нею утворилася заборгованість на загальну суму 61 784 грн, яка складається із заборгованості за кредитом 16 000 грн та заборгованості за відсотками 45 784 грн.

Просило стягнути з відповідача на користь ТОВ «Юніт Капітал» заборгованість у розмірі 61 784 грн, а також судові витрати.

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 30 травня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» заборгованість за кредитним договором №881334924 від 08 червня 2021 року у розмірі 61 784 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що 08 червня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 881334924.

Право вимоги до ОСОБА_1 переходило тричі: від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «Юніт Капітал».

ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «Юніт Капітал» за кредитним договором №881334924 в сумі 61784 грн, яка складається із заборгованості за кредитом 16 000 грн та заборгованості за відсотками 45 784 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів більшістю голосів прийшла до висновку, що судове рішення наведеним нормам відповідає, проте не можу погодитися із таким висновком з огляду на наступне.

Не спростовуючи існування боргових зобов`язань за встановленим судом договором і розмірі, з матеріалів справи також вбачається, що право вимоги щодо боржника переходило тричі: від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «Юніт Капітал».

Разом з тим, на момент укладення Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, додаткової угоди №19 від 28.11.2019, додаткової угоди №26 від 31.12.2020, додаткової угоди №27 від 31.12.2021, грошові зобов`язання ОСОБА_1 за договором кредитної лінії №881334924 від 08 червня 2021 року ще не існували, а відтак, і не могли відступатися права кредитора за цим договором.

Оскільки на момент укладення Договору факторингу ще не виникло зобов`язання між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 , то у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «Таліон Плюс» на підставі Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року з подальшим укладенням й додаткових угод.

В Додатковій угоді №26 від 31.12.2020 року до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 пунктом 1.3 встановлено, що право вимоги це права грошових вимог клієнта до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.

В свою чергу, в п.2.1.1.5. Договору №881334924 від 08 червня 2021 року, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 , сторони визначили, що кредитодавець має право укласти договір відступлення права вимоги за Договором або договір факторингу з будь якою третьою особою.

Отже, враховуючи, що у відповідності до Договору №881334924 від 08 червня 2021 року строк дії цього Договору обчислюється з моменту його укладення сторонами та до закінчення строку надання кредиту, то даним правом відступати право вимоги до позичальника кредитодавець наділений саме з часу укладання договору, тобто з 08 червня 2021 року.

Права майбутньої вимоги на момент укладення договору має бути визначеною, тоді як жодної визначеної вимоги у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» щодо ОСОБА_1 на момент укладення Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року й подальших додаткових угод до нього не існувало та сторони не могли передбачити, що 08 червня 2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладе спірний кредитний договір з відповідачем.

Крім того, на час укладення договору відступлення права вимоги №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, як і в додаткових угодах до вказаного договору, сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину, предмет не індивідуалізовано належним чином.

Враховуючи, що позивачем ТОВ «Юніт Капітал» не доведено факту переходу права вимоги до відповідача за кредитним договором на першому етапі - від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», наступні переходи прав вимоги, які є похідними, не можуть підтвердити передання вказаного права вимоги до останнього кредитора - ТОВ «Юніт Капітал».

При цьому, вважаю, що посилання позивача на продовження строку дії договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року додатковими угодами не спростовує необхідності чіткого визначення предмета договору на момент його укладення, адже правочин є чинним лише за умови визначеності його істотних умов, а предмет договору факторингу має бути конкретно визначений.

Велика Палата Верховного Суду в постанові ВП ВС від 16.03.2021 по справі № 906/1174/18 (№ в ЄДРСР 96342866), пункт 38) навела такі ознаки, що притаманні договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Також, Велика Палата Верховного Суду в постанові ВП ВС від 11.09.2018 по справі № 909/968/16 (№ в ЄДРСР 76860058), пункт 106) зазначила такі характеристики договору факторингу як правочину: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватися у твердій сумі, у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляд різниці між номінальної вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 у справі №910/12525/20 (провадження № 12-61гс21) зроблено висновок, що «відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення частини першої статті 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом пункту 1 частини першої статті 512, статті 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається».

Таким чином, вважаю, що зміст «предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги» треба розуміти таким чином, що зобов`язання на момент відступлення права вимоги має існувати, але строк його виконання міг і не настати, та/або може виникнути за ним в майбутньому, тобто в будь-якому випадку, повинно бути індивідуалізовано Договором про відступлення права вимоги або додатком до нього в момент укладення.

Тому вважаю, що суд першої інстанції прийшов до помилкових висновків про наявність порушеного або оспорюваного права позивача, що стало підставою для ухвалення помилкового рішення про задоволення позову.

За результатами апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення у цій справі суд апеляційної інстанції мав апеляційну скаргу задовольнити, оскаржене рішення скасувати та в задоволенні позову відмовити.

Суддя Чернівецького

апеляційного суду Н.К. Височанська