РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №348/1000/25

26 серпня 2025 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

у складі головуючої судді: Міськевич О.Я.

з участю секретаря судового засідання: Скоблей О.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської міської ради про визнання права на земельну ділянку в порядку спадкування,-

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Івано-Франківської міської ради про визнання права на земельну ділянку в порядку спадкування.

Позивачі позовні вимоги мотивують тим, що позивач ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована в АДРЕСА_1 . Батьками позивачки є ОСОБА_2 та ОСОБА_3

05.11.1988 позивачка уклала шлюб з ОСОБА_4 , у зв`язку з чим її дошлюбне прізвище « ОСОБА_5 » було змінено на « ОСОБА_6 ».

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . За життя він був внесений до списків осіб, які мали право на земельну частку пай, та на його ім`я видано сертифікат на право приватної власності на земельну частку (пай).

Також після смерті ОСОБА_2 , родичам померлого було видано Державний акт на право приватної власності на землю від 12.05.1999 серії У1-ІФ № 006964, та в подальшому дані земельні ділянки були внесені до публічної кадастрової карти та присвоєно кадастровий номер.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина.

Як вбачається із Державного акту на право приватної власності на землю, пай складається із чотирьох земельних ділянок. Кожній земельній ділянці присвоєний кадастровий номер, що підтверджується витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Після смерті ОСОБА_2 у спадкові права вступили його дочка- позивачка ОСОБА_1 , та дружина спадкодавця ОСОБА_3 .

ОСОБА_1 звернулася до Надвірнянської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20.11.2024 заявниці було відмовлено у видача свідоцтва на спадщину на земельні ділянки: кадастровий № :02:001:0198, кадастровий № :03:003:0331, кадастровий № 262408600:03:001:0304, кадастровий № :04:002:0426, оскільки державний акт на право приватної власності на земельні ділянки виданий після смерті спадкодавця.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати заявниці, ОСОБА_3

ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Бородовської Н.О. із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 , та отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, тому що нотаріусом встановлено, що державний акт на право власності на землю виданий на ім`я ОСОБА_2 , скадкоємицею якого була її мати виданий після смерті спадкодавця, а тому немає можливості видати свідоцтво про право на спадщину. Також із постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28.11.2024 вбачається, що спадкоємцями після смерті ОСОБА_2 є його дружина ОСОБА_3 , яка фактично прийняла але не оформила своїх спадкових прав після смерті її чоловіка, та донька ОСОБА_1 - кожна по 1/2 частці.

Відповідно до проекту роздержавлення і приватизації земель для ведення товарного сільськогосподарського виробництва Тисменичанської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області від 1996 року, встановлено, що даний проект розроблено на підставі завдання, виданого Тисменичанською сільською радою народних депутатів та договором з управлінням земельних ресурсів № 28/95 від 28.06.1995. Для складання проекту використані дані обліку земель станом на 01.01.1995.

Зі списку громадян, які мали право на земельну частку (пай) вбачається, що ОСОБА_2 був внесений до даного списку осіб, які претендують на земельну частку (пай) в господарстві СС «Прикарпаття», а отже отримав право на земельну частку (пай).

Оскільки іншої можливості реалізувати своє законне право на спадщину ОСОБА_1 не має, то змушена звернутися до суду із даним позовом.

Стислий виклад позицій сторін:

Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, представник позивача подала до суду письмову заяву, в якій просить розгляд справи проводити у їх відсутності, позовні вимоги позивача підтримує повністю з підстав, зазначених у позовній заяві. Просить суд ухвалити рішення, яким визнати за ОСОБА_1 право власності на замельну ділянку (пай) розміром 18,70 умовних кадастрових гектарів без визначення меж в натурі (на місцевості), розташовану та території Тисменичанської сільської ради Івано-Франківського (Надвірнянського) району Івано-Франківської області, в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Івано-Франківськ.

Представник відповідача - Івано-Франківської міської ради в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про час та місце проведення судового засідання повідомлявся завчасно належним чином, рекомендованою кореспонденцією, про що свідчить рекомендоване повідомлення з відміткою про вручення поштового відправлення адресату, та шляхом надіслання судових викликів в електронному вигляді в електронний кабінет, про що свідчать довідки про доставку електронного документу.

Відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України суд прийшов до висновку про можливість проведення судового засідання, оскільки представник відповідача не з`явився в судове засідання без поважних причин і не повідомив про причини неявки.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Процесуальні дії у справі:

Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 30.04.2025 по даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Також даною ухвалою задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів.

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 18.06.2025 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів.

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 02.07.2025 по даній справі закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

Фактичні обставини, встановлені судом:

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_7 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Тисменичани, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . У свідоцтві про народження її батьками записані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . 05.11.1998 у зв`язку з реєстрацією шлюбу позивач змінила дошлюбне прізвище ОСОБА_5 на ОСОБА_6 . Вказані обставини підтверджуються копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 03.05.1966, виданого на ім`я ОСОБА_8 ; копією свідоцтва про укладення шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_9 серії НОМЕР_2 від 05.11.1988; копією паспорта громадянина України НОМЕР_3 , виданого 28.04.1998 на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 6-8).

За життя батько позивача, ОСОБА_2 , був внесений до списків осіб, які мали право на земельну частку пай, та на його ім`я видано сертифікат на право приватної власності на земельну частку (пай), що підтверджується майновим сертифікатом № 214 (а.с. 14).

Відповідно до проекту роздержавлення і приватизації земель для ведення товарного сільськогосподарського виробництва Тисменичанської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області від 1996 року, встановлено, що даний проект розроблено на підставі завдання виданого Тисменичанською сільською радою народних депутатів та договором з управлінням земельних ресурсів № 28/95 від 28.06.1995. Для складання проекту використані дані обліку земель станом на 01.01.1995 (а.с. 15-37).

Зі списку громадян які мали право на земельну частку (пай) вбачається що ОСОБА_2 був внесений до даного списку осіб, які претендують на земельну частку (пай) в господарстві СС «Прикарпаття», а отже отримав право на земельну частку (пай) (а.с. 38-40).

Батько позивача, ОСОБА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Івано-Франківськ, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 11.03.1996 (а.с. 9).

Після смерті ОСОБА_2 , родичам померлого було видано державний акт на право приватної власності на землю від 12.05.1999 серії IV-ІФ № 006964, та в подальшому дані земельні ділянки були внесені до публічної кадастрової карти та присвоєно кадастровий номер (а.с. 10).

Таким чином, після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на належне йому спадкове майно, а саме земельну ділянку (пай), розташовану на території Тисменичанської сільської ради Івано-Франківського (Надвірнянського) району Івано-Франківської області. Як вбачається із Державного акту на право приватної власності на землю, пай складається із чотирьох земельних ділянок, кожній з яких присвоєний кадастровий номер, що підтверджується також витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с. 60-84). До спадщини зокрема входили право спадкодавця на земельні ділянки: кадастровий номер :02:001:0198, кадастровий номер :03:003:0331, кадастровий номер :03:001:0304, кадастровий номер :04:002:0426.

Після смерті ОСОБА_2 у спадкові права вступили його дочка-позивачка ОСОБА_1 , та його дружина-матір позивачки, ОСОБА_3 . Однак матір позивачки, ОСОБА_3 , за життя належне їй право на частку спадкового майно після смерті спадкодавця ОСОБА_2 , належним чином не оформила.

Матір позивача, ОСОБА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Тисменичани Івано-Франківського (Надвірнянського) району Івано-Франківської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 від 25.06.2012 (а.с. 12).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на належне їй спадкове майно, в тому числі на частку земельної ділянки (пай), розташованої на території Тисменичанської сільської ради Івано-Франківського (Надвірнянського) району Івано-Франківської області, після смерті її чоловіка ОСОБА_2 .

Оскільки померлі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за час свого життя належним їй майном не розпорядилась і заповітного розпорядження на випадок своєї смерті не складали, а тому спадкування їх майна повинно відбуватись за законом.

На підставі ст. 1261 ЦК України, спадкоємцями майна ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , є дочка-позивач ОСОБА_1 , та його дружина-матір позивача, ОСОБА_3 спадкоємцем майна ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , є її дочка ОСОБА_10 .

20.11.2024 позивач ОСОБА_11 звернулась до Надвірнянської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_2 , на підставі якої 20.11.2024 заведена спадкова справа № 299/1998 (а.с. 54).

Однак постановою від 20.11.2024 за № 02-31/568 в.о. державного нотаріуса Надвірнянської ДНК Дмитрук С. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_2 , оскільки рішення про передачу ОСОБА_2 чотирьох земельних ділянок прийнято Тисменичанською сільською радою 18.03.1993, та відповідно державний акт на право приватної власності за землю виданий 12.05.1999, тобто вже після смерті спадкодавця ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 11).

14.05.2024 позивач ОСОБА_11 звернулась до приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Бородовської Н.О. із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 , на підставі якої 14.05.2024 заведена спадкова справа № 10/2024 (а.с. 93).

Однак постановою від 28.11.2024 за № 62/02-31 приватного нотаріуса Бородовської Н.О. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_3 , оскільки рішення про передачу ОСОБА_2 чотирьох земельних ділянок прийнято Тисменичанською сільською радою 18.03.1993, та відповідно державний акт на право приватної власності за землю виданий 12.05.1999, тобто вже після смерті спадкодавця ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 13). Також із даної постанови вбачається, що спадкоємцями після смерті ОСОБА_2 є його дружина ОСОБА_3 , яка фактично прийняла але не оформила своїх спадкових прав після смерті чоловіка, та донька ОСОБА_1 - кожна по 1/2 частці.

З довідки Івано-Франківської міської ради від 02.04.2024 № 88/128-14/13в вбачається, що ОСОБА_3 була зареєстрована і проживала за адресою: АДРЕСА_1 , до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 . Заповіт від імені ОСОБА_3 . Тисменичанською сільською радою не посвідчувався. На час смерті ОСОБА_3 за вказаною адресою були зареєстровані та проживали: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - дочка; ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 - онук; ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 - онук (а.с. 100).

На даний час позивач ОСОБА_1 бажає оформити право власності на спадкове майно, а саме на замельну ділянку (пай) розміром 18,70 умовних кадастрових гектарів без визначення меж в натурі (на місцевості), розташовану та території Тисменичанської сільської ради Івано-Франківського (Надвірнянського) району Івано-Франківської області, в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Івано-Франківськ.

Мотиви з яких виходить суд та застовані норми права:

За змістом ст. 16 ЦК України, кожна особа мас право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом ч. 1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно із ч.ч. 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Статтями 1222, 1223, 1261 ЦК України визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно зі ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки па підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Частиною 1 ст. 131 ЗК України також передбачена можливість набуття права власності на земельну ділянку на підставі успадкування.

Суд зазначає, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом, тощо.

Відповідно до ст. 529 ЦК Української РСР в редакції від 18.07.1963 (зі змінами), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частинах, діти (в тому числі усиновлені), дружина, батьки (усиновителі) померлого.

За змістом ст. 548 ЦК Української РСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийняття спадщини визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР, дією, що свідчить про прийняття спадщини є той факт, якщо спадкоємець фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, а відповідно до ч. 2 цієї статті зазначені дії повинні бути вчиненні протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст. 560 ЦК Української РСР, яка діяла на момент відкриття спадщини, є правом, а не обов`язком спадкоємця.

У частині 2 ст. 23 ЗК України 1990 року (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян.

Відповідно до п. 1 Указу Президента України від 08.08.1995 № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Указ № 720/95) встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Згідно з пунктом 2 Указу № 720/95, право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов: перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства; отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю; включення особи до списку, доданого до цього акта.

Право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів колективного сільськогосподарського підприємства до відповідних списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнень і затвердження указаних списків, а з моменту передачі (державної реєстрації) державного акта про право колективної власності на землю конкретному колективному сільськогосподарському підприємству.

У разі смерті члена колективного сільськогосподарського підприємства, що набув права на земельну частку (пай) з дня видачі КСП державного акта на право колективної власності на землю, успадкування права на земельний пай здійснюється за загальними правилами про спадкування.

За змістом ст.ст. 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) та Указу № 720/95, особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання, включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю, одержання КСП цього акта.

У разі смерті члена КСП, включеного до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 10, 11, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що згідно статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно з роз`ясненнями, наданими у абз. 15 п. 3.5. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай), порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земель.них часток (паїв)» від 05.03.2003 № 899-ІV, право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (рай); громадяни України, евакуйовані із зони відчуження, відселені із зони безумовного (обов`язкового) або зони гарантованого добровільного відселення, а також громадяни України, що самостійно переселилися з територій, які зазнали радіоактивного забруднення, і які на момент евакуації, відселення або самостійного переселення були членами колективних або інших сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які, проживають у сільській місцевості.

Стаття 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачає, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Водночас п. 17 розділу X «Перехідні положення» ЗК України визначено, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. При цьому сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

За змістом п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акту,на право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на* земельну частку (пай) з дня видачі цього акту і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Таким чином, оскільки державний акт на право приватної власності на землю був виданий після смерті спадкодавця ОСОБА_2 , тобто після втрати ним правоздатності, нотаріусом правомірно відмовлено у видачі його спадкоємцям свідоцтва про право на спадщину. Зазначене є підставою для визнання права на земельну ділянку в судовому порядку.

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 відповідно до вимог ст.ст. 1222, 1223, 1261 ЦК України є спадкоємцем майна свого батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , за законом на належне йому право на земельну частку (пай) розміром 18,70 умовних кадастрових гектарів без визначення меж в натурі (на місцевості), розташовану на території Тисменичанської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області.

Позивач ОСОБА_1 у встановлений законом строку звернулись до Надвірнянської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_2 20.11.2024 заведена спадкова справа № 299/1998.

Однак постановою від 20.11.2024 за № 02-31/568 в.о. державного нотаріуса Надвірнянської ДНК Дмитрук С. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_2 , оскільки рішення про передачу ОСОБА_2 чотирьох земельних ділянок прийнято Тисменичанською сільською радою 18.03.1993, та відповідно державний акт на право приватної власності за землю виданий 12.05.1999, тобто вже після смерті спадкодавця ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Таким чином, за встановлених обставин, враховуючи, що спадкодавець ОСОБА_2 набув права на земельну частку (пай), яка розташована на території Тисменичанської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, яку після його смерті успадкувала в рівних частках його дочка-позивач ОСОБА_1 та дружина ОСОБА_14 , яка однак за життя юридично не оформила свого спадкового права, тому суд вважає, що позивач ОСОБА_1 , як єдиний спадкоємець, набула право на земельну ділянку (пай), і за нею слід визнати в порядку спадкування за законом право на вказану земельну ділянку.

Висновок суду:

На підставі вище наведенного суд приходить до висновку, що є всі правові підстави для визнання права власності за ОСОБА_1 право власності на замельну ділянку (пай) розміром 18,70 умовних кадастрових гектарів без визначення меж в натурі (на місцевості), розташовану та території Тисменичанської сільської ради Івано-Франківського (Надвірнянського) району Івано-Франківської області, в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Івано-Франківськ. Тому позов ОСОБА_1 до Івано-Франківської міської ради про визнання права на земельну ділянку в порядку спадкування, підлягає до задоволення.

На підставі ст.ст. 16, 392, 1216-1218, 1222, 1223, 1225, 1261, 1268, 1270 ЦК України, ст.ст. 81, 131, п. 17 розділу X «Перехідні положення» ЗК України, ст.ст. 529, 548, 549, 560 ЦК Української РСР, ст.ст. 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року), п.п. 1, 2 Указу Президента України від 08.08.1995 № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», п.п. 10, 11, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», п. 3.5. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», ст.ст. 1, 2 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.03.2003 № 899-ІV, п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», керуючись ст.ст. 4, 19, 76, 81, 141, 258, 263-265, 268, 273 ЦПК України суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Івано-Франківської міської ради про визнання права на земельну ділянку в порядку спадкування - задовільнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , право власності на замельну ділянку (пай) розміром 18,70 умовних кадастрових гектарів без визначення меж в натурі (на місцевості), розташовану та території Тисменичанської сільської ради Івано-Франківського (Надвірнянського) району Івано-Франківської області, в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Івано-Франківськ.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Івано-Франківська міська рада, , місцезнаходження: вул. М.Грушевського, буд. 21, м. Івано-Франківськ, 76015.

Повний текст рішення складено 05.09.2025.

Суддя Міськевич О.Я.