КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/3253/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 травня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Ратнікової В.М., Ящук Т.І.

при секретарі Ящуку Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Спиридонова Олега Володимировича на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 27 вересня 2024 року (суддя Шаповалова К.В.) у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Хоменка Вадима Валерійовича, заінтересована особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Новобудова»,

встановив:

у серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Хоменка В.В., у якій просила:

визнати неправомірними постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Хоменка В.В. від 2 травня 2024 року, винесені в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_4, а саме: про відкриття виконавчого провадження, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про стягнення з боржника основної винагороди, про арешт коштів боржника;

визнати неправомірною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Хоменка В.В., яка виявилась у неприйнятті, за наявності обґрунтованих підстав, рішення про скасування постанов від 2 травня 2024 року, винесених в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_4 від 2 травня 2024 року;

зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Хоменка В.В. поновити її порушені права та свободи шляхом скасування постанов від 2 травня 2024 року, винесених відносно неї у рамках виконавчого провадження № НОМЕР_4, а саме: про відкриття виконавчого провадження, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про стягнення з боржника основної винагороди, про арешт коштів боржника.

Мотивуючи подану скаргу, скаржниця зазначала, що рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 16 лютого 2024 року у справі № 753/14518/23 з неї стягнуто на користь ТОВ «Новобудова» заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 1 травня 2019 року по 1 липня 2023 року у розмірі 16 995,87грн, три відсотки річних за період з 1 травня 2019 року по 1 лютого 2022 року у розмірі 398,24грн, інфляційні втрати за період з 1 травня 2019 року по 1 лютого 2022 року у розмірі 1 182,58грн, судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 684грн та витрати, пов`язані з розглядом справи, у розмірі 70грн. 1 травня 2024 року на підставі вказаного

судового рішення Дарницьким районним судом м. Києва було видано виконавчий лист, який цього ж дня, тобто 1 травня 2024 року, за заявою ТОВ «Новобудова» від 2 травня 2024 року № 566/8 про відкриття виконавчого провадження був прийнятий до виконання приватним виконавцем Хоменком В.В., про що свідчить відбиток його власного штампу на першій сторінці заяви.

Скаржниця вважала, що в діях приватного виконавця Хоменка В.В. містяться ознаки службового підроблення, оскільки ним було зроблено оформлення заяви, датованої 2 травня 2024 року, на один день раніше, тобто 1 травня 2024 року. При цьому, у самому виконавчому листі не зазначено її РНОКПП та невірно вказано адресу реєстрації її місця проживання, внаслідок чого відбулась невірна ідентифікація особи боржника.

Крім того, скаржниця зазначала, що приватним виконавцем Хоменко В.В. під час вирішення питання про прийняття до виконання виконавчого листа протягом встановленого строку не було вжито належних заходів щодо перевірки відомостей зареєстрованого місця проживання боржника та щодо отримання даних, які б ідентифікували особу боржника, у тому числі отримання з відповідних джерел реєстраційного номеру облікової картки платника податків.

Скаржниця вважала, що наслідком невжиття вищезазначених заходів стало необґрунтоване та помилкове ідентифікування особи боржника у виконавчому провадженні, а саме визнання її боржником, хоча вона не має жодного відношення ані до судової справи, розглянутої Дарницьким районним судом міста Києва 16 лютого 2024 року, ані до виконавчого листа від 1 травня 2024 року, ані до об`єкту нерухомості за адресою АДРЕСА_1 , що призвело до протиправного прийняття виконавцем стосовно неї постанов у виконавчому провадженні.

Скаржниця посилалася на те, що для відновлення її порушеного права 22 липня 2024 року нею на адресу приватного виконавця було направлено заяву про скасування прийнятих ним постанов у виконавчому провадженні, однак листом від 12 серпня 2024 року у задоволенні заяви було відмовлено.

Ухвалою судді Дарницького районного суду міста Києва від 9 вересня 2024 року відмовлено у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_1 про визнання постанов приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Хоменка В.В. незаконними та їх скасування в частині визнання неправомірними та скасування постанов від 2 травня 2024 року про стягнення з ОСОБА_1 мінімальних витрат виконавчого провадження та основної винагороди приватного виконавця.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 27 вересня 2024 року скаргу залишено без задоволення.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Спиридонов О.В. просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким скаргу задовольнити, а також стягнути на користь скаржниці витрати на професійну правову допомогу у розмірі 17 500грн.

Представник скаржниці вважає, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку, що інформацію про РНОКПП скаржниці приватний виконавець отримав у відповідь на свій запит від 3 травня 2024 року від ДПС України, оскільки з даної відповіді не вбачається, що приватний виконавець дійсно отримував актуальний РНОКПП скаржниці на свій запит. При цьому, відомості про РНОКПП відсутні і у виконавчому листі № 753/14518/23 від 1 травня 2024 року, що суперечить вимогам частини першої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», відтак суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що наявні у виконавчому документі відомості дають змогу однозначно ідентифікувати особу боржника для цілей виконавчого провадження.

Також, представник скаржниці вважає, що інформація, викладена у відповіді БТІ від 10 липня 2024 року про те, що квартира АДРЕСА_2 належить на праві власності скаржниці, за відсутності відомостей про РНОКПП,

паспортних даних та адреси місця проживання, не може вважатись достатньою для однозначного висновку, що ОСОБА_1 є власником вказаної квартири.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

26 листопада 2024 року приватний виконавець виконавчого округу місті Києва Хоменко В.В. подав до апеляційного суду письмові пояснення, в яких зазначив, що заява про відкриття виконавчого провадження була подана представником ТОВ «Новобудова» саме 1 травня 2024 року, що підтверджується відомостями з автоматизованої системи виконавчого провадження, однак в самому документі помилково вказано іншу дату - 2 травня 2025 року.

Також, приватний виконавець, посилаючись на практику Верховного Суду, зазначає, що сама по собі відсутність у виконавчому документі відомостей про дату народження боржника, РНОКПП та його паспортних даних, не є підставою для повернення виконавцем виконавчого документу стягувачу без виконання. Разом з цим, діючи в межах своїх повноважень, у визначений законом спосіб, він звернувся до Державної податкової служби України в порядку інформаційної взаємодії автоматизованої системи виконавчого провадження з державними базами даних і реєстрами, та отримав відповідь, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , присвоєно РНОКПП: НОМЕР_1 , який і був зазначений ним у постанові про відкриття виконавчого провадження 2 травня 2024 року.

Крім цього, приватний виконавець зазначає, що доводи представника скаржниці про те, що остання не має жодного відношення до квартири АДРЕСА_2 , спростовуються відповіддю Київського БТІ, що зазначена квартира належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 7 вересня 2006 року.

ТОВ «Новобудова» та його представник - Климко А.Д., будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду апеляційної скарги (с.с.31-32, 57-58 т.2), двічі у судове засідання не з`явилися, представник приватного виконавця Хоменка В.В. - адвокат Миронов Д.А., будучи належним чином повідомленим про день та час судового засідання 7 травня 2025 року (с.с.54 т.2), у судове засідання не з`явився, причини неявки апеляційному суду не повідомили, тому відповідно до положень ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у їх відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Спиридонова О.В., який доводи апеляційної скарги підтримав, пояснення представника приватного виконавця Хоменка В.В. - адвоката Миронова Д.А, який просив залишити ухвалу суду без змін, вивчивши матеріали справи та матеріали цивільної справи № 753/14518/23, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 16 лютого 2024 року у справі № 753/14518/23 з ОСОБА_1 стягнуто на користь ТОВ «Новобудова» заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 1 травня 2019 року по 1 липня 2023 року у розмірі 16 995,87грн, три відсотки річних за період з 1 травня 2019 року по 1 лютого 2022 року у розмірі 398,24грн, інфляційні втрати за період з 1 травня 2019 року по 1 лютого 2022 року у розмірі 1 182,58грн, судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 684грн та витрати, пов`язані з розглядом справи у розмірі 70грн.

На виконання рішення суду 1 травня 2024 року Дарницьким районним судом міста Києва був виданий виконавчий лист, боржником за яким є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , без зазначення РНОКПП (с.с.42 т.1).

Представник ТОВ «Новобудова» - Яценко Т.Ю. звернулася до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Хоменка В.В. із заявою про відкриття виконавчого провадження, яка датована 2 травня 2024 року за вих. № 566/8, яка була

зареєстрована приватним виконавцем за вхідним номером 518 від 1 травня 2024 року. У заяві представник стягувача зазначила РНОКПП боржника НОМЕР_2 (с.с.41).

2 травня 2024 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Хоменком В.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_4 про стягнення з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , на користь ТОВ «Новобудова» заборгованість у розмірі 17 800,90грн (с.с.46).

Також, 2 травня 2024 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Хоменком В.В. у рамках виконавчого провадження № НОМЕР_4 були винесені постанови про стягнення з боржника основної винагороди, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про арешт коштів боржника (с.с.49, 51, 53 т.1).

З інформаційної довідки № 87468 від 16 вересня 2024 року з автоматизованої системи виконавчого провадження вбачається, що 3 травня 2024 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Хоменком В.В. було прийнято додаткову постанову про зміну (доповнення) реєстраційних даних, якою було здійснено редагування відомостей виконавчого провадження № НОМЕР_4, а саме вилучено запис про РНОКПП боржниці « НОМЕР_2 » (с.с.100-107 т.1).

Також, 3 травня 2024 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Хоменком В.В. було направлено запит № 202872682 від 3 травня 2024 року до Державної податкової служби України щодо встановлення РНОКПП боржниці у виконавчому провадженні № НОМЕР_4, відповідь на який було отримано цього ж дня (с.с.59 т.1), після чого повторно внесено відомості до автоматизованої системи виконавчого провадження стосовно РНОКПП боржниці у виконавчому провадженні № НОМЕР_4 - «НОМЕР_2» (с.с.101, зворот).

22 липня 2024 року адвокат Спиридонов О.В., як представник ОСОБА_1 , звернувся до приватного виконавця Хоменка В.В. із заявою про скасування постанов, винесених у рамках виконавчого провадження № НОМЕР_4, посилаючись на те, що ОСОБА_1 не зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 та не має відношення до цієї квартири, а приватним виконавцем не здійсненні всі необхідні дії для перевірки особи боржниці.

Листом від 29 липня 2024 року приватним виконавцем Хоменком В.В. відмовлено у задоволенні заяви адвоката Спиридонова О.В.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність у виконавчому листі на момент його подання приватному виконавцю відомостей про РНОКПП боржниці, не може слугувати підставою для повернення такого виконавчого листа стягувачу, крім цього, приватним виконавцем було встановлено, що зазначений ним у постанові про відкриття виконавчого провадження РНОКПП, дійсно належить боржниці ОСОБА_1 . Також, приватним виконавцем було встановлено, що боржниця ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_2 , що спростовує її доводи про те, що вона не має жодного стосунку до вказаної квартири та нарахованої ТОВ «Новобудова» заборгованості.

Переглядаючи ухвалу суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про наступне.

У статті 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої

законом.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Тлумачення зазначених норм дозволяє зробити висновок, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. Ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження визначено як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов`язки суб`єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.

Відповідно до вимог частини першої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

У пункті 6 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, зокрема, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею.

Частиною четвертою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 3 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавцю під час здійснення виконавчого провадження надано право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Водночас відсутність у виконавчому документі відомостей про дату народження боржника та ідентифікаційного номера не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчого документу без прийняття до виконання.

Такий правовий висновок неодноразово викладався у постановах Верховного Суду: від 22 серпня 2018 року у справі № 471/283/17-ц, від 16 жовтня 2019 року у справі № 219/7439/14-ц, від 11 грудня 2019 року у справі № 487/3774/16-ц.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що приватний виконавець Хоменко В.В. не мав правових підстав для повернення стягувачу виконавчого листа № 753/14518/23, виданого 1 травня 2024 року Дарницьким районним судом міста Києва, у зв`язку з відсутністю в ньому відомостей про РНОКПП боржниці, а доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Крім того, матеріалами виконавчого провадження підтверджено, що приватним виконавцем Хоменком В.В. було направлено запит до Державної податкової служби України про повідомлення РНОКПП боржниці, який виявився ідентичним тому, що був повідомленим стягувачем у заяві про відкриття виконавчого провадження та внесений приватним виконавцем до реєстраційних відомостей виконавчого провадження № НОМЕР_4 при його відкритті.

Перевіряючи доводи представника ОСОБА_1 - адвоката Спиридонова О.В. про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не є власником квартири АДРЕСА_2 і рішення Дарницького районного суду міста Києва від 16 лютого 2024 року її не стосується, а відтак вона не може бути боржником по несплаті заборгованості по її утриманню, колегія суддів оглянула матеріали цивільної справи № 753/14518/23.

З матеріалів зазначеної цивільної справи вбачається, що Дарницький районний суд міста Києва у рішенні від 16 лютого 2024 року ідентифікував відповідачку ОСОБА_1 за датою народження - ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що зазначив у резолютивній частині рішення.

Видаючи виконавчий лист на виконання рішення суду від 16 лютого 2024 року, суд зазначив дату народження боржника, яка була визначена судом у резолютивній частині рішення.

За змістом Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29 вересня 2017 року № 822, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2017 року за № 1306/31174, для визначення реєстраційного номеру облікової картки платника податків надається інформація, зокрема, про дату та місце народження особи, які зазначені у паспорті.

Отже, реєстраційний номер боржника ОСОБА_1 був визначений приватним виконавцем Хоменком В.В. за її датою народження, яка зазначена у виконавчому листі, який виданий на підставі рішення суду від 16 лютого 2024 року.

Надані апеляційному суду документи, які на думку адвоката Спиридонова О.В., свідчать про те, що квартира АДРЕСА_2 , належить

ОСОБА_1 , яка має ідентифікаційний номер НОМЕР_3 та мешкає у м. Євпаторії, АР Крим, не можуть бути підставою для задоволення скарги, оскільки вказані документи не досліджувалися судом першої інстанції.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що приватний виконавець Хоменко В.В. здійснює виконання рішення Дарницького районного суду міста Києва від 16 лютого 2024 року, яким відповідачкою, а відтак і боржником, визначена ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса якої АДРЕСА_1 .

Твердження представника ОСОБА_1 - адвоката Спиридонова О.В., що ОСОБА_1 , РНОКПП якої НОМЕР_2 , незмінно з 16 вересня 2004 року зареєстрована та проживає у АДРЕСА_3 , не може бути підставою для задоволення скарги.

З матеріалів цивільної справи № 753/14518/23 вбачається, що судом було встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована у АДРЕСА_3 . Така ж інформація була отримана і приватним виконавцем Хоменком В.В. (с.с. 55 т.1).

Разом з цим, у резолютивній частині рішення Дарницького районного суду міста Києва від 16 лютого 2024 року зазначена адреса відповідачки ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 , яка також була зазначена у виконавчому листі.

При цьому, відповідачкою рішення Дарницького районного суду міста Києва від 16 лютого 2024 року у встановленому законом порядку не оскаржувалося.

Колегія суддів зазначає, що у власності фізичної особи може перебувати декілька об`єктів нерухомого майна, а місце своєї реєстрація особа вибирає на власний розсуд, тому саме під час розгляду справи про стягнення заборгованості ОСОБА_1 повинна була доводити, що квартира АДРЕСА_2 не перебуває у її власності і вона не може нести відповідальності за її утримання.

Доводи апеляційної скарги, що інформація, викладена у відповіді БТІ від 10 липня 2024 року про те, що квартира АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_1 , за відсутності відомостей про РНОКПП, паспортних даних та адреси місця проживання, не може вважатись достатньою для однозначного висновку, що скаржниця ОСОБА_1 є власником вказаної квартири, є правомірними.

Разом з цим, зазначена інформація і не спростовує, що зазначена квартира належить саме скаржниці ОСОБА_1 .

Посилання у скарзі на те, що в діях приватного виконавця Хоменка В.В. містяться ознаки службового підроблення, оскільки ним було зроблено оформлення заяви, датованої 2 травня 2024 року, на один день раніше, тобто 1 травня 2024 року, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки реєстрація заяви стягувача ТОВ «Новобудова», яка датована 2 травня 2024 року, приватним виконавцем Хоменком В.В. 1 травня 2024 року підтверджується відомостями з автоматизованої системи виконавчого провадження, з якої вбачається, що зазначена заява була подана представником стягувача 1 травня 2024 року.

Крім того, вказана обставина не має правового значення для вирішення даної скарги, так як не свідчить про неправомірність відкриття приватним виконавцем Хоменком В.В. виконавчого провадження та здійснення виконавчих дій.

Частина 1 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця).

Частиною 2 вказаної норми визначено, що стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Відповідно до частини 4 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» на кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, або на електронні гроші, що зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках та електронні гроші, що зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, відкритих після винесення постанови про накладення арешту.

За таких обставин, постанова приватного виконавця Хоменка В.В. про арешт коштів боржника, яка прийнята у межах виконавчого провадження № НОМЕР_4, ґрунтується на вищезазначених нормах матеріального права.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що правові підстави для визнання дій приватного виконавця Хоменка В.В. по відкриттю виконавчого провадження № НОМЕР_4 та прийняття постанови про накладення арешту на кошти боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , відсутні, а відтак відсутні і підстави для зобов`язання приватного виконавця скасувати зазначені постанови.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно встановлені обставини справи, оцінені надані докази, правильно застосовано норми матеріального права та не допущено порушень норм процесуального права, тому правових підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду не встановлено.

Щодо розподілу судових витрат

5 березня 2025 року представник приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Хоменко В.В. - адвокат Миронов Д.А. подав клопотання про стягнення з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця Хоменка В.В. витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000грн.

Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК).

Частина 2 статті 141 ЦПК України передбачає, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Враховуючи, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, приватний виконавець Хоменко В.В. має право на відшкодування понесених судових витрат під час апеляційного перегляду.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації,

консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина друга статті 137 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом

справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Отже, витрати на професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Саме такою є правова позиція, зазначена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21.

На підтвердження розміру понесених заявником витрат на правову допомогу апеляційному суду надано:

- копію договору про надання професійної правничої (правової) допомоги № 02/040325 від 4 березня 2025 року, укладеного між адвокатом Мироновим Д.А. (адвокат) та приватним виконавцем Хоменком В.В. (клієнт), за умовами якого клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надавати професійну правничу (правову) допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором. Згідно пункту 4.1 цього договору за повний супровід справи з розгляду скарги ОСОБА_1 на дії/бездіяльність приватного виконавця у Київському апеляційному суді, що надаються адвокатом у відповідності із умовами даного договору, клієнт сплачує адвокату гонорар у розмірі 20 000грн у строк до 5 березня 2025 року (с.с.47 т.1);

- копію платіжної інструкції № 15539 від 4 березня 2025 року, згідно якої приватним виконавець Хоменко В.В. сплачено на користь фізичної особи-підприємця Миронова Д.А. 20 000грн, в якій вказано призначення платежу «Оплата послуг про надання послуг надання професійної правничої (правової) допомоги Договір №02/040325 від 4.03.2025. Без ПДВ» (с.с.48 т.2).

Клопотання про зменшення витрат на професійну правову допомогу скаржницею ОСОБА_1 та її представником - адвокатом Спиридоновим О.В. подано не було.

У постанові Верховного Суду від 3 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 зазначено, що керуючись критеріями, визначеними у пунктах 1 та 2 частини 3 статті 141 ЦПК України, суд може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору, та з урахуванням ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Під час апеляційного розгляду адвокат Миронов Д.А. прийняв участь у судовому засіданні 5 березня 2025 року, що підтверджується протоколом та технічним записом судового засідання (с.с.52-53 т.2).

Будь-яких письмових пояснень, клопотань, відзиву чи інших процесуальних

документів, крім заяви про розподіл судових витрат, адвокат Миронов Д.А. під час розгляду справи апеляційним судом не подавав.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що визначений адвокатом розмір оплати, є завищеним, тому відшкодуванню приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Хоменку В.В. за рахунок ОСОБА_1 підлягають витрати на правову допомогу у розмірі 5 000грн, що відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг та розумності їх розміру.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Спиридонова Олега Володимировича залишити без задоволення, ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 27 вересня 2024 року - без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Хоменка Вадима Валерійовича витрати на правову допомогу у сумі 5 000грн.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 8 вересня 2025 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді В.М. Ратнікова

Т.І. Ящук