Провадження № 2-з/524/33/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2025 року м. Кременчук

Суддя Автозаводського районного суду міста Кременчука Мельник Н.П, розглянувши заяву представника заявника ОСОБА_1 адвоката Винокурова Олександра Вікторовича про забезпечення позову, подану одночасно із позовною заявою до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів,

УСТАНОВИВ:

09.09.2025 представник заявника (адвокат) Винокуров О.В. звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення аліментів на підставі виконавчого листа від 19.03.2014 № 753/6647/13, виданого відповідно до рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28.11.2013 по справі № 753/6674/13 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів.

У обгрунтування заяви про забезпечення позову зазначено, що незабезпечення позову призведе до незаконного збагачення відповідача, а позивач буде позбавлений у будь-який спосіб повернути свої кошти, набуті відповідачем у якості аліментів.

На підставі ч. 3 ст.153 ЦПК України заява розглянута без повідомлення учасників.

Суд, дослідивши заяву та додані до неї матеріали, вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені ст.150 цього Кодексу заходи забезпечення позову, які допускаються як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову, визначені ч.1 ст.150 ЦПК України, з урахуванням ч.3 ст.150 ЦПК України мають бути співмірними із позовними вимогами. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті (ч.10 ст.150 ЦПК України).

Консультативна рада європейських суддів у своєму Висновку від 24.11.2004 № 6 «Про справедливий судовий розгляд у розумні строки і роль судді у судовому процесі з урахуванням альтернативних способів вирішення спорів» визначила, залежно від мети, два види попередніх заходів, які можуть бути застосовані судом: (1) заходи, спрямовані на забезпечення виконання рішення (наприклад, накладення арешту або «замороження активів»); (2) засоби тимчасового врегулювання ситуації (наприклад, у сімейних спорах). Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача в майбутньому, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову (п.3 ч.1 ст.151 ЦПК України). Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язане вирішення заяви про забезпечення позову. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства про розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 № 9).

Дослідивши зміст заяви про забезпечення позову та додані до неї документи, приходжу до висновку, що заява не підлягає задоволенню.

Заявник просить забезпечити вказаний позов шляхом зупинення стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на підставі виконавчого листа від 19.03.2014 № 753/6647/13.

При цьому, заява про забезпечення позову подана одночасно із позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стягуються на підставі виконавчого листа від 19.03.2014 № 753/6647/13, виданого відповідно до рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28.11.2013 по справі № 753/6674/13 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів.

Зазначене у своїй сукупності дає підстави стверджувати, що на момент подання заяви про забезпечення позову заходи забезпечення позову, що просить застосувати заявник за своїм змістом є тотожними заявленим позовним вимогам ОСОБА_1 до ОСОБА_2 .

Вжиття заходу забезпечення позову, що зазначений у заяві, є фактично шляхом вирішенням поданої позовної заяви, що є недопустимим.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 153, 260, 261, 353, 354 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити представнику заявника ОСОБА_1 адвокату Винокурову Олександру Вікторовичу в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Н.П. Мельник