Справа № 461/6610/25
Провадження № 4-с/461/20/25
УХВАЛА

04.09.2025 року Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді Мироненко Л.Д.

при секретарі судового засідання Курилюк А.І.,

за участю:

представника заявника Полішука С.В.

представника приватного виконавця Дяківа В.Б.,

представника стягувача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання заявника про зупинення передачі на реалізацію арештованого майна в рамках скарги ОСОБА_2 на дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської обласні Білецького Ігоря Мироновича, стягувач ОСОБА_3 , суб`єкт оціночної діяльності фізична особа-підприємець ОСОБА_4 , про оскарження результатів визначення вартості чи оцінки майна, визнання протиправними та неправомірними дій, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Галицького районного суду м. Львова перебуває вказана скарга.

Заявником одночасно із поданням до суду вказаної скарги було подано клопотання про зупинення передачі на реалізацію арештованого майна - нежитлових підвальних приміщень та приміщень першого поверху загальною площею 128,5 кв.м., що належать на праві приватної власності ОСОБА_2 та знаходяться за адресою АДРЕСА_1 .

Подане клопотання мотивує тим, що згідно наявної на сайті СЕТАМ інформації, приміщення відповідача були виставлені для продажу.

Заявник зазначає, що оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом.

При цьому, відповідно до розділу XI Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5, підставою для зупинення електронних торгів (торгів за фіксованою ціною) в цілому або за окремим лотом, серед іншого є рішення суду щодо зупинення реалізації арештованого майна.

Вказує, що оскільки належне боржнику вже виставлене на торги, то наявні підстави для зупинення реалізації такого майна та зупинення електронних торгів. Зокрема, якщо реалізація майна на електронних торгах буде завершена, це спричинить неможливість відновлення прав боржника у виконавчому провадженні навіть у випадку задоволення вимог поданої скарги. Адже згідно п.1 ч.2 ст.388 ЦК України, майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане або передане у власність у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Зазначила, що зупинення реалізації арештованого майна унеможливить порушення прав також і стягувача, оскільки реалізація за заниженою вартістю матиме наслідком повернення коштів у значно меншому розмірі, ніж це було б при дотриманні правових вимог щодо оцінки майна.

Представник заявника в судовому засіданні клопотання підтримав та просив задовольнити повністю.

Представник приватного виконавця та представник стягувача у судовому засіданні просили відмовити у задоволенні клопотання у зв`язку з його необґрунтованістю.

Дослідивши матеріали скарги, заслухавши доводи учасників, суд приходить до наступного переконання.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, ;в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У статтях 149, 150 ЦПК України зазначені положення щодо порядку вирішення питання про забезпечення позову і способи забезпечення позову.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд, за заявою учасника справи, має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Разом із тим, згідно зі статтею 14 Конституції України та статтею 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

Згідно зі змістом ЦПК України розгляд таких заяв відноситься до розділу VII « Судовий контроль за виконанням судових рішень».

При цьому, у Цивільному процесуальному кодексі України відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження вживати заходи забезпечення скарги на дії державного виконавця шляхом зупинення дії постанови про відкриття виконавчого провадження, заборони вчинення виконавчих дій, зупинення стягнення за виконавчим листом тощо.

У пункті 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» № 6 від 07 лютого 2014 року роз`яснено, що при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду.

Разом з тим, ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» врегульовано питання зупинення вчинення виконавчих дій виконавцем, тому це питання відноситься виключно до компетенції виконавця.

Отже, положення статей 149-153 ЦПК України, які регламентують забезпечення позову, не можуть застосовуватися при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби, державного чи приватного виконавця (статті 447-451 ЦПК України), поданої у порядку здійснення судового контролю за виконанням рішення суду, яке набрало законної сили (стягнення за яким не зупинялось) і підлягає примусовому виконанню в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», а у ЦПК України відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження у порядку, передбаченому статтями 149, 150 ЦПК України, вживати заходи забезпечення скарги на дії державного виконавця шляхом зупинення реалізації майна.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 21 січня 2020 року у справі № 61-11817св19, а також у постанові від 01.03.2021 року у справі №752/26606/18.

Крім того, згідно з абзацом 2 частини 5 ст. 57 ЗУ "Про виконавче провадження", оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачу майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження підлягає обов`язковому зупиненню у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Можливість зупинення судом продажу арештованого майна передбачено п. 5 ч. 1 ст. 152 ЦПК України, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Таким чином, зупинення продажу описаного майна, якщо подано позов про право власності на це майно або про виключення його з опису, є спеціальним способом забезпечення, який застосовується лише у справах за позовами про визнання права власності або про виключення майна з опису.

Також, п. 6 ч. 1 ст. 152 ЦПК України передбачено, що суд може зупинити стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку. Тобто такий вид забезпечення може бути застосований для забезпечення позову при оскарженні виконавчого документа.

Відповідно до положень Європейської Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, право доступу до суду, що гарантується статтею 6, передбачає не лише право звернутись до суду за захистом своїх прав, а й право захистити своє право, в першу чергу, виконанням рішення, яке ухвалено на користь особи. Так як у разі невиконання рішення концепція "захисту прав судом" не працює. Європейський суд з прав людини у пілотному рішенні "Юрій Миколайович Іванов проти України" зазначив, що право за судовий захист, яке гарантується статтею 6 може стати недіючим, якщо національне законодавство держави-учасниці Конвенції дозволяє, щоб остаточне обов`язкове судове рішення залишалось не виконуваним на шкоду однієї із сторін. Доступ до суду також охоплює можливість виконання судового рішення без необґрунтованих затримок.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що у задоволенні клопотання про зупинення передачі на нежитлових підвальних приміщень та приміщень першого поверху загальною площею 128,5 кв.м., що належать на праві приватної власності ОСОБА_2 та знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , до завершення розгляду скарги по суті, слід відмовити.

Керуючись ст.ст., 258, 259, 260, ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання заявника про зупинення передачі на реалізацію арештованого майна в рамках скарги ОСОБА_2 на дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської обласні Білецького Ігоря Мироновича, стягувач ОСОБА_3 , суб`єкт оціночної діяльності фізична особа-підприємець ОСОБА_4 , про оскарження результатів визначення вартості чи оцінки майна, визнання протиправними та неправомірними дій, зобов`язання вчинити певні дії,- відмовити.

Повний текст ухвали виготовлено 08 вересня 2025 року.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Л.Д. Мироненко