ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2-к/753/2/25
У Х В А Л А

"03" квітня 2025 р. Дарницький районний суду міста Києва в складі:

головуючого судді Котвицького В.Л.

за участю секретаря судового засідання Овчар В.О.,

заявника ОСОБА_1 ,

заінтересованої особи ОСОБА_2 ,

розглянувши матеріали клопотання ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про визнання рішення суду Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії, що не підлягає примусовому виконанню, яке було винесене Сімейним Судом Вулвергемптона від 10.05.2024 по справі CJ23P00003, яким визначено проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з її матір`ю ОСОБА_1 та заперечення ОСОБА_2 на клопотання ОСОБА_1 ,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 у вересні 2024 року, через систему "Електронний суд", звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з вказаним клопотанням, яке обґрунтовує тим, що з 2011 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі. У вказаному шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилася спільна дитина ОСОБА_3 . Рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 16.12.2022 у цивільній справі №528/616/22 шлюб між сторонами було розірвано.

10.05.2024 іноземний суд - Сімейний суд Вулвергемптона виніс остаточне рішення у справі CJ23P00003. Відповідно до наведеного рішення:

"1. Суд Англії та Уельсу має юрисдикцію щодо дитини на підставі того, що дитина постійно проживає в юрисдикції Англії та Уельсу.

Рішення щодо проживання

2. Дитина повинна жити з матір`ю.

Рішення щодо часу спілкування

3. Мати надаватиме дитині можливість проводити час з батьком лише через опосередкований контакт (якщо і доки батьки не домовляться про інше), шляхом обміну відео повідомленнями не частіше одного разу на місяць, який розпочинається негайно.

Мати повинна передавати дитині те, що батько надсилає (за умови, що вона вважає це прийнятним), і вона повинна сприяти дитині надсилати відео повідомлення у відповідь на кожне відео повідомлення від батька.

Рішення про заборонені дії.

4.Батькові забороняється самостійно або за доручивши будь-якій третій особі забирати дитину з-під опіки матері або з під опіки будь-якої третьої особи або зі школи, яку відвідує дитина. Для уникнення сумнівів, це рішення буде діяти до досягнення дитиною повноліття.

Розділ 91 (14)

5.Батькові заборонено без дозволу суду подавати позовні заяви стосовно закону Про дітей від 1989 року стосовно цієї дитини протягом 3 років.

Термін дії рішення закінчується 10 травня 2027 року.

Інші розпорядження

6.Адвокат дитини забезпечить надання перекладеної копії рішення Її Честі судді Артур від 10 травня 2024 року та цього рішення обом батькам українською мовою.»

Дане рішення набрало законної сили негайно, про що наведено в самому рішенні - 10.05.2024 та діє до повноліття дитини, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Також батьку дитину встановлено заборону подавати апеляцію без дозволу суду з 10.05.2024 по 10.05.2027.

Однак, вказане рішення суду іноземної держави в органах виконавчої влади на території України не визнається, оскільки між Україною та Великою Британією не укладено договору про правову допомогу, що в свою чергу тягне за собою визнання такого рішення суду в Україні, шляхом звернення з відповідним клопотанням.

Листом Дарницького районного суду м. Києва від 20.09.2024 запропоновано заінтересованій особі - ОСОБА_2 подати до суду заперечення проти клопотання у місячний строк з дня отримання вказаного листа.

До суду 21.10.2024 ОСОБА_1 , через представника ОСОБА_4 , подано оригінали документів, а саме: засвідчена копія рішення Сімейного суду Вулвергемптона від 10.05.2023 у справі CJ23P00003, що набрало законної сили з оригіналом перекладу та оригіналом апостиля; засвідчена копія рішення Сімейного суду Вулвергемптона від 07.06.2024 у справі CJ23P00003, що набрало законної сили з оригіналом перекладу та оригіналом апостиля.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 05.11.2025 призначено судовий розгляд клопотання ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню.

До суду 12.11.2025 від ОСОБА_2 надійшли письмові заперечення, в яких він заперечував проти задоволення вказаного клопотання зазначивши, що його доньку ОСОБА_5 було викрадено та її утримують на території Великобританії. На разі у ОСОБА_2 відсутня будь-яка можливість контактувати з дочкою, а група осіб через ОСОБА_1 за допомогою англійських юристів та адвокатів протягом 2024 року розсилає до різних державних органів України фальсифіковані та нечинні рішення чи накази сімейних судів із Англії з метою неповернення викраденої дитини в Україну. Обґрунтовував свої заперечення фальсифікацією іноземних судових документів, відсутністю юрисдикції британського суду, наявність паралельних проваджень в Україні (справа № 760/25597/23 про визначення місця проживання; справа № 753/15349/23 про відібрання/повернення дитини), а також на суперечність іноземного рішення публічному порядку України та порушення Конвенції ООН про права дитини і ЄКПЛ.

До суду 09.12.2024 від ОСОБА_1 надійшли додаткові пояснення на заперечення ОСОБА_2 , у яких вона зазначила, що їхня спільна донька ОСОБА_6 отримала місце постійного проживання на території дії юрисдикції Англії та Уельсу, де вона проживає з квітня 2022 року, батько знав про її проживання на території Сполученого Королівства більше року, і Батько не подав за цей час жодної заяви про її повернення до країни будь-якої іншої юрисдикції.

Діана проживає у Сполученому Королівстві більше ніж 2,5 роки і добре прижилася та асимілювалася, навіть Батько дитини у своїй позовній заяві зазначив, що йому відомо, що дитина ходить в школу, на танці і відвідує лікаря за необхідністю. Також 12.11.2023 він отримав відео повідомлення, де ОСОБА_6 читає йому книжку англійською мовою.

23.02.2022 за один день до повномасштабної війни Росії проти України ОСОБА_2 надав заявнику нотаріально посвідчений дозвіл на виїзд дитини закордон.

28.02.2022 спільна донька сторін ОСОБА_3 перетнула Українсько-Польський кордон в пункті пропуску Устилуг в супроводі обох батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про що свідчать однакові штампи в паспортах громадянина України для виїзду за кордон у всіх трьох зазначених осіб.

21.03.2022 ОСОБА_2 надав строком на три роки нотаріально завірений дозвіл на виїзд дитини з Польщі до Сполученого королівства, разом з тим він дозволив: «отримати всі проїзні документи, включаючи паспорти, візи, дозволи та будь-які інші, приймати всі рішення щодо життя та здоров`я дитини під час поїздки, включаючи питання щодо можливого лікування дитини, вибору засобу та способу транспортування, маршрут і місце перебування.»

24.03.2022 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як батьки дитини, спільно підписали нотаріально посвідчений безстроковий дозвіл «на оформлення візи та поїздки до Великобританії з України (через Польщу). Дата перетину Українсько-Польського кордону 28.02.2022.»

Діана постійно проживає у Великобританії з 26.04.2022, що становить більше ніж 2,5 роки, за весь цей час вона виїжджала за межі Великобританії лише на 9 днів (з 06.07.2022 по 16.07.2022) про, що зазначено у паспорті ОСОБА_6 .

Діана добре прижилася у Великобританії, вона живе зі своєю матір`ю та вітчимом у сімейному будинку в Англії, де у неї є власна спальня, улюблена пухнаста собака та папуга. Вона гарно дружить з однокласниками в школі та з місцевими дітьми. Не існує ніякої злочинної групи, яка нібито змусила мене до розлучення чи переїзду, у Діани звичайна щаслива сім`я. Діана відвідувала школу у Великій Британії з 5 років і зараз навчається у 3-му класі місцевої англійської школи. Вона вільно розмовляє англійською мовою та одна з найкращих учнів у класі по успішності, вона читає та пише англійською мовою навіть краще ніж англійські діти. До того ж вона пише оповіді англійською мовою та мріє стати письменницею дитячих книжок. Вільний час дитина проводить на позашкільних активностях балет, арт мистецтво, басейн, курси скаутів, українська школа. Також любить проводити час з сім`єю та друзями. Усі її друзі, мати, рідний дядя, двоюрідна сестра та інші родичі зараз перебувають у Великобританії та підтримують контакт з нею.

Заяви ОСОБА_7 про знущання над дитиною і приниження, на думку ОСОБА_1 , є повною нісенітницею, яка знов таки немає жодного підґрунтя. Діана повідомила Державного Опікуна, що хоче жити з мамою і хоче припинити дзвінки з батьком і повернутися до обміну відео повідомленнями, оскільки під час відео дзвінків батько кожного разу показував їй старі фото, де вона маленька і запитував одні і ті самі питання, чи пам`ятає вона садочок і будинок, тиснув на неї, примушував малювати те, що вона не хотіла і не цікавився тим що вона розповідала.

Коли ОСОБА_8 запитав ОСОБА_6 , чого б вона хотіла, якби у неї було три бажання, ОСОБА_6 відповіла: "Я б хотіла, щоб у мене було три бажання: замість того, щоб тато дзвонив, я знову хочу відео повідомлення; мій батько не хотів забирати мене в Україну; лялька." Суддею було зазначено, що «немає жодних доказів того, що мати жорстоко поводилася з дитиною, перебуваючи під її опікою. Більше занепокоєння викликає психічний стан батька.

Таким чином, заявник наполягає на задоволенні її клопотання про визнання рішення суду Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії, що не підлягає примусовому виконанню, яке було винесене Сімейним Судом Вулвергемптона від 10.05.2023 (із змінами від 07.06.2024) у справі CJ23P00003.

До суду 09.01.2025 від ОСОБА_2 надійшли письмові заперечення на додаткові пояснення ОСОБА_9 в яких він зазначив, що як батько дитини звертався до цілої низки органів державної влади України щодо захисту прав дочки ОСОБА_6 та повернення її до України, а рішення суду Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії, винесене Сімейним Судом Вулвергемптона від 10.05.2023 (із змінами від 07.06.2024) у справі CJ23P00003 є неправосудним, яким фактично позбавлено дитину батька, а тому не може бути визнане Дарницьким районним судом м. Києва.

У судове засідання заявник з`явилася, підтримала подане нею клопотання та просила суд його задовольнити.

У судове засідання заінтересована особа ОСОБА_2 з`явився, заперечував проти задоволення клопотання ОСОБА_1 .

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши та перевіривши докази встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що з грудня 2011 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі. У вказаному шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилася спільна дитина ОСОБА_3 .

Рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 16.12.2022 у цивільній справі №528/616/22 шлюб між сторонами було розірвано.

10.05.2024 іноземний суд - Сімейний суд Вулвергемптона виніс остаточне рішення у справі CJ23P00003. Відповідно до наведеного рішення:

"1. Суд Англії та Уельсу має юрисдикцію щодо дитини на підставі того, що дитина постійно проживає в юрисдикції Англії та Уельсу.

Рішення щодо проживання

2. Дитина повинна жити з матір`ю.

Рішення щодо часу спілкування

3. Мати надаватиме дитині можливість проводити час з батьком лише через опосередкований контакт (якщо і доки батьки не домовляться про інше), шляхом обміну відео повідомленнями не частіше одного разу на місяць, який розпочинається негайно.

Мати повинна передавати дитині те, що батько надсилає (за умови, що вона вважає це прийнятним), і вона повинна сприяти дитині надсилати відео повідомлення у відповідь на кожне відео повідомлення від батька.

Рішення про заборонені дії.

4.Батькові забороняється самостійно або за доручивши будь-якій третій особі забирати дитину з-під опіки матері або з під опіки будь-якої третьої особи або зі школи, яку відвідує дитина. Для уникнення сумнівів, це рішення буде діяти до досягнення дитиною повноліття.

Розділ 91 (14)

5.Батькові заборонено без дозволу суду подавати позовні заяви стосовно закону Про дітей від 1989 року стосовно цієї дитини протягом 3 років.

Термін дії рішення закінчується 10 травня 2027 року.

Інші розпорядження

6.Адвокат дитини забезпечить надання перекладеної копії рішення Її Честі судді Артур від 10 травня 2024 року та цього рішення обом батькам українською мовою.»

Дане рішення набрало законної сили негайно, про що наведено в самому рішенні - 10.05.2024 та діє до повноліття дитини, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Також батьку дитину встановлено заборону подавати апеляцію без дозволу суду з 10.05.2024 по 10.05.2027.

Однак, вказане рішення суду іноземної держави в органах державної влади на території України не визнається, оскільки між Україною та Великою Британією не укладено договору про правову допомогу, що в свою чергу тягне за собою визнання такого рішення суду в Україні, шляхом звернення з відповідним клопотанням.

Згідно ч. 1 ст. 471 ЦПК України, рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, визнається в Україні, якщо його визнання передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 472 ЦПК України клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, подається заінтересованою особою до суду в порядку, встановленому статтями 464-466 цього Кодексу для подання клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, з урахуванням особливостей, визначених цією главою. До клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, додаються такі документи:1) засвідчена в установленому порядку копія рішення іноземного суду, про визнання якого порушується клопотання;2) офіційний документ про те, що рішення іноземного суду набрало законної сили, якщо це не зазначено в самому рішенні;3) засвідчений відповідно до законодавства переклад перелічених документів українською мовою або мовою, передбаченою міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

В Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили (частина перша статті 81 Закону України "Про міжнародне приватне право").

Частиною 2 ст. 11 Закону України "Про міжнародне приватне право" закріплена презумпція існування взаємності за умови недоведеності іншого.

Відповідно до ч. ч. 6, 7 ст. 473 ЦПК України за наслідками розгляду клопотання, а також заперечення у разі його надходження суд постановляє ухвалу про визнання в Україні рішення іноземного суду та залишення заперечення без задоволення або про відмову у задоволенні клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню.

Згідно із ч. 1 ст. 399 ЦПК України рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, визнається в Україні, якщо його визнання передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності. Визнання та виконання в Україні рішення суду Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії не передбачено міжнародним договором. Суд встановив, що між Україною та Сполученим Королівством Великої Британії та Північної Ірландії відсутні міжнародні договори, які б регулювали порядок взаємного визнання судових рішень. Водночас ч. 2 ст. 11 Закону України «Про міжнародне приватне право» закріплює презумпцію існування взаємності, якщо інше не доведено. Верховний Суд у своїй практиці (постанова КЦС ВС від 26.08.2020 у справі № 753/22860/17) підтвердив можливість визнання рішень судів Великої Британії на підставі принципу взаємності.

Відповідно до ст. 75 Закону України «Про міжнародне приватне право» виключна юрисдикція судів України обмежується окремими категоріями справ, такими як спори про права на нерухоме майно, реєстрація актів цивільного стану громадян України на території України тощо. Питання визначення місця проживання дитини не належить до таких категорій і не є предметом виключної юрисдикції українських судів.

Згідно з положеннями Гаазької конвенції від 19.10.1996 про юрисдикцію, право, що застосовується, визнання, виконання та співробітництво щодо батьківської відповідальності та заходів щодо захисту дітей, юрисдикція у справах щодо дітей визначається за місцем їх звичного проживання.

З матеріалів справи вбачається, що дитина громадянка України ОСОБА_3 з квітня 2022 року постійно проживає у Великій Британії, відвідує там школу та є соціально інтегрованою. Таким чином, саме британський суд мав юрисдикцію вирішувати питання щодо її проживання та спілкування з батьками. Сімейний суд Вулвергемптона, ухвалюючи рішення від 10.05.2024 у справі CJ23P00003, діяв у межах міжнародно визнаної компетенції.

Доводи заінтересованої особи ОСОБА_2 про застосування Конвенції 1980 року про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей у цьому провадженні не можуть бути предметом вирішення, оскільки тут розглядається питання визнання рішення, що не підлягає примусовому виконанню (ст. 471473 ЦПК України), а не повернення дитини; відповідні вимоги реалізуються в окремих процедурах у компетентних органах або судах.

Суд зазначає, що наданий документ іноземного суду має назву «Order». У правовій системі Англії та Уельсу термін «Order» використовується як загальне позначення судового акта, який є обов`язковим для сторін і має силу судового рішення. Він може бути як проміжним (interim order), так і остаточним (final order). У сімейних справах, зокрема у Family Court, «Residence Order», «Child Arrangements Order» або «Prohibited Steps Order» прирівнюються до остаточних рішень по суті. Таким чином, поданий документ має характер рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, і може бути предметом визнання в Україні відповідно до ст. 471 ЦПК України.

Крім того, подане рішення суду апеляційної інстанції містить позначку «High Court Unapproved Judgment». Така позначка у британській правовій системі означає, що рішення вже ухвалене судом та має юридичну силу з моменту його проголошення, однак оприлюднене у первісній редакції, яка ще не пройшла остаточного редагування для внесення до офіційних збірників. Статус «approved/unapproved» не впливає на обов`язковість чи юридичну силу рішення. Тому «High Court Unapproved Judgment» слід розцінювати як повноцінне судове рішення, яке може бути предметом визнання в Україні.

Суд критично оцінює доводи заінтересованої особи ОСОБА_2 про те, що він не подавав до суду Великої Британії жодних позовних заяв чи інших заяв щодо визначення місця проживання доньки ОСОБА_6 . Зі змісту рішення Сімейного суду Вулвергемптона від 10.05.2024, а також з рішення Високого суду Сполученого Королівства, ухваленого за його заявою про надання дозволу на апеляцію, вбачається, що батько дитини звертався із заявою про спільний догляд за дитиною, але з проживанням дитини разом із ним. Крім того, з хронології дій, що є додатком до рішення британського суду, убачається, що ще 20.01.2023 ОСОБА_2 подав до суду Англії та Уельсу заяву у формі Application C100, яка використовується для вирішення питань проживання та виховання дитини.

У судовому засіданні ОСОБА_2 пояснив, що його заява до суду у Великій Британії не стосувалася питання визначення місця проживання дитини. Проте, на пропозицію суду надати текст цієї заяви для ознайомлення він зобов`язався зробити це пізніше, однак ані в наступному судовому засіданні, ані в письмовому вигляді разом із процесуальними документами по справі він поданий не був. Це унеможливило перевірку дійсного волевиявлення ОСОБА_2 при розгляді справи у Великій Британії. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається. Оскільки належних і допустимих доказів від ОСОБА_2 суд не отримав, його твердження про відсутність подання ним будь-яких заяв до британського суду є недоведеними.

Суд також не враховує доводи ОСОБА_2 , який, посилаючись на ст. 468 ЦПК України, стверджував, що визнання рішення британського суду є неможливим, оскільки в Україні вже розглядається справа № 760/25597/23 за його позовом про визначення місця проживання дитини. Дійсно, ухвалою Гребінківського районного суду Полтавської області від 26.12.2023 відкрито провадження у цій справі. Разом з тим суд зазначає, що провадження в Україні було відкрите вже після того, як за заявою ОСОБА_2 від 20.01.2023 у формі Application C100 розпочато розгляд у Сімейному суді Вулвергемптона. За таких обставин наявність в Україні провадження не спростовує законність юрисдикції іноземного суду, визначеної за місцем звичного проживання дитини, і не може бути підставою для відмови у визнанні його рішення.

Суд не може погодитися й з доводами ОСОБА_2 про те, що виконання рішення іноземного суду суперечить інтересам України, оскільки фактично унеможливлює повернення дитини до постійного місця проживання в Україні. Відповідно до Гаазької конвенції 1996 року юрисдикція визначається за місцем звичного проживання дитини, яким у даному випадку є Велика Британія, де дитина проживає з квітня 2022 року, навчається, інтегрована у соціальне середовище та підтримує родинні зв`язки. Визнання рішення іноземного суду, яке лише фіксує фактичне місце проживання дитини, не суперечить публічному порядку України, а відмова у визнанні без належних підстав призвела б до правової невизначеності та порушення прав самої дитини.

Суд також не приймає доводи ОСОБА_2 про те, що рішення британського суду грубо порушує положення ст. 15 та 16 Закону України «Про охорону дитинства». Стаття 15 зазначеного Закону гарантує право дитини на підтримання регулярних особистих контактів і прямих зв`язків з обома батьками. Як убачається з тексту рішення Сімейного суду Вулвергемптона від 10.05.2024, батькові визначено порядок спілкування з дитиною шляхом відео повідомлень не рідше одного разу на місяць, із можливістю зміни цього порядку за домовленістю сторін. Тобто контакт з батьком не заборонений, а врегульований у спосіб, який суд визнав найбільш безпечним і відповідним інтересам дитини. Стаття 16 Закону України «Про охорону дитинства» регламентує підстави та порядок позбавлення батьківських прав. Зазначене рішення іноземного суду не містить положень про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, а лише встановлює обмежений порядок спілкування. Таким чином, твердження про фактичне позбавлення батьківських прав є необґрунтованим.

Також є безпідставним довід ОСОБА_2 про те, що рішення британського суду нібито забороняє дитині повертатися до України. Зі змісту іноземного рішення вбачається, що ним визначено лише місце проживання дитини з матір`ю у Великій Британії, без встановлення будь-яких обмежень на її виїзд за межі цієї держави. У разі зміни обставин чи домовленостей між батьками порядок проживання та контактів може бути переглянутий у компетентному суді за місцем звичного проживання дитини.

Суд критично оцінює й довід ОСОБА_2 про те, що рішення іноземного суду явно суперечить публічному порядку України. Згідно з усталеною практикою Верховного Суду, під публічним порядком України розуміється правопорядок держави, визначальні принципи і засади, які становлять основу існуючого у ній ладу, та порушення яких становить загрозу її суверенітету чи основоположним правам і свободам людини. Сам по собі факт того, що порядок спілкування з дитиною визначено британським судом інакше, ніж міг би його визначити український суд, не означає суперечності публічному порядку. Рішення Сімейного суду Вулвергемптона не позбавляє ОСОБА_2 батьківських прав, не скасовує його статусу як батька та не виключає можливості підтримувати контакт з дитиною. Обмеження у вигляді спілкування через відео повідомлення запроваджено з огляду на найкращі інтереси дитини та її психологічний стан. Prohibited Steps Order спрямований на недопущення самовільного вилучення дитини й не є «забороною повертатися в Україну» у розумінні ст. 33 Конституції України. Посилання заінтересованої особи на порушення Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 ЄКПЛ не підтверджені: обмеження мають легітимну мету, є пропорційними та зумовлені оцінкою компетентним судом фактичних обставин за місцем звичного проживання дитини. Тому рішення іноземного суду не суперечить публічному порядку України.

Твердження ОСОБА_2 про «фальсифікацію» заявницею іноземних рішень доказами також не підтверджені. Заявницею подано належним чином засвідчені копії з апостилем і перекладом; заінтересована особа не надала висновку експерта чи офіційної відповіді іноземного суду про відсутність відповідних рішень. Самі по собі припущення щодо різних редакцій або згадок про інші локації у реквізитах не є доказами підробки. Підстав для постановлення окремої ухвали за ст. 262 ЦПК України про направлення матеріалів до правоохоронних органів суд не вбачає.

Суд перевірив підстави для відмови у визнанні, визначені ст. 468 ЦПК України, і встановив, що: рішення іноземного суду не суперечить публічному порядку України; розгляд у Великій Британії відбувався з дотриманням права сторін на участь у процесі та захист; відсутні ідентичні рішення українських судів між тими ж сторонами та з того ж предмета; порушень основоположних принципів права України не виявлено.

З матеріалів справи убачається, що рішенням суду Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії, яке було винесене Сімейним Судом Вулвергемптона від 10.05.2024 у справі CJ23P00003, яке набрало законної сили, визначено проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з її матір`ю ОСОБА_1 . Проте, враховуючи, що між Україною та Сполученим Королівством Великобританії та Північної Ірландії немає укладених міжнародних договорів, які б регулювали питання визнання іноземних судових рішень, застосовуючи принцип взаємності, а також враховуючи відсутність у заявниці можливості реалізувати вказане судове рішення на території України, суд вважає, що її право підлягає захисту в судовому порядку шляхом визнання таким, що не підлягає примусовому виконанню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 468, 471, 472, 473 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Визнати рішення суду Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії, що не підлягає примусовому виконанню, яке було винесене Сімейним Судом Вулвергемптона від 10.05.2024 по справі CJ23P00003, яким визначено проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з її матір`ю ОСОБА_1 .

Залишити заперечення ОСОБА_2 на клопотання ОСОБА_1 без задоволення.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В.Л.Котвицький