КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2025 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/12908/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач),

суддів: Левенця Б. Б., Саліхова В. В.

при секретарі Мудрак Р. Р.

за участі представника позивача та третьої особи - адвоката Озарків І. Д.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Бородянської районної спілки споживачів товариств

на ухвалу Бородянського районного суду Київської області у складі судді Стасенка Г. В.

від 29 травня 2025 року

у цивільній справі № 939/886/25 Бородянського районного суду Київської області

за позовом Бородянського ринку Київської облспоживспілки

до Бородянської районної спілки споживчих товариств, ОСОБА_1 ,

треті особи: кооператив «Електроклуб», приватний нотаріус Мельник Наталія Олександрівна

про визнання недійсним договору купівлі-продажу,

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2025 року позивач звернувся в суд із вказаним позовом, в якому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 24 лютого 2025 року, укладений між Бородянською районною спілкою споживчих товариств та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельник Н. О., та скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 у Державному реєстрі прав на нерухоме майно, запис про право власності 58703262 щодо об`єкта нерухомого майна за реєстраційним номером 210, на об`єкт нерухомого майна, а саме торговельний павільйон літера "Д", що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

28 травня 2025 року Жилова А. В., в інтересах Бородянського ринку Київської облспоживспілки подала заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на об`єкт нерухомого майна реєстраційний номер 210, торговельний павільйон літера «Д», що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та заборонити вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо вказаного нерухомого майна.

Ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 29 травня 2025 року заяву про забезпечення позову задоволено.

В порядку забезпечення позову накладено арешт на об`єкт нерухомого майна реєстраційний номер 210, торговельний павільйон літера «Д», що розташований по АДРЕСА_1 , та заборонено вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо вказаного нерухомого майна.

В апеляційній скарзі Бородянська районна спілка споживачів товариств, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Скаржник зазначає, що твердження позивача про його право власності на спірне майно є помилковим. Право власності на об`єкт було зареєстровано за Бородянською районною спілкою споживчих товариств 5 червня 2019 року на підставі Договору купівлі-продажу майнового комплексу ринку від 8 листопада 2019 року, укладеного між ВАТ ФК «Система» та Бородянською районною спілкою споживчих товариств. Пізніше це майно було відчужено на користь ОСОБА_1 , про що внесено відповідний запис до Державного реєстру прав на нерухоме майно.

Апелянт також вказує, що обґрунтування заяви про забезпечення позову ґрунтується на висновках Господарського суду Київської області від 29 травня 2024 року та постанови Північного апеляційного господарського суду від 24 лютого 2025 року у справі № 911/1182/23. Однак, постановою Верховного Суду від 13 травня 2025 року ці рішення були скасовані в частині задоволення позовної вимоги про скасування державної реєстрації права власності. Верховний Суд ухвалив нове рішення, яким відмовив у задоволенні цієї позовної вимоги.

Скаржник наголошує, що Бородянський ринок Київської облспоживспілки не надав належних і достатніх доказів існування реальної загрози невиконання або ускладнення виконання можливого судового рішення. Заходи забезпечення позову, такі як арешт майна, не є співмірними із заявленими позовними вимогами, оскільки позивач не вимагав витребування спірного майна. Апелянт зазначає, що сама по собі обставина відчуження майна не є достатньою підставою для його арешту.

Крім того, апелянт звертає увагу на те, що позивач, Бородянський ринок Київської облспоживспілки, перебуває у стані припинення з 2 квітня 2005 року, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру. Це, на думку скаржника, ставить під сумнів ефективний захист прав позивача, оскільки не виключає можливості повторного звернення кредиторів до суду.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу, представник Бородянського ринку Київської облспоживспілки Озарків І. Д. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на необґрунтованість її доводів, а ухвалу суду залишити без змін, вважаючи її законною.

Позивач зазначає, що предметом спору є 28/100 частин магазину загальною площею 29,7 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Він є власником цієї частини на підставі Свідоцтва про право власності, що підтверджується відповідним записом у реєстровій книзі. Іншою частиною, 72/100, володіє третя особа - Кооператив «Електроклуб», на підставі договору купівлі-продажу від 16 березня 2000 року.

Позивач вважає, що державна реєстрація права власності за Бородянською районною спілкою споживчих товариств, проведена 5 червня 2019 року, була незаконною, оскільки договір купівлі-продажу від 8 листопада 1999 року, на підставі якого вона була здійснена, не містить достатніх даних для ідентифікації об`єкта продажу та його характеристик.

Позивач вказує на недобросовісну поведінку відповідачів, оскільки Бородянська районна спілка споживчих товариств 24 лютого 2025 року, не дочекавшись рішення Північного апеляційного господарського суду, призначеного на 16:00 того ж дня, здійснила відчуження майна на користь ОСОБА_1 . У договорі купівлі-продажу від 24 лютого 2025 року, Бородянська районна спілка споживчих товариств підтвердила, що «питання права власності на зазначене майно не є предметом судового розгляду, будь-які спори відносно зазначеної нерухомості відсутні». Позивач вважає, що ці факти свідчать про реальну загрозу чергового відчуження майна, що може ускладнити або унеможливити виконання рішення суду. На думку позивача, накладення арешту та заборона реєстраційних дій є співмірними із заявленими позовними вимогами.

Інші учасники справи правом подачі відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

В судовому засіданні представник позивача та третьої особи - адвокат Озарків І. Д. заперечила проти доводів апеляційної скарги.

Від Бородянської районної спілки споживачів товариств надійшло клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи через перебування адвоката Дерев`янка А. І. у відрядженні. Доказів на підтвердження вказаних обставин надано не було.

За таких обставин та враховуючи вимоги ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність представника апелянта. Крім того, наголошує, що апелянт є юридичною особою і не позбавлений права направити в судове засідання іншого представника.

Інші учасники справи до суду не з`явились, про причини своєї неявки суд не повідомили.

Заслухавши доповідь судді Євграфової Є. П., пояснення представника позивача та третьої особи - адвоката Озарків І. Д., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів виходить з наступного.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову, заявник вказував, що у разі невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим в подальшому виконання рішення суду, оскільки, незважаючи на рішення Господарського суду Київської області у справі № 911/1182/23 від 29 травня 2024 року та постанову апеляційного господарського суду у цій справі від 24 лютого 2025 року, Бородянська районна спілка споживчих товариств 24 лютого 2025 року здійснила відчуження майна, а саме торговельний павільйон літера «Д», що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , був проданий ОСОБА_1 . Тому просила вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на об`єкт нерухомого майна реєстраційний номер 210, торговельний павільйон літера «Д», що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та заборонити вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо вказаного нерухомого майна.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Реалізація права на судовий захист, гарантованого кожному статтями 55, 124 Конституції України, багато в чому залежить від належного правового механізму, складовою якого, зокрема, є інститут забезпечення позову в судовому процесі.

Під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. Важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20).

За змістом частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18).

У частині першій статті 150 ЦПК України наведено перелік видів забезпечення позову, серед яких у пункті 1 законодавець вирізняє накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

При дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.

Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення у майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (п. 35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №753/22860/17).

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові кошти, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

З виділених матеріалів справи вбачається, що в провадженні Бородянського районного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом Бородянського ринку Київської облспоживспілки до Бородянської районної спілки споживчих товариств, ОСОБА_1 , треті особи: кооператив «Електроклуб», приватний нотаріус Мельник Наталія Олександрівна про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

Отже, між сторонами існує спір щодо об`єкта нерухомого майна - а саме торговельного павільйону літера «Д», що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальна вартість якого є значною.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості та співмірності заходів забезпечення позову. Забезпечення позову, як тимчасове обмеження, має на меті захист законних інтересів позивача на той випадок, коли відповідач може діяти недобросовісно або коли невжиття заходів може призвести до неможливості виконання судового рішення. Суд вважає, що накладення арешту та заборона реєстраційних дій на спірне майно є співмірними із заявленими позовними вимогами, оскільки арешт накладений

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів реальної загрози відчуження майна. Суд зазначає, що такі доводи ґрунтуються на «надзвичайному та заздалегідь недосяжному стандарті доказування». Об`єктивна необхідність застосування заходів у даній справі обумовлена охороною матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідачів. Забезпечення позову спрямоване на попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні рішення суду.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта щодо нібито відсутності у позивача права власності на майно, адже досліджуючи заяву про забезпечення позову, суд не вирішує матеріально-правові вимоги та не визначає результат розгляду справи по суті.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути ускладнено виконання рішення у разі задоволення позову.

Аналогічно, суд відхиляє доводи апелянта щодо перебування позивача в стані припинення. Наявність спору між сторонами є достатньою підставою для вжиття заходів, які забезпечать ефективний захист прав та інтересів позивача у разі відчуження майна, що є предметом спору.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваній ухвалі суду, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Отже оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права, висновки суду відповідають встановленим обставинам, підстави для її зміни чи скасування та задоволення апеляційної скарги не встановлені.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Бородянської районної спілки споживачів товариств залишити без задоволення.

Ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 29 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 05 вересня 2025 року.

Судді Є. П. Євграфова

Б. Б. Левенець

В. В. Саліхов