Справа № 758/7576/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2025 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Гребенюка В.В., за участю секретаря судового засідання Годованюк Ю.Р., представника позивача Гупало П.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , треті особи: Акціонерне товариство «Укрсиббанк» та приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Фіголь Наталія Богданівна, про витребування безпідставно отриманих грошових коштів

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (надалі за текстом позивач) звернулась до Подільського районного суду міста Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства «Укрсиббанк» (надалі за текстом третя особа 1), Військової частини НОМЕР_1 (надалі за текстом відповідач 2), третя особа приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Фіголь Наталія Богданівна (надалі за текстом третя особа 2), про витребування безпідставно отриманих грошових коштів.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відбулося помилкове перерахування коштів на рахунок ОСОБА_2 , замість перерахування на рахунок ОСОБА_3 , у зв`язку з чим просить суд (з урахуванням заяви про зміну позовних вимог) стягнути з відповідача 2 на рахунок позивача грошові кошти в сумі 145 123,34 грн.

Третя особа 1 заперечує проти позову виходячи з того, що грошові кошти належить спадкоємцям ОСОБА_2 , які до банку за отриманням вкладу не звертались.

Ухвалою Суду від 10.07.2024 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд в загальному позовному провадженні та призначено підготовче засідання.

01.10.2024 до суду від позивача надійшла заява про застосування заходів процесуального примусу.

02.10.2024 до суду від третьої особи 1 надійшли заперечення на вказану заяву позивача.

У підготовчому засіданні 02.10.2024 судом залишено без задоволення заяву позивача про застосування заходів процесуального примусу, з підстав необгрунтованості, та оголошено перерву.

08.10.2024 до суду від третьої особи 1 надійшло клопотання про залишення позовної заяви без руху та відзив на позовну заяву.

09.10.2024 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, заперечення на заяву про залишення позовної заяви без руху та клопотання про залучення третьої особи.

11.10.2024 до суду від третьої особи 1 надійшли заперечення.

Ухвалою суду від 15.01.2025 позовну заяву залишено без руху.

24.01.2025 до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

27.01.2025 до суду від відповідача надійшла заява про заміну належного відповідача.

30.01.2025 до суду від третьої особи 1 надійшли заперечення на вказану заяву відповідача 2.

24.02.2025 до суду від позивача надійшла заява про зміну предмета позову.

10.03.2025 до суду від відповідача надійшла заява про закриття провадження у справі.

30.01.2025 до суду від третьої особи 1 надійшли заперечення на заяву відповідача про закриття провадження у справі.

У підготовчому засіданні 19.03.2025 судом задоволено заяву позивача про зміну предмета позову, залучено до участі у справі третю особу 1, закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті.

14.05.2025 до суду від позивача надійшли уточнення до заяви про закриття провадження у справі.

У судовому засіданні 04.06.2025 судом витребувано у третьої особи 2 матеріали спадкової справи, що оформлено Ухвалою від 04.06.2025.

16.06.2025 до суду від третьої особи надійшла заява про долучення доказів на виконання вимог Ухвали від 04.06.2025.

У судовому засіданні 29.07.2025 взяв участь представник позивача, представники інших учасників судової справи у судове засідання участь не взяли.

За змістом ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у судовому засіданні 29.07.2025, за відсутності представників інших учасників справи, запобігаючи при цьому безпідставному затягуванню розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутнього представника та дослідивши докази, суд встановив наступне.

22.03.2022 року між третьою особою 1 та ОСОБА_2 було укладено Договір про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківських рахунків фізичної особи №08900, відповідно до якого клієнту відкрито поточний рахунок № НОМЕР_2 .

04.07.2015 між ОСОБА_2 та позивачем було укладено шлюб, за час якого ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_4 (надалі за текстом донька).

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.05.2020 у справі №607/29642/19 розірвано шлюб укладений між ОСОБА_2 та позивачем.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 21.06.2023.

У Витязі з протоколу засідання ВЛК 18 Регіональної ВЛК №1218 від 08.03.2024 вказано, що захворювання молодшого сержанта ОСОБА_2 1974 р.н. «Набряк головного мозку (20.06.2023). Енцефалопатія неуточненої етіології. Гіпертонічна хвороба. Наслідки вибухової травми», яке призвело до смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) що підтверджено медичними та військово-обліковими документами, свідоцтвом про смерть НОМЕР_4 від 21.06.2023, лікарським свідоцтвом про смерть від N?1810 від 21.06.2023 - захворювання, яке призвело до смерті та причина смерті, так, пов?язані із захистом Батьківщини.

13.09.2023 позивач звернулась до третьої особи 2 з заявою про прийняття спадщини.

13.09.2023 третьою особою 2 було відкрито спадкову справу №71230420, відомості про що відображені у Витязі про реєстрацію в спадковому реєстрі №73930528 від 13.09.2023.

За змістом листа відповідача від 02.04.2024 26.02.2024 щодо ОСОБА_2 було здійснено донарахування додаткової винагороди за вересень-листопад 2022 року та було здійснено виплату на відкритий у третьої особи 1 рахунок ОСОБА_2 у сумі 145 123,34 грн.

26.02.2024 року на рахунок позивача третьою особою 1 було зараховано грошові кошти в сумі 16 416,67 грн., 59 756,67 грн., 68 950,00 грн. на загальну суму 145 123,34 грн. з призначенням «Заробітна плата та аванси від військової частини НОМЕР_1 » на поточний рахунок ОСОБА_2 НОМЕР_2 в АТ «Укрсиббанк».

Відповідно до виписки за рахунком ОСОБА_2 НОМЕР_2 в АТ «Укрсиббанк» залишок коштів станом на 03.10.2024 року склав 145 093,34 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступним.

Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті по цього Кодексу.

У відповілності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та позивачем було укладено шлюб, за час якого народилась донька та, що шлюб було розірвано Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.05.2020 у справі №607/29642/19.

Надалі, судом встановлено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та що смерть останнього пов`язана з захистом Батьківщини.

Відповідно до ст. ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Згідно до статті 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).

Отже, виходячи з наведених положень законодавства, спадкоємцем ОСОБА_2 є донька.

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (ч.1 ст. 237 ЦК України).

Батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей (ч.1 ст. 242 ЦК України).

Отже, позивач є законним представником доньки, зважаючи на вік останньої.

Статтею 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

13.09.2023 позивач звернулась до третьої особи 2 з заявою про прийняття спадщини.

Водночас, судом встановлено, що ОСОБА_2 уклав з третьою особою 1 Договір про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківських рахунків фізичної особи, відповідно до умов якого ОСОБА_2 відкрито поточний рахунок.

За ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

У відповідності до статті 1068 ЦК України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідної платіжної інструкції, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунку або законом. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти в день надходження до банку відповідної платіжної інструкції, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом.

Відповідно до статті 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Судом встановлено, що відповідачем здійснено виплату на відкритий у третьої особи 1 рахунок ОСОБА_2 у сумі 145 123,34 грн. та що кошти у вказаній сумі були зараховані третьою особою 1 на рахунок ОСОБА_2 .

Згідно до ст.ст .41, 43 Закону України «Про платіжні послуги» ініціатором платіжної операції може бути платник; отримувач, обтяжувач; стягувач. Надавач платіжних послуг банк не є ініціатором платежу з рахунку клієнта. Надавач платіжних послуг зобов`язаний прийняти до виконання надану ініціатором платіжну інструкцію, за умови що платіжна інструкція оформлена належним чином та немає законних підстав для відмови в її прийнятті.

Відповідно до п.п. 60, 61 розділу IV Постанови ППНБУ №163 від 29.07.2022 року «Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг» надавач платіжних послуг платника виконує примусове списання (стягнення) коштів із рахунків, відкритих платникам відповідно до нормативно-правового акта Національного банку з питань відкриття і закриття рахунків користувачам надавачами платіжних послуг.

Ініціатором платіжної операції під час дебетового переказу коштів із рахунку платника без його згоди є орган державної виконавчої служби (державні виконавці)/ приватні виконавці та контролюючий орган.

Надавач платіжних послуг платника виконує зазначені платежі шляхом прийняття до виконання платіжної інструкції стягувача, яка надійшла до нього в електронній або паперовій формі, що унеможливлює самостійне формування банком платіжного документу та списання коштів з рахунку.

Ініціювання посадовими особами банку будь-яких платежів з рахунку клієнта без його згоди за відсутності підстав або без отримання від стягувача платіжного документу, буде містити ознаки кримінального правопорушення.

Суд зазначає, що кошти після зарахування на рахунок особи стають її власністю, втрачають свій цільовий статус та набувають статусу вкладу. (пенсії, соціальних виплат). При цьому, перерахування (видача) вкладу можливе лише в порядок та спосіб, визначений законодавством, шляхом отримання спадщини спадкоємцями померлого вкладника.

Згідно до частини 2 статті 1228 ЦК України право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним.

Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, а також повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, так само як і непрацездатні вдова (вдівець) та батьки спадкодавця, успадковують половину частки, належної їм за законом. Відповідно, отримання частини банківського вкладу здійснюється спадкоємцями обов`язкової частки на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, у свою чергу, спадкоємцями за заповітом або за заповідальним розпорядженням - на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Отже, зазначені кошти є вкладом, який входить до складу спадщини. При цьому перерахування (видача) вкладу можливе лише в порядок та спосіб, визначений законодавством, шляхом отримання спадщини спадкоємцями померлого вкладника.

Виходячи з наведеного, грошові кошти, зараховані на рахунок ОСОБА_2 належать спадкоємцям з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Нотаріуси або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, має право витребовувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій, повинні бути подані в строк, визначений нотаріусом. Цей строк не може перевищувати одного місяця. Неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відкладення, зупинення вчинення нотаріальної дії або відмови у її вчиненні (ст. 46 Закону України «Про нотаріат»).

На підтвердження права на спадщину, права власності, повноважень виконавця заповіту про призначення опікуна над майном фізичної особи, яка визнана безвісно відсутньою, або особи, зниклої безвісти за особливих обставин, посвідчення фактів, що фізична особа є живою, про перебування її в певному місці, про прийняття на зберігання документів, про передачу заяви видаються відповідні свідоцтва (ст. 48 Закону України «Про нотаріат»).

Інформація щодо юридичних та фізичних осіб, що становить банківську таємницю, розкривається банками нотаріусам, посадовим особам органів місцевого самоврядування, уповноваженим на вчинення нотаріальних дій, консульським установам (для вчинення такими особами нотаріальних дій із вжиття заходів щодо охорони спадкового майна, з видачі свідоцтв про право на спадщину, про право власності на частку у спільному майні подружжя (колишнього подружжя) на підставі спільної заяви або в разі смерті одного з подружжя) - на їхні запити щодо наявності рахунків (вкладів)/електронних гаманців померлої особи та залишку коштів/електронних грошей, банківських металів на цих рахунках; щодо рухомого майна такої особи, що перебуває на зберіганні та/або в заставі банку як заклад; щодо наявності договорів про надання в оренду індивідуального банківського сейфа, укладених з такою особою; щодо наявності рахунків умовного зберігання (ескроу) та грошових коштів на цих рахунках, призначених для перерахування померлому бенефіціару (п. 11 ч. 1 ст. 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Наказом МЮ України від 22.02.2012 № 296/5 затверджено «Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України».

Спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини, або будь-яким нотаріусом незалежно від місця відкриття спадщини у випадках, встановлених абзацами першим, третім, четвертим пункту 21 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, на підставі поданої (або такої, що надійшла засобами поштового зв`язку або технічними засобами електронних комунікацій) першою заяви (вимоги кредиторів), що свідчить про волевиявлення щодо спадкового та/або спільного майна: про прийняття спадщини; другого з подружжя (колишнього з подружжя) про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя (колишнього подружжя) у разі смерті одного з подружжя (колишнього з подружжя) (пп. 2.1. п 2. 1 г. 10 р. II Порядку).

Свідоцтво про право на спадщину видається за місцем відкриття спадщини, крім випадків, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 21 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, підпунктом 4.17 пункту 4 цієї глави (пп. 4.1. п. 4 г. 10 р. II Порядку).

При видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріус перевіряє наявність підстав для закликання до спадкування за законом осіб, які подали заяви про видачу свідоцтва (пп. 4.3. п. 4 г. 10 р. II Порядку).

При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти (пп. 4.6. п. 4 г. 10 р. II Порядку).

При визначенні розміру обов`язкової частки враховується все спадкове майно, як заповідане, так і те, що не охоплене заповітом, а також речі звичайної домашньої обстановки та вжитку. До складу спадкового майна входить і право на вклад у банку (фінансовій установі) незалежно від того, зроблено розпорядження у заповіті чи безпосередньо у банку (фінансовій установі) (пп. 5.11 п. 5 г. 10 р. II Порядку).

Фізична особа має право зробити відповідне розпорядження надавачу платіжних послуг щодо коштів, що їй належать, на випадок своєї смерті (далі - розпорядження). На розпорядженні користувача, яке складається у формі окремого документа або є додатком до договору, зазначається дата його складання. Розпорядження засвідчується підписом уповноваженого працівника надавача платіжних послуг і зберігається в порядку, установленому внутрішніми документами надавача платіжних послуг.

Дія розпорядження може бути повністю або частково скасована заповітом відповідно до статті 1228 Цивільного кодексу України.

Надавач платіжних послуг здійснює виплату вкладу (частини вкладу)/коштів спадкоємцю власника вкладного (депозитного)/поточного/ платіжного рахунку на підставі документів, визначених законодавством України (пункт 17 розділу I Постанови правління НБ України від 29.07.2022 № 162).

Відповідно до пунктів 1, 2 розділу ХХХ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом МО України від 07.06.2018 № 260 у разі смерті (загибелі) військовослужбовця належне, але не отримане ним до дня смерті (загибелі) грошове забезпечення (у тому числі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер (загинув)) виплачується військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військово-службовець, дружині (чоловіку), а в разі якщо її (його) немає, - повнолітнім дітям, які проживали разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі та не мають дітей. У разі відсутності зазначених осіб належні суми грошового забезпечення виплачуються іншим спадкоємцям відповідно до чинного законодавства України.

Грошове забезпечення, в тому числі одноразові додаткові види грошового забезпечення, право на які у військовослужбовця виникло включно до дня його загибелі (смерті) або до дня визнання його судом безвісно відсутнім, оголошення померлим, виплачується зазначеним в пункті 1 цього розділу членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - спадкоємцям за їх зверненням на підставі наказу командира військової частини про виплату.

Таким чином, спадкоємці ОСОБА_2 мають право на отримання коштів, які знаходяться на рахунку ОСОБА_2 , на підставі відповідного свідоцтва про право на спадщину отриманого у встановленому законодавством порядку.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 ГПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Водночас зазначені норми не означають, що кожний позов, поданий до суду, має бути задоволений. Якщо позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, в позові слід відмовити. Близький за змістом правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2021 у справі № 761/45721/16-ц.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою для звернення особи до суду є наявність у неї порушеного права та/або законного інтересу. Таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права та/або законного інтересу особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Особа, яка звертається до суду з позовом вказує у позові власне суб`єктивне уявлення про її порушене право та/або охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, у тому числі, щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Оцінка предмета заявленого позову, а відтак, наявності підстав для захисту порушеного права та/або інтересу позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (такий правовий висновок Верховного Суду викладений у постановах від 19.09.2019 у справі № 924/831/17, від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, від 22.09.2022 у справі № 924/1146/21, від 06.10.2022 у справі № 922/2013/21, від 17.11.2022 у справі № 904/7841/21).

У справі, що розглядається, позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить суд стягнути з відповідача 2 на рахунок позивача грошові кошти в сумі 145 123,34 грн.

Проте, судом встановлено, що відповідачем за достатніх правових підставі було здійснено переказ грошових коштів у сумі 145 123,34 грн. на рахунок ОСОБА_2 відкритий у третьої особи 1.

В обґрунтування наявності порушеного цивільного права (інтересу) позивач зазначив про те, що відповідачем помилково здійснено переказ відповідних коштів, проте, суд відхиляє вказані доводи позивача зважаючи на наведені вище положення законодавства та висновки щодо спірних правовідносин.

Суд звертає увагу позивача, що особа, яка звернулась до суду з позовом про стягнення коштів, має довести наявність правових підстав для такого стягнення.

Проте, зважаючи на характер спірних правовідносин та встановлену обставину відсутності відповідного свідоцтва про право на спадщину у позивача.

Нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо вчинення такої дії суперечить законодавству України та не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії (ст. 49 Закону України «Про нотаріат»).

Проте, позивачем не надано відмови нотаріуса від вчинення нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії (ст. 50 Закону України «Про нотаріат»).

Відтак, суд доходить до висновку про відсутність порушення прав та законних інтересів позивача.

Суд акцентує, що відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові

Враховуючи, вищевикладене, суд залишає без задоволення позовні вимоги повністю.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати позивача покладаються на позивача у зв`язку з відмовою в позові.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 10, 18, 133, 141, 259, 263-265, 280-282, 289, ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрсиббанк», Військової частини НОМЕР_1 , третя особа приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Фіголь Наталія Богданівна, про витребування безпідставно отриманих грошових коштів залишити без задоволення;

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 );

Третя особа 1: Акціонерне товариство «Укрсиббанк» (вул. Андріївська, 2/12, м. Київ, 04070; );

Відповідач 2: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_6 );

Третя особа: приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Фіголь Наталія Богданівна ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_7 );

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Строк апеляційного оскарження може бути поновлено у відповідності до ч. 2 ст. 354 Цивільного процесуального кодексу України. Оскарження рішення суду не зупиняє його виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя В.В. Гребенюк