Справа № 128/2137/24
Провадження № 22-ц/801/1507/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шевчук Л. П.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2025 рокуСправа № 128/2137/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О. В.,

суддів: Берегового О. Ю., Панасюка О. С.,

за участю секретаря судового засідання Луцишина О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою його представником - адвокатом Варцабою Сергієм Анатолійовичем, на рішення Вінницького районного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 25 квітня 2025 року у м. Вінниці суддею цього суду Шевчук Л.П., дата складання повного тексту судового рішення не відома,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною вище позовною заявою, мотивуючи її тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько - ОСОБА_3 . На час смерті ОСОБА_3 разом із ним за адресою: АДРЕСА_1 , постійно проживав позивач, що підтверджується довідкою Пултівцької сільської ради № 980 від 02.12.2020 року.

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_1 , яке заповнено російською мовою ІНФОРМАЦІЯ_2 , у графі «батько» зазначено « ОСОБА_3 », в графі «мати» зазначено « ОСОБА_5 ». Також як вбачається із довідки Пултівецької сільської ради № 796 від 30.09.2020 року, ОСОБА_1 дійсно є рідним сином ОСОБА_3 який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 яка померла в 2017 році, які не перебували в шлюбі.

Через видачу свідоцтва про народження позивача російською мовою, при видачі паспорта громадянина України позивачу було змінено прізвище, яке відрізняється від прізвища його батька.

До оформлення спадкових справ ОСОБА_1 приступив в 2020 році. Однак, постановою від 24.03.2021 року № 443/02-31 представнику позивача ОСОБА_7 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_3 , оскільки у визначений законом строк ОСОБА_1 не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 та не надав належних доказів фактичного прийняття спадщини. Окрім того, з наданих документів та використовуючи дані Державного реєстру актів цивільного стану громадян неможливо встановити факт родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

При цьому, позивачем ОСОБА_1 пропущено строк на прийняття спадщини з поважних причин, а саме через хворобу, у підтвердження чого було надано копію виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого від 02.06.2021 року та довідку від 05.10.2021 року № 01-328 про перебування позивача на амбулаторному лікуванні з 01.06.2016 року по 27.06.2016 року.

Крім того, іншим спадкоємцем померлого ОСОБА_3 є його син, брат позивача, ОСОБА_2 .

У зв`язку з викладеним, позивач просив встановити факт, що ОСОБА_1 є рідним сином ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також визначити ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 строком на три місяці після набрання рішенням суду законної сили, судові витрати просив залишити за ним.

25.04.2025 року рішенням Вінницького районного суду Вінницької області у задоволенні вищевказаного позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, ОСОБА_1 , через свого представника - адвоката Варцабу С.А., подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на необґрунтованість та незаконність рішення суду, просить його скасувати в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення, та ухвалити нове, яким позов у цій частині задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що через видачу свідоцтва про народження позивача російською мовою, при видачі паспорту громадянина України - позивачу було змінено прізвище, яке відрізняється від прізвища його батька.

Факт того, що позивач ОСОБА_1 дійсно є рідним сином ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 підтверджено доказами, які було долучено до позовної заяви, однак суд першої інстанції їх безпідставно не врахував.

Також відповідач у справі ОСОБА_2 (рідний брат позивача) особисто подав до суду заяву за змістом якої просив суд розглянути справу у його відсутність та вказав що позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує щодо їх задоволення.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, рішення суду в частині позовних вимог про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини апеляційним судом не перевіряється, оскільки в цій частині не оскаржується.

Апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду скасувати в оскаржуваній частині з огляду на таке.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає цим вимогам.

В ході розгляду справи встановлено, що відповідно до копії паспорта громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець с. Лисянка, Жмеринського району, Вінницької області, зареєстрований в АДРЕСА_2 (а.с. 12-14).

Зі свідоцтва про народження позивача ОСОБА_1 , яке заповнено російською мовою вбачається, що його батьками вказані « ОСОБА_3 » та « ОСОБА_5 » (а.с. 5).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер в с. Лисянка, Вінницького району, Вінницької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис № 19 від 16.05.2016 року (а.с. 6).

Згідно із довідкою виконкому Пултівецької сільської ради Вінницького району Вінницької області № 738 від 16.09.2020 року ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно до дня смерті був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8).

Відповідно до довідки виконкому Пултівецької сільської ради Вінницького району Вінницької області №7 96 від 30.09.2020 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дійсно є рідним сином ОСОБА_3 , 1935 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , 1928 року народження, яка померла в 2017 році (а.с. 9).

Як вбачається із довідки виконкому Пултівецької сільської ради Вінницького району Вінницької області № 980 від 02.12.2020 року, на момент смерті ОСОБА_3 разом із ним постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1 , його син ОСОБА_1 (а.с. 16).

24.03.2021 року постановою державного нотаріуса Вінницької районної державної нотаріальної контори № 443-02-31 представнику спадкоємця ОСОБА_1 - ОСОБА_7 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_1 на дві земельні ділянки, які належали ОСОБА_3 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки ОСОБА_1 у встановлений законом строк не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 та не надав належних документів фактичного прийняття спадщини. До того ж, з наданих документів та використовуючи дані Державного реєстру актів цивільного стану громадян не можливо встановити факт родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с. 7).

Відмовляючи у задоволенні вимоги про встановлення факту родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив із того, що така вимога є необґрунтованою та недоведеною.

Водночас, апеляційний суд не погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, родинних відносин між фізичними особами.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20.06.2019 року у справі № 632/580/17 зроблено висновок, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31.03.1995 року (зі змінами) суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію у зв`язку із втратою годувальника. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану.

Згідно із роз`ясненнями, які містяться у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Згідно із статтею 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд встановив цей факт.

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 15.01.2025 року у справі № 205/4972/23 зазначив, що родинні відносини (споріднення) (у теорії права) - це кровний зв`язок між людьми, з наявністю якого закон пов`язує виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків. Правове значення має як пряме споріднення так і не пряме (бокове), коли родинні зв`язки виникають за наявності спільного пращура (родоначальника). Виходячи з вимог діючого ЦК України поняттями «родичі», «родинні стосунки» охоплюється коло осіб, які пов`язані між собою певним ступенем споріднення. Такими особами можуть бути близькі родичі за походженням, зокрема, батьки, діти, баба, дід, прабаба, прадід, внуки, правнуки, брат та сестра (повнорідні і неповнорідні), двоюрідні брати та сестри, тітка, дядько, племінниця, племінник. Усиновлений та усиновлювач прирівнюються до родичів за походженням.

Доказом родинних відносин є зокрема свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії судових рішень, які набрали законної сили щодо встановлення факту родинних відносин.

Законодавство України не встановлює вичерпного переліку документів, які підтверджують родинні стосунки, а тому вони визначаються в кожному випадку окремо, в залежності від ступеня їх споріднення.

Відповідно до статей 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторони. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Верховний Суд у постанові від 11.02.2022 року у справі № 947/22756/19 зауважив, що цивільне законодавство не передбачає обов`язкового переліку доказів, якими особа може підтвердити факт родинних відносин з іншою особою, оскільки, реалізуючи свої процесуальні права з урахуванням принципу диспозитивності, сторона подає ті докази, які, на її думку, підтверджують обставини, які входять до предмета доказування.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 звернувся до суду, зокрема, із метою встановлення факту родинних відносин із покійним батьком, оскільки наявні розбіжності у написанні прізвища позивача із прізвищем його батька ОСОБА_3 . Встановлення факту родинних відносин необхідно позивачу для оформлення права на спадщину.

На підтвердження родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 позивачем було надано свідоцтво про народження позивача, яке заповнено російською мовою, відповідно до якого батьками ОСОБА_1 вказані: « ОСОБА_3 » та « ОСОБА_5 », дата народження: « ІНФОРМАЦІЯ_4 », місце народження: «с. Лысянка, Жмеринский район, Винницкая область», прізвище народженого: « ОСОБА_1 ». Також було надано паспорт громадянина України ОСОБА_1 , з якого вбачається, що останній народився ІНФОРМАЦІЯ_5 у с. Лисянка, Жмеринського району, Вінницької області.

Тобто дата та місце народження ОСОБА_1 , вказані у свідоцтві про народження, збігаються із датою та місцем народження, вказаними у його паспорті громадянина України.

Як вбачається із аналізу вказаних документів, свідоцтво про народження ОСОБА_1 складене російською мовою та в ньому вказане прізвище його батька « ОСОБА_1 », в той час як зі свідоцтва про смерть його батька серії НОМЕР_1 видно, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 .

Апеляційний суд вважає, що розбіжності у написанні прізвища позивача та прізвища його померлого батька у різних документах виникли при здійсненні їх перекладу з російської мови на українську.

Крім того, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - адвокат Варцаба С.А. подав до суду новий доказ, а саме копію свідоцтва про народження відповідача ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 , яке також заповнене російською мовою, за змістом якого ІНФОРМАЦІЯ_6 народився « ОСОБА_2 » батьками якого є: « ОСОБА_3 » та « ОСОБА_5 ».

Відповідно до частин 2-3 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У постанові від 24.07.2024 року у справі №646/857/18 Верховний Суд наголошував, що застосуванню норм матеріального права передує встановлення обставин у справі та підтвердження їх відповідними доказами. Суд апеляційної інстанції має право досліджувати нові докази, якщо неподання таких доказів до суду першої інстанції зумовлене поважними причинами (поважність причин повинен довести заявник, який подає такі докази). Вказане положення закріплене законодавцем з метою забезпечення змагальності процесу в суді першої інстанції, де сторони повинні надати всі наявні в них докази, і недопущення зловживання стороною своїми правами.

Таким чином, тлумачення положень статті 367 ЦПК України дає можливість виснувати, що суд апеляційної інстанції, здійснюючи апеляційний розгляд справи, може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа, з доведених нею поважних причин, не мала можливості подати до суду першої інстанції. Разом з тим, вирішуючи питання стосовно прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, суд апеляційної інстанції зобов`язаний мотивувати свій висновок у відповідній ухвалі або в ухваленому судовому рішенні.

Між тим, згідно з ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Так, обґрунтовуючи причини неподання в суді першої інстанції вищезазначеного доказу, скаржник посилається на те, що такий доказ не подавався, оскільки відповідач визнав позовні вимоги у справі та не заперечував щодо обставин, наведених позивачем, а тому, на переконання позивача, необхідності у доведені таких обставин не було, враховуючи, що вони відповідачем не спростовувались.

При цьому, розглядаючи питання щодо поновлення строку на подання скаржником нових доказів, апеляційним судом також враховуються висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, про те, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

З урахуванням встановлених обставин даної справи, а також надання документів, що мають значення для її правильного вирішення, колегія суддів з метою дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи вважає, що зазначені скаржником причини для поновлення строку для подання доказів є поважними, та приймає до уваги надане представником ОСОБА_1 свідоцтво про народження відповідача ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 .

Вказаний документ підтверджує факт того, що позивач та відповідач є братами та мають спільного батька - ОСОБА_3 .

Крім того, разом із позовною заявою позивачем було надано довідку виконкому Пултівецької сільської ради № 796 від 30.09.2020 року, відповідно до якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дійсно є сином ОСОБА_3 , 1935 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (актовий запис № 19 від 16.05.2016 року), однак суд першої інстанції не взяв її до уваги, оскільки в даній довідці не зазначено число та місяць народження ОСОБА_3 .

Разом з тим, апеляційний суд вважає такий висновок суду першої інстанції безпідставним та занадто формальним, враховуючи, що у вказаній довідці є посилання на дату смерті ОСОБА_3 та номер актового запису у свідоцтві про смерть, що позбавляє сумніву щодо встановлення особи, про яку згадується у такій довідці.

Отже, оцінюючи зазначені докази в їх сукупності, колегія суддів доходить висновку, що вони є належними, допустимими, достовірними та достатніми, в розумінні положень ст.ст. 77-80 ЦПК України, а також такими, що підтверджують факт родинних відносин позивача ОСОБА_1 і спадкодавця ОСОБА_3 як сина і батька, відтак суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необґрунтованість та недоведеність вимог позивача, та, як результат, відсутність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції, ухвалив необґрунтоване та незаконне рішення суду в оскаржуваній частині знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи, наслідком чого є задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення, з ухваленням нового судового рішення в цій частині про задоволення такої вимоги.

Відповідно до п. п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, ст. 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки скаржник просив у прохальній частині апеляційної скарги судові витрати залишити за ним, то судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції необхідно віднести за рахунок особи, яка подала апеляційну скаргу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником - адвокатом Варцабою Сергієм Анатолійовичем, задовольнити.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 25 квітня 2025 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення, та ухвалити нове, яким позов у цій частині задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , є сином ОСОБА_3 , 1935 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Понесені скаржником у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції судові витрати залишити за ним.

Постанова набирає законної сили із дня її ухвалення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді: О. Ю. Береговий

О. С. Панасюк