Провадження № 2/127/3071/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.09.2025 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі судді Дернової В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб в місті Вінниці цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Банк інвестицій та заощаджень» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач Акціонерне товариство «Банк інвестицій та заощаджень» звернулося до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи позовні вимоги тим, що згідно з Договором про надання споживчого кредиту № PL/40/1748 від 27.09.2019 року, укладеним між позивачем Акціонерним товариством «Банк інвестицій та заощаджень» та відповідачем ОСОБА_1 , останній отримав кредит у розмірі 100 000 грн. строком з 27.09.2019 року до 27.09.2020 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 0,01% річних та зі сплатою комісії у розмірі 2,95% в місяць від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1 цього Договору. У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору відповідачем ОСОБА_1 , станом на 08.05.2025 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 88 781,06 грн., з яких 21 378,54 грн. заборгованість за кредитом, 3,02 грн. заборгованість по процентах, 57 792,20 грн. заборгованість за комісією, 7 208,66 грн. інфляційні втрати, 2 398,64 грн. 3% річних. Позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 88 781,06 грн. за Договором про надання споживчого кредиту № PL/40/1748 від 27.09.2019 року та судовий збір у розмірі 3028 грн.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 21.05.2025 року позовну заяву було залишено без руху.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02.06.2025 року було відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб.

21.07.2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому сторона відповідача просила відмовити у задоволенні позову у зв`язку з тим, що умова кредитного договору щодо стягнення комісії є нікчемною.

25.07.2025 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якій сторона позивача просила задовольнити позов повністю.

Заперечення стороною відповідача не подавалося.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд доходить до висновку, що позов необґрунтований та не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом установлено такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно зі ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно з Договором про надання споживчого кредиту № PL/40/1748 від 27.09.2019 року (далі Договір), укладеним між позивачем Акціонерним товариством «Банк інвестицій та заощаджень» та відповідачем ОСОБА_1 , останній отримав кредит у розмірі 100 000 грн. строком з 27.09.2019 року до 27.09.2020 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 0,01% річних та зі сплатою комісії у розмірі 2,95% в місяць від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1 цього Договору (100 000 грн.) (а.с.5).

Банк виконав взяті на себе зобов`язання за Договором та надав ОСОБА_1 кредитні кошти, що підтверджується випискою по особовим рахункам за 27.09.2019 року (а.с. 27).

Як вбачається із Розрахунку заборгованості, у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору відповідачем ОСОБА_1 , станом на 08.05.2025 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 88 781,06 грн., з яких 21 378,54 грн. заборгованість за кредитом, 3,02 грн. заборгованість по процентах, 57 792,20 грн. заборгованість за комісією, 7 208,66 грн. інфляційні втрати, 2 398,64 грн. 3% річних (а.с. 17-21).

Щодо комісії.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Законом України «Про споживче кредитування», дійсно, передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит); цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту. При цьому, до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Згідно пункту 1 вказаного вище Договору передбачено щомісячну комісію у розмірі 2,95% в місяць від суми Кредиту, зазначеної в п.1.1. цього Договору.

Суд зауважує, що в Договорі про надання споживчого кредиту № PL/40/1748 від 27.09.2019 року не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту. При цьому, банк не надав доказів наявності переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, тому положення пункту 1 Договору про надання споживчого кредиту № PL/40/1748 від 27.09.2019 року щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати за обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена також у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року в справі № 204/224/21.

Враховуючи викладене, заявлена позивачем комісія у розмірі 57 792,20 грн. стягненню не підлягає, а 21 857,80 грн., які було сплачено позичальником, було безпідставно зараховано як сплату комісії.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю; у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно з ч. 5 ст. 216 ЦК України суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Отже, оскільки вирішуючи спір про стягнення заборгованості за кредитним договором судом встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, нікчемності правочину, тому вказуючи про нікчемність правочину, судом одночасно підлягають застосуванню наслідки недійсності нікчемного правочину, визначені у статті 216 ЦК України.

Згідно з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, сплачувані відповідачем кошти на виконання умов Договору про надання споживчого кредиту № PL/40/1748 від 27.09.2019 року частково було зараховано банком на погашення заборгованості з комісії на загальну суму 21 857,80 грн. (а.с. 18).

У п. 3.4. Договору сторонами встановлена черговість погашення складових заборгованості за цим Договором: 1) прострочена до повернення сума кредиту; 2) прострочені проценти за користування кредитом; 3) нарахована сума кредиту (згідно з графіком платежів); 4) нараховані проценти за користування кредитом (згідно з графіком платежів); 5) прострочена комісія; 6) нарахована комісія (згідно з графіком платежів); 7) неустойка (штраф, пеня) за порушення зобов`язань по Договору та інші платежі відповідно до Договору; 8) дострокове повернення суми кредиту, строк повернення якої не настав.

Однак, відповідно до п. 3.5 Договору Позичальник, укладаючи Договір, погоджується з правом Банку (надає право Банку) змінювати вказану черговість без додаткового погодження з Позичальником.

Отже, суд дійшов висновку щодо необхідності зменшення суми заборгованості на суму сплаченої відповідачем ОСОБА_1 комісії у вказаний період - 21 857,80 грн.

Відповідна правова позиція міститься і у постанові Верховного Суду від 09 лютого 2024 року у справі № 337/3703/22 (провадження № 61-13859св23).

Так, як вбачається із Розрахунку заборгованості, заборгованість за кредитом становить 21 378,54 грн. та заборгованість по процентах становить 3,02 грн., що разом складає 21 381,56 грн., що повністю покривається сумою сплаченої комісії - 21 857,80 грн.

Щодо ст. 625 ЦК України.

Згідно положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на те, що заявлена позивачем заборгованість відсутня, то 7 208,66 грн. інфляційні втрати та 2 398,64 грн. 3% річних стягненню з відповідача не підлягають.

Таким чином, позов Акціонерного товариства «Банк інвестицій та заощаджень» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволенню не підлягає.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. 13, 81, 141, 279, 263-265 ЦПК України, на підставі ст. 216, 526, 527, 530, 536, 625, 629, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України, Закону України «Про споживче кредитування», суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Акціонерного товариства «Банк інвестицій та заощаджень» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущенного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Акціонерне товариство «Банк інвестицій та заощаджень» (м. Київ, вул. Ю. Іллєнка, буд. 83Д, )

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )

СУДДЯ: