Суддя Бугера О. В.
Справа № 644/3447/23
Провадження № 2/644/818/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2025 року Індустріальний районний суд міста Харкова у складі:

Головуючого судді Бугери О.В.,

За участю: секретаря судового засідання Радченко І.Ю.,

Представника позивача Рудницького Ю.І.,

Відповідача Хрупова О.П.,

Представників відповідача Лиски П.О., Склярової Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

УСТАНОВИВ:

Представником позивача, адвокатом Мужик Н.Т., 01.06.2023 року, подано до суду відповідний позов до відповідача, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 501370387 в розмірі 1158896,00 грн. та судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 17383,44 грн.

В обґрунтування пред`явлених позовних вимог зазначено, що 12.10.2021 сторони уклали договір № 501370387, відповідно до якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені договором платежі в сумі, строки та на умовах, передбачених кредитним договором. Банк належним чином виконав свої зобов`язання, надавши ОСОБА_1 кредит. Натомість, відповідач своїх зобов`язань за договором не виконав, у зв`язку з чим станом 22.01.2023 року за ним виникла заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 1158896,00 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 877673,12 грн., відсотки за користування кредитом в розмірі 281222,88 грн. Також позивач просить стягнути з відповідача понесені ним судові витрати по справі в розмірі 17383,44 грн.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 05.06.2023 відкрито провадження по даній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Відповідачем, 18.09.2023 року, подано на адресу суду відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечував проти позовних вимог, просив відмовити в задоволенні позову, в обґрунтування позиції посилався на те, що Позивач надає до суду Досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань від 12.04.2023 року, яка завірена адвокатом П. Мужиком 08.05.2023 року, однак досудову вимогу він не отримував та Позивач не надав до суду доказів вручення даної досудової вимоги Відповідачу. Так, згідно наданого Позивачем списку «43» АТ «СЕНС БАНК» згрупованих відправлень Укрпошта Стандарт без дати значиться в списку Відповідач під номером 22 з номером відправлення №460, в якому мала б міститись Досудова вимога. На самому Описі відправлення відсутній номер відправлення Вимоги Відповідачу. Відповідно до трекінгу ДП «Укрпошта» дані про відправлення за номером 460 значиться, що 22.05.2023 року відправлений вручено відправнику, а отже Позивач не виконав вимоги Закон України «Про споживче кредитування». Крім того, згідно наданого Позивачем списку «43» АТ «СЕНС БАНК» згрупованих відправлень Укрпошта Стандарт без дати значиться в списку Відповідач під номером 82 з номером відправлення №2295, в якому мала б міститись Досудова вимога. На самому Описі відправлення відсутній номер відправлення Вимоги Відповідачу. Відповідно до трекінгу ДН «Укрпошта» дані про відправлення за номером 2295 значиться, що 16.05.2023 року відправлення вручено відправнику, а отже Позивач не виконав вимоги Закон України «Про споживче кредитування», який набув чинності 10.06.2017 року. Зазначав, що дана Досудова вимога щодо виконання договірних зобов`язань від 12.04.2023 року, яка завірена адвокатом Н.Мужиком 08.05.2023 року та Список «43» АТ «СЕНС БАНК» згрупованих відправлень Укрпошта Стандарт без дати з номером поштового відправлення №460 та №2295 містяться, як в цивільній справі №644/3447/23, а також у цивільній справі №644/3443/23, тому вважає, що Відповідач не надав належні докази щодо досудового врегулювання спору та неможливо встановити до якого кредитного договору відноситься досудова Вимога.

Також зазначав, що Позивачем не надано доказів, які б підтверджували наявність чи відсутність заборгованості, а саме первинні документи, які встановлювали б розмір заборгованості. Оферта на укладання угоди про надання споживчого кредиту №501370387 не містить підпису. Надані до суду документи сумнівної якості і тому взагалі стверджувати, що вони є доказом неможливо. На підтвердження укладення кредитного договору позивачем надано копію оферти, в якій він пропонує укласти угоду про обслуговування Кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. При цьому угода вважатиметься укладеною з моменту підписання банком Акцептної пропозиції укладення угоди та надання суми кредиту. Надана суду оферта не містить підпису, а також в ній не зазначена сума кредитного ліміту, який може бути наданий банком. Також позивач надав до суду копію паспорту споживчого кредиту, в даному документі наведені приклади можливих сум кредиту та умов їх повернення та наслідками їх неповернення протягом 12 місяців. Наведені в ньому дані не можна брати до уваги для визначення суми наданого кредиту та відсотки за користування ним, оскільки він носить інформаційний характер.

Посилався на те, що Вимоги висуваються Позивачем всупереч ст. ст. 3, 8 Конституції України якими продекламовано, що відповідно до принципу верховенства права людини, її права визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість держави, загальних засад цивільного законодавства, прописаних у ст. 3 ЦК України, щодо свободи договору, справедливості, добросовісності та розумності, з порушення ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо заборони включення до договору споживчого кредитування несправедливих умов, ознакою та наслідком яких став істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Треба також брати до уваги, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України. Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 введено воєнний стан. Частиною 2 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору, зокрема, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, тощо.

Разом з тим, Торгово-промислова палата України на підставі ст.ст. 14, 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 року № 671/97-ВР, Статуту ТПП України, засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», про що на офіційному сайті Торгово-промислової палати України розміщено лист від 28.02.2022 року №2024/02.0-7.1.» Так, відповідно до Розрахунку заборгованості згідно кредитного договору №501370387 від 12.10.2021 року очевидно видно, що саме факт збройної агресії РФ та постійні обстріли унеможливили регулярні погашення заборгованості Відповідачем.

30.10.2023 року відповідачем подано до суду заяву про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 30.10.2023 року заяву відповідача було задоволено, суд перейшов від розгляду цивільної справи за правилами спрощеного позовного провадження до загального позовного провадження.

03.05.2024 року відповідачем подано заяву про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку із тим, що позовну заяву було підписано за допомогою «факсиміле». Також, 29.07.2024 року представником відповідача, адвокатом Лискою П.О. подано додаткові пояснення у справі. В яких зазначено, що при розгляді справи сторона відповідача просить врахувати розгляд аналогічної справи Харківським апеляційним судом за позовом АТ «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору № 50130356 в загальному розмірі 941811 грн. 36 коп. (справа № 644/3443/23, Постанова від 20.06.2024, якою відмовлено в позові повністю).

Представником позивача, адвокатом Рудницьким Ю.І., подано додаткові письмові пояснення, в яких представником зазначено, що 10 червня 2017 року набрав чинності Закон №1734-VIII, який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. Закон №1023-XII застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону №1734-VIII (стаття 11 Закону N 1023-XII у редакції, чинній з 10 червня 2017 року). Отже, регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону №1023-XII. З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон № 1734-VIII, а у частині, що йому не суперечить, - також Закон №1023-XII. Банком було направлено 20.04.2023 року на адресу відповідача досудову вимоги, яка була повернута відділенням поштового зв`язку на адресу позивача, підтвердженням чого є зображення (скріншот) з сайту АТ «Укрпошта» за номером трекінгу поштових відправлень. Той факт, що досудова вимога була повернута поштовим відділенням поштового зв`язку позивачу, слід розцінювати як ухилення відповідачем від її отримання, також, наголошував, що отримання досудової вимоги боржником перебуває поза межами контролю банку. Посилався на правові позиції Великої палати Верховного суду від 04.07.2023 року у справі №553/1501/15-ц, від 26.05.2020 року у справі №638/13683/15-ц, та якщо навіть припустити, що досудова вимога була б отримана позичальником, то на час ухвалення судового рішення у даній справі (на даний час це вже липень 2024 року) строк вимоги про дострокове повернення кредиту вже сплив. Просив позов задовольнити та стягнути заборгованість в повному обсязі.

В судовому засіданні, представник позивача, адвокат Рудницький Ю.І., повністю підтримав доводи позовної заяви, додаткових письмових пояснень, просив задовольнити позов, просив врахувати, що вимоги позову заявлені про стягнення заборгованості, що утворилась станом на день звернення до суду, а також, що з боку представників банку та його, як представника особисто, пропонувалась відповідачу можливість вирішення спору миром, повідомлялись відповідні умови, але відповідач не погодився.

Представник відповідача адвокат Лиска П.О., в подальшому адвокат Склярова Р.В., просили в задоволенні позову відмовити, врахувати позицію викладену в відзиві, поясненнях, а також судове рішення апеляційної інстанції у справі № 644/3443/23, за участю тих же сторін з приводу стягнення заборгованості за аналогічних підстав по іншому кредитному договору, яким відмовлено в позові повністю, у зв`язку із недотриманням процедури досудового врегулювання спору, відсутності належних доказів про направлення досудової вимоги боржнику.

Відповідач в судовому засіданні 24.04.2025 року проти задоволення позову заперечував, просив в задоволенні позову відмовити, підтримав поданий відзив, зазначав, що дійсно мав намір врегулювати даний спір миром, внаслідок військового стану він втратив доходи, від своїх зобов`язань щодо сплати кредиту не відмовлявся, але не мав можливості його сплачувати, представники банку його пропозицію щодо реструктуризацію боргу, зміни строку погашення заборгованості, зменшення відсоткової ставки не розглядали.

Вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Як встановлено судом, що 12.10.2021 року між АТ «Альфа-Банк» (АТ «СЕНС БАНК») та відповідачем ОСОБА_1 укладено Оферту на укладення Угоди та акцепт пропозиції на укладання угоди про надання споживчого кредиту № 501370387, відповідно до умов яких позивач надав відповідачу кредит у сумі 903761 грн. 35 коп., процентна ставка 34%, строком дії на 60 місяців. Кінцевий термін повернення кредиту 12.10.2026.

Згідно меморіальному ордеру № 618704869 відповідачу ОСОБА_1 12.10.2021 року перераховано кошти за кредитом у розмірі 903761,35 грн.

Відповідно до умов договору відповідач зобов`язався в порядку та на умовах, що визначені Договором кредиту, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та Додатком №1 до нього Графіком погашення кредиту. 12.08.2022 змінено найменування АТ «Альфа Банк» на АТ «СЕНС БАНК».

Відповідач в порушення умов вищевказаного кредитного договору, належно не виконував взятого на себе зобов`язання і своєчасно не вносив необхідні платежі. Згідно з розрахунком заборгованості станом на 22.01.2023 за ним виникла заборгованість за кредитним договором на загальну суму 1158896 грн. 00 коп.. Позивачем подано до суду відповідну позовну заяву, яка підписана представником адвокатом Мужик Н.Т..

Оцінюючи доводи зазначені у заяві Відповідача про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку із тим, що позовну заяву було підписано за допомогою «факсиміле», суд зазначає наступне.

Відповідно до Цивільного процесуального кодексу України позовна заява повинна бути підписана особою, яка її подає. Процесуальним законодавством за загальним правилом передбачено особисте звернення позивача до суду та власноручне підписання ним заяв по суті справи, то подання процесуальних заяв з використанням факсимільного відтворення підпису позивача (його представника), що є штампом із зображенням підпису та може бути виготовлений і використаний будь-ким, не відповідає приписам процесуального закону та не може бути доказом волевиявлення особи на підписання відповідного документа. Але при цьому, суд позбавлений можливості дослідити встановлення конкретного способу виконання підпису представником позивача, зокрема, чи виконаний підпис за допомогою факсиміле, або якимось іншим способом. Позовна заява подана саме представником адвокатом Мужик Н., на позовній заяві, копіях до позовної заяви міститься підпис із зазначенням Адвокат Назар Мужик. А тому підстав для залишення позову без розгляду, суд не вбачає.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом ст. 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, банк як позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики та сплати відсотків у разі прострочення позичальником повернення чергової частини позики (якщо договором передбачено обов`язок позичальника повертати позику частинами ).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Тобто, внаслідок невиконання умов укладеного договору у відповідача перед позивачем виникла заборгованість. Щодо наявності форс-мажорних обставин, суд зазначає, що ТПП України засвідчила форс-мажорні обставини військову агресію рф проти України, але даний факт сам по собі не є підставою для звільнення або зменшення відповідальності за невиконання/неналежне виконання договірних зобов`язань. Форс-мажорні обставини звільняють тільки від відповідальності за порушення зобов`язань (тобто від нарахування штрафів/пені), проте не звільняють від необхідності виконання відповідних договірних зобов`язань. Як вбачається із наданого розрахунку та змісту позовних вимог сума заборгованості, заявлена до стягнення складається виключно із заборгованості за кредитом (тіло кредиту), а також відсотків. Пеня, комісія, штрафи не нараховувались.

10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування»(стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній з 10 червня 2017 року). Отже, регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону України «Про захист прав споживачів». З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон України «Про споживче кредитування», а у частині, що йому не суперечить, - також Закон України «Про захист прав споживачів». Наведені приписи дають підстави виснувати, що частина десята статті 11 зазначеного Закону у редакції, що була чинною до 10 червня 2017 року, встановила обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» ( надалі Закон № 1734-VIII у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.

Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.

Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15 сформулювала правовий висновок щодо направлення повідомлення (вимоги) позичальнику.

Так, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що позивач переконував суд, що направив відповідне повідомлення (вимогу) як позичальнику, так і його поручителю. Проте суди вказали, що всупереч умовам кредитних договорів позивач відправив ці повідомлення (вимоги) рекомендованими листами, а не цінними листами з описом вкладення та повідомленням про вручення. Тому суди не змогли встановити, як те, чи справді позивач відправив відповідачам відповідні повідомлення (вимоги), так і те, чи були останні вручені адресатам. Враховуючи наведене, порушення позивачем визначеного кредитними договорами порядку направлення юридично значимих повідомлень, факт отримання яких адресатами суди не встановили, не може мати наслідком покладення на відповідачів тягаря дострокового погашення заборгованості за кредитними договорами.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч. 3 ст.12, ч.ч. 1, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Всупереч вимог ст.12,81 ЦПК України позивач не надав суду належних та допустимих доказів дотримання встановленого Законом № 1734-VIII порядку направлення відповідачу вимоги про дострокове повернення кредиту.

Так, позивачем надано досудову вимогу від 12.04.2023 року щодо погашення заборгованості за кредитним договором №501370387, опис вкладення до цінного листа, та список №43, який містить посилання на відправку пошти на ім`я ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 . Але при цьому, відповідний опис, список 43, не містить даних про дату та номер кредитного договору за яким вона вчинена. Враховуючи інформацію надану представником позивача щодо наявності трьох кредитних угод, а саме №500716845, НОМЕР_1 , та 501370387, не є можливим визначити за якою саме кредитною угодою, було направлено надану суду досудову вимогу. Відповідно до даних наданих позивачем відправлення за №460, з датою створення 20.04.2023 року, має статус повернутого. Причини повернення, дані про номер кредитного договору, у відповідному наданому повідомленні відсутні.

Окрім того, як вбачається з наданої копії звернення ОСОБА_1 до АТ «СЕНС БАНК», 18.04.2024 року ним було подано до банківської установи заяву про реструктуризацію за кредитним договором 501370387 від 12.10.2021 року, для зниження подальших платежів за кредитом, просив розглянути можливість зниження відсоткової ставки та продовження терміну кредитування, 24.04.2024 року було повідомлено відповідача про неможливість реструктуризації, оскільки така пропозиція за його договором відсутня, проте така можливість може бути доступна для нього в майбутньому та за наявності буде відображена у відповідному додатку. Повідомлень ОСОБА_1 при розгляді даного звернення щодо направлення на його адресу вимоги, відповідь на звернення не містить.

Також, відповідно до постанови Харківського апеляційного суду від 20.06.2024 року у справі №644/3443/23, було скасовано рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16 листопада 2023 року та у задоволенні позову Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором від 17.03.2021 року № 501303561, відмовлено, саме з підстав не надання суду належних та допустимих доказів дотримання встановленого Законом № 1734-VIII порядку направлення відповідачу вимоги про дострокове повернення кредиту.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що позивачем не було дотримано встановлену законом процедуру стягнення заборгованості та дострокового стягнення отриманих відповідачем кредитних коштів, та доказів на підтвердження отримання відповідачем досудової вимоги стороною позивача не було надано. та вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Судом в задоволенні позову відмовлено, тому судовий збір сплачений при подачі позову не підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До закінчення судових дебатів стороною відповідача повідомлено суду, що докази понесених витрат на надання правової допомоги будуть надані суду після ухвалення рішення в порядку та строку передбачені процесуальним законом.

Керуючись ст. ст.526, 527, 530, 536, 546, 549, 550, 554, 611, 624,626, 627, 628, 634, 1048, 1049, 1054, 1056-1, 1069, 1070 ЦК України, ст.ст.13, 76, 80, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - відмовити.

Повний текст рішення виготовлений 10.09.2025 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: суддя О.В. Бугера