Провадження № 2-о/554/317/2025
У Х В А Л А

08 вересня 2025 року м. Полтава

Суддя Шевченківського районного суду м. Полтави Сініцин Е.М., розглянувши спільну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про встановлення режиму окремого проживання,

ВСТАНОВИВ:

Заявники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду зі спільною заявою про встановлення режиму окремого проживання.

03 вересня 2025 року до суду надійшла уточнена спільна заява подружжя.

Відповідно до вимог ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Окреме провадження - це одностороннє провадження, в якому відсутній спір про право. Характерною ознакою категорії справ окремого провадження - є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану. При цьому в порядку окремого провадження може вирішуватися спір про факт, але не спір про право цивільне. Встановлення факту, що має юридичне значення в окремому провадженні можливе при умові, що факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення та встановлення такого факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

При прийнятті заяви до провадження, суд перевіряє дотримання вимог ст.318 ЦПК України.

Згідно до ст.318 ЦПК України :

1. У заяві повинно бути зазначено:

1) який факт заявник просить встановити та з якою метою;

2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт;

3) докази, що підтверджують факт.

2. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Однак, всупереч статті 318 ЦПК України, спільна заява не місить конкретної мети звернення до суду.

Цитування норм права, а саме ч.2 ст.120 Сімейного Кодексу України, в якій вказано, що «У разі встановлення режиму окремого проживання: 1) майно, набуте в майбутньому дружиною та чоловіком, не вважатиметься набутим у шлюбі; 2) дитина, народжена дружиною після спливу десяти місяців, не вважатиметься такою, що походить від її чоловіка», не може визнаватися конкретною метою звернення до суду.

Більш того, вказана норма встановлює статус набутого майна та народженої дитини після встановлення режиму окремого проживання, а не до подачі заяви до суду, як в даному випадку.

Не зазначення конкретної мети позбавляє суд визначитись з колом заінтересованих осіб.

В порушення п.3 ч.1 ст.318 ЦПК України, заявниками не надані і навіть не зазначені докази, що підтверджують факт, який вони просять встановити.

Заява подана подружжям спільно, але це не позбавляє заявників довести належними та допустимими доказами їх спільні вимоги.

В ч.3 ст.294 ЦПК України закріплено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

В пункті 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», до речі на який посилаються заявники, роз`яснено: «Вирішуючи заяву в порядку ст. 119 СК ( 2947-14 ), суд повинен встановити фактичні взаємини сторін і переконатися в доцільності сепарації для того, щоб узаконений спосіб окремого проживання не був формальним засобом вирішення спірних майнових питань».

Тобто зазначене ще раз підтверджує необхідність зазначення та надання доказів.

Вказані недоліки перешкоджають відкриттю провадження по справі, тому повинні бути усунені заявником.

За таких обставин, відповідно до ст. 185 ЦПК України, заяву необхідно залишити без руху.

На підставі зазначеного, заявникам необхідно вказати в заяві конкретну мету звернення до суду, зазначити заінтересовану особу (осіб), вказати та додати докази, що підтверджують викладені в заяві обставини.

Для належного усунення недоліків заяви, залишеної без руху, заявнику необхідно усунути всі вказані недоліки у строк 10 днів з моменту отримання даної ухвали та надати до суду (або надіслати поштою) заяву про усунення недоліків.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 185, 315, 318, 260 ЦПК України, суддя,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про встановлення режиму окремого проживання залишити без руху.

Недоліки повинні бути усуненні в строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху.

Повідомити заявника, що вразі не усунення всіх недоліків заяви у строк, встановлений судом, заява буде вважатися неподаною і буде повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Е.М. Сініцин.