13.08.2025 Єдиний унікальний номер 205/1385/24
Провадження № 2/205/197/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2025 місто Дніпро

Новокодацький районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Костромітіної О.О.

за участю секретаря судового засідання Миїхайленко Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з Обмеженою Відповідальністю «Фінансова Комапанія «Дніпрофінансгруп» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення інфляційних витрат і 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення інфляційних витрат і 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 21.11.2012 по цивільній справі №№ 422/7192/12 стягнуто з Відповідачів 1, 2 заборгованість у розмірі 614 637,95 гривень. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02.12.2013 апеляційну скаргу ПАТ «КБ «Надра» відхилено. Ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.03.2014 касаційну скаргу ПАТ «КБ «Надра» відхилено.

Відповідно до Договору №GL48N718070_І_3 про відступлення прав вимоги від 17.07.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу А.В. Бочкарьовою, зареєстрованого в реєстрі за №509, право вимоги за кредитним договором №8/2005/840-К/260-Н від 27.12.2005, укладеним між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) (право вимоги перейшло до ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» - Новий Кредитор набуває права вимоги Банку до позичальників, іпотекодавців, заставодавців та поручителів.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 17.05.2021 у справі №422/7192/12 замінено стягувача ПАТ «КБ «Надра» його правонаступником ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп»

В добровільному порядку відповідачами рішення суду від 21.11.2012 року по справі № 422/7192/12 не виконано до теперішнього часу.

Таким чином, позивач вважає, що має право на нарахування 3% річних та інфляційних витрат за період невиконання відповідачами судового рішення, а саме за період з 01.05.2017 року по 23.02.2022 року.

Внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Згідно з висновками Верховного Суду закон не пов`язує припинення поруки з прийняттям судом рішення про стягнення з боржника або поручителя боргу за зобов`язанням, забезпеченим порукою. Позичальник і поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право Кредитора вимагати виконання Зобов`язань в будь-якій його частині як від позичальника так і поручителя разом, так і від кожного окремо. Отже позивачем було нараховано 3% річних на суму заборгованості визначеної рішенням суду в межах позовної давності.

Ухвалою Новокодацького (Ленінського) районного суду міста Дніпра від 01.03.2024 року відкрито провадження у справі, постановлено проводити судовий розгляд за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Ухвалою Новокодацького (Ленінського) районного суду міста Дніпра від 17.02.2025 року закрито підготовче провадження, призначено справу до відкритого судового засідання.

Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідачі належним чином повідомлені про день час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явились повторно, причини неявки суду не повідомили, відзиву, заяв, заперечень до суду не надали. Враховуючи, що представник позивача не заперечувала проти ухвалення заочного рішення, суд, відповідно до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України, розглянув справу за відсутності відповідачів та ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 27 грудня 2005 року між ВАТ КБ «НАДРА» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №8/2005/840-К/260-Н, за умовами якого останній отримав кредит в розмірі 31 931,59 доларів США строком на 250 місяців, тобто строком до 26 грудня 2026 року з процентною ставкою 10 % річних.

27 грудня 2005 року між ВАТ КБ «НАДРА» та ОСОБА_2 був укладений Договір поруки №260/1, відповідно до умов якого Поручитель поручається перед Банком за виконання Позичальником зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, за управління кредитом, пені, штрафних санкцій, термін та умови повернення та сплати яких встановлюється кредитним договором №8/2005/840-К/260-Н від 27.12.2005 року. Тобто поручительстає солідарним боржником та відповідає перед Банком всім своїм майном, яке їм належить на праві власності та особистими коштами (п.1 вказаного договору Поруки)

Відповідачами зобов`язання за кредитним договором виконувались не належним чином у зв`язку з чим ПАТ КБ «НАДРА» звернулося до Новокодацького (Ленінського) районного суду міста Дніпра з позовною заявою про стягнення заборгованості з Відповідачів.

Рішенням Новокодацького (Ленінського) районного суду міста Дніпра від 21.11.2012 року по справі № 2/422/4619 (7192) 2012 рік позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 було задоволено та стягнуто з Відповідачів на користь ПАТ КБ Надра заборгованість за кредитним договором № 8/2005/840-К/260-Н від 27 грудня 2005 року в розмірі 614 637,95 грн. та судовий збір по 1 609,50 грн. з кожного.

17 липня 2020 року відповідно до результатів відкритих торгів, оформлених протоколом електронних торгів № UA-EA-2020-05-12-000017-b від 22.05.2020 року між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» був укладений Договір № GL48N718070_І_3 про відступлення прав вимоги. За умовами даного Договору ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» набуло право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів зокрема за Кредитним Договором (з додатками, додатковими угодами, договорами про внесення змін та доповнень тощо) № 8/2005/840-К/260-Н від 27.12.2005 року, укладеним між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра», а також за договором поруки №260/1 від 27.12.2005 року, укладеним між ОСОБА_2 та ВАТ КБ «Надра».

Частиною 1 ст. 512 ЦК України, визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 516 ЦК України).

Позивачем було надано докази на підтвердження набуття права вимоги за Кредитним Договором (з додатками, додатковими угодами, договорами про внесення змін та доповнень тощо) № 8/2005/840-К/260-Н від 27.12.2005 року укладеним між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра», а також за договором поруки №260/1 від 27.12.2005 року, укладеним між ОСОБА_2 та ВАТ КБ «Надра».

Крім того, ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 17.05.2021 у справі №422/7192/12замінено стягувача ПАТ «КБ «Надра» його правонаступником - ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» по справі №2/422/4619 (7192) 2012 рік.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 15.08.2023 у справі № 422/7192/12 (провадження №22-ц/803/5360/23) скасовано ухвалу Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 21.04.2023 та видано ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» дублікат виконавчого листа №2/422/4619/2012 на виконання рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 21.11.2012 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №8/2005/840-К/260-Н від 27.12.2005 року.

За приписами ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах прав та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

ВАТ КБ «Надра» свої зобов`язання виконав у повному обсязі, а саме - в порядку передбаченому Договором видав Відповідачу грошові кошти.

Відповідачі належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором №8/2005/840-К/260-Н від 27.12.2005 року не виконали, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка підтверджена рішенням Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 21.11.2012 року по справі № 2/422/4619 (7192) 2012 рік.

Як вбачається з наданих доказів позивачем, на теперішній час на примусовому виконанні приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжі Олександра Володимировича перебуває виконавче провадження №73087763 по стягненню боргу з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» із примусового виконання дубліката виконавчого листа №422/7192/12, виданого 17.10.2023 Ленінським районним судом міста Дніпропетровська.

Крім того, на примусовому виконанні приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжі Олександра Володимировича перебуває виконавче провадження №73087981 по стягненню боргу з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» із примусового виконання дубліката виконавчого листа №422/7192/12, виданого 17.10.2023 Ленінським районним судом міста Дніпропетровська.

Доказів сплати заборгованості за рішенням Новокодацького (Ленінського) районного суду міста Дніпра від 21.11.2012 року по справі № 2/422/4619 (7192) 2012 рік, а ні позивачу, а ні первісному кредитору відповідачем як в добровільному порядку так і в примусовому, до суду не подано. Відповідачі своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалися, відзиву на позовну заяву та інших доказів, які підтверджують обставини, на яких би ґрунтувалися його заперечення, - до суду не надали.

Частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення боргу. Оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків, то наявні правові підстави для застосування до спірних правовідносин приписів статті 625 Цивільного кодексу України.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат та 3 % річних на суму боргу відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18, від 19.06.2019 №703/2718/16-ц, від 19.06.2019 №646/14523/15

Саме лише прийняття судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц, від 10.04.2018 та 27.04.2018 у справах №910/16945/14 та №908/1394/17, від 16.11.2018 у справі №918/117/18, від 30.01.2019 у справах №905/2324/17 та №922/175/18, від 13.02.2019 у справі №924/312/18, від 11.03.2020 у справі № 910/5587/19.

Норми частини другої статті 625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Право кредитора на звернення до суду із позовом на підставі статті 625 ЦК України про стягнення трьох процентів річних та інфляційних витрат за весь період прострочення виконання рішення суду виникає як до боржника так і до поручителя, оскільки останній, у зв`язку з винесенням судового рішення про стягнення заборгованості також набув статусу боржника

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником за останні три роки, які передували зверненню позивача з відповідним позовом до суду

У статті 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки

За змістом ст.ст. 553, 554 ЦК України обсяг відповідальності поручителя встановлюється умовами договору поруки виходячи із умов основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, адже обсяг зобов`язань поручителя перед кредитором не може бути більшим ніж обсяг зобов`язань боржника.

Поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 2 ст. 554 ЦК України)

Тобто, законодавцем надано право сторін на визначення чіткого обсягу відповідальності поручителя перед кредитором в умовах відповідного договору

У своїй постанові від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що закон не пов`язує припинення поруки з прийняттям судом рішення про стягнення з боржника або поручителя боргу за зобов`язанням, забезпеченим порукою.

За умовами п. 1.2. Договору поруки, поручитель відповідає перед Кредитором у повному обсязі. Позичальник і Поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники, що означає право Кредитора вимагати виконання Зобов`язань, вказаних у п.1.1. цього Договору повністю чи в будь-якій його частині як від Позичальника так і Поручителя разом, так і від кожного окремо.

А отже наявні правові підстави для стягнення з ОСОБА_2 , за договором поруки інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих за період існуючого прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором у розмірі встановленого судовим рішенням.

Згідно положень ст. 257 ЦПК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-ІХ від 30.03.2020 (набрав чинності з 02.04.2020) Перехідні та прикінцеві положення Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12 наступного змісту: «12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 встановлено карантин з 12 березня 2020 року до 3 квітня 2020 року на усій території України. В подальшому, карантин неодноразово продовжувався на всій території України.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (з подальшими змінами) установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - СОVID-19), з 19.12.2020 до 31.12.2022 на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211, від 20.05.2020 № 392, від 22.07.2020 №641.

Також, Законом України № 2120-ІХ від 15.03.2022 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» Перехідні та прикінцеві положення Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19 наступного змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257, 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1 293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії».

Таким чином позивач, звернувшись до суду з вимогами про стягнення 3 % річних за період з 01 травня 2017 року до 23 лютого 2022 року дотримався строків давності, які продовжувалися відповідно до Закону № 540-ІХ. Зазначений строк також відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 02.07.2025 року по справі №903/602/24.

Відповідно до розрахунку 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, яке становить 614 637,95 гривень, за період з 01.05.2017 року по 23.02.2022 року розмір нарахованих інфляційних витрат і 3% річних на суму боргу становить 378 772,96 гривень,.

Також, у постановах ВП ВС від 19.06.2019 №703/2718/16-ц, 13.11.2019 №922/3095/18 та 08.11.2019 №127/15672/16-ц зазначено, що 3% річних підлягають стягненню за увесь період прострочення, незалежно від вини боржника та інших обставин.

Рішення суду не виконувалось відповідачем у період з 21.11.2012 по 22.08.2023, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням і право на стягнення 3 % річних виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення (Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц), у зв`язку з чим, арифметично вірний розрахунок 3 % річних за період з 01 травня 2017 року по 23 лютого 2022 року підлягає сплаті відповідачами за прострочення виконання рішення суду.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором, або законом.

Таким чином, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного аргументу та доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок їх у сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Частинами 1, 2, 3 та 4 ст.12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1ст.81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.

Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у рішенні від 23.08.2016 у справі «Дж. К. та інші проти Швеції» зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.

Проте, відповідачі не скористалися своїм правом щодо надання своїх контраргументів проти позовних вимог, не довели суду необґрунтованість позовних вимог позивача.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно зі ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 4545,28 гривень.

Також Позивачем подано заяву про стягнення судових витрат на професійну правничу (правову) допомогу, в якій він просить стягнути з відповідача понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8500,00 грн.

Судом встановлено, що 02.01.2024 року між Адвокатським Бюро «Юлії Чміль» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» укладено договір про надання правової(правничої) допомоги № 02/01-24. Також, в матеріалах справи міститься додаток № 1 до договору про надання правової допомоги, акт про надання правничої допомоги до договору про надання правової допомоги, згідно якого вартість виконаних робіт склала 8500,00 грн., копія свідоцтва адвоката.

Отже, матеріалами справи підтверджується факт отримання «ФК «Дніпрофінансгруп» послуг адвоката щодо надання правової допомоги в цій справі, внаслідок чого суд стягує з відповідачів на користь позивача понесені витрати на правову допомогу у розмірі 8500,00 гривень, тобто по 4250,00 гривень з кожного.

Керуючись ст.ст. 141, 259, 263-265, 280-289 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат і 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 РНОКПП: НОМЕР_1 та ОСОБА_2 РНОКПП: НОМЕР_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ДНІПРОФІНАНСГРУП» () інфляційних витрат і 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, яке становить 378 772,96 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 РНОКПП: НОМЕР_1 та ОСОБА_2 РНОКПП: НОМЕР_2 в рівних частках на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» судовий збір у розмірі 4545,28 гривень, тобто по 2272,64 гривень з кожного.

Стягнути з ОСОБА_1 РНОКПП: НОМЕР_1 та ОСОБА_2 РНОКПП: НОМЕР_2 в рівних частках на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» понесені витрати на правову допомогу у розмірі 8500,00 гривень, тобто по 4250,00 гривень з кожного.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду у тридцятиденний строк з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Із повним текстом рішення суду можна ознайомитися у Єдиному державному реєстрі судових рішень за адресою: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про сторін по справі:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» , адреса: 49089, м. Дніпро, вул. Автотранспортна, 2, офіс 205.

відповідач ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1

відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя О.О. Костромітіна