ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2025 року місто Чернівці справа №713/2375/24

провадження №22-ц/822/597/25

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Височанської Н.К.,

суддів: Литвинюк І.М., Перепелюк І.Б.

секретар Факас А.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Міністерство оборони України,

третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 02 травня 2025 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Міністерства оборони України, третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 , про визнання членом сім`ї загиблого військовослужбовця, головуючий в суді першої інстанції суддя Осокін А.Л.,-

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Міністерства оборони України про визнання членом сім`ї загиблого військовослужбовця.

Посилалася на те, що проживала однією сім`ю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 , який був призваний за мобілізацією та проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 під час виконання військового обов`язку ОСОБА_5 загинув.

Позивач вказує, що вона проживала з ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

У неї з ОСОБА_5 є спільний син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вона була зареєстрована з ОСОБА_5 за однією адресою, мали взаємні права та обов`язки, спільний бюджет, виховували спільну дитину. Планували спільне життя, придбання майна.

Просила визнати її членом сім`ї загиблого ОСОБА_5 , з яким вона проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу на дату його смерті, тобто станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказане їй необхідно для отримання виплат після смерті ОСОБА_5 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 02 травня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , Міністерства оборони України, третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 про визнання членом сім`ї загиблого військовослужбовця відмовлено.

Повний текст рішення складено 12 травня 2025 року.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги

Не погоджуючись із вказаними рішеннями суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, вказала, що рішення суду є незаконними і необґрунтованими через неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Посилалася на те, що станом на дату смерті військовослужбовця ОСОБА_8 позивач ОСОБА_1 проживала з ним однією сім`єю без реєстрації шлюбу. У позивача з військовослужбовцем ОСОБА_5 є спільна дитина - син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач з цивільним чоловіком були зареєстровані за однією адресою проживання, мали взаємні права та обов`язки подружжя, спільний бюджет, обидва приймали участь в утриманні житла, разом виховували дитину, планували сімейне життя, придбання майна.

ОСОБА_9 загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 під час виконання військового обов`язку, а орган місцевого самоуправління засвідчив Акт про обстеження від 18 жовтня 2024 року у якому невідомо з яких підстав, підтвердив той факт, що ОСОБА_9 у період з 2019-2022 р. проживав без реєстрації за адресою АДРЕСА_1 .

Посадові особи органу місцевого самоуправління засвідчили Акт, який містить завідомо неправдиві відомості, адже обстеження місця проживання відбулось 18 жовтня 2024 року, тобто через понад два роки після загибелі особи, щодо якої складався Акт.

Більш того, на підставі зазначеного Акту, посадовими особами органу місцевого самоврядування складено Довідку 05 грудня 2024 року №02-1750, до якої внесено неправдиві відомості щодо проживання ОСОБА_9 у період з 2019-2022 р. без реєстрації за адресою АДРЕСА_1 .

Суд першої інстанції поклав в основу судового рішення неналежні докази, у зв`язку із чим безпідставно відмовив позивачу у задоволенні позовних вимог.

Визнання її членом сім`ї загиблого військовослужбовця ОСОБА_5 необхідно для того, щоб вона мала можливість звернутись до ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою про виплату одноразової допомоги у зв`язку з загибеллю військовослужбовця.

Отже, належним відповідачем по справі є ОСОБА_2 - син загиблого військовослужбовця, який також є одержувачем одноразової допомоги та частка якого зменшується внаслідок задоволення судом даного позову. Тобто, рішення у даній справі стосується прав ОСОБА_2 .

Крім того, їй відомо, що із заявою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги до ІНФОРМАЦІЯ_3 звернулась ОСОБА_10 , мати неповнолітніх дітей загиблого ОСОБА_5 , а саме: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , які разом проживають за адресою: АДРЕСА_2 .

Звернення до суду з вимогою про визнання позивача членом сім`ї загиблого ОСОБА_5 є необхідним для призначення та виплати позивачу Міністерством оборони України одноразової грошової допомоги у відповідності до ст. ст. 16, 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», адже, на дату смерті ОСОБА_5 позивач з ним не перебувала у шлюб, хоча проживала як жінка та чоловік однією сім`єю.

Просила скасувати рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 02 травня 2025 року та ухвалити рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Вказала, що 06 березня 2003 року між ОСОБА_5 та позивачкою ОСОБА_1 укладено шлюб.

16 червня 2004 року від даного шлюбу у подружжя народився син ОСОБА_13 . В 2013 році фактично шлюбні стосунки між позивачкою ОСОБА_1 та ОСОБА_5 були припинені.

Вказує, що вона ОСОБА_14 з 2013 року до 2020 року проживала разом з ОСОБА_5 в цивільному шлюбі без реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_6 у них з ОСОБА_5 від цивільного шлюбу народився син ОСОБА_11 .

12 вересня 2013 року рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області № 713/1960/13-ц вирішено стягувати з ОСОБА_5 , на користь ОСОБА_15 , аліменти на утримання, сина ОСОБА_16 у твердій грошовій сумі у розмірі 380,00 (триста вісімдесят гривень) щомісячно, починаючи з 21.08.2013 року до досягнення дитиною повноліття.

ІНФОРМАЦІЯ_7 - у ОСОБА_14 з ОСОБА_5 народився син ОСОБА_12 .

20 червня 2017 року рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області № 713/909/17 шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_15 розірваний.

17 серпня 2017 року заочним рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області №713/1214/17 вирішено стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 , 3673,95 грн. пені за прострочення сплати аліментів за рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 12 вересня 2013 року по цивільній справі №713/1960/13-ц.

20 вересня 2017 року заочним рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області №713/971/17 збільшено розмір аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів, вирішено стягувати з ОСОБА_5 , на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання, сина ОСОБА_16 у розмірі 1/3 частки його заробітку щомісяця починаючи стягувати з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Із зазначеними рішеннями вона, ОСОБА_14 , ознайомилась на офіційних веб-сайтах Судова влада України https://court.gov.ua/ та Єдиний державний реєстр судових рішень https://reyestr.court.gov.ua/.

Згідно офіційного веб-сайту Міністерства Юстиції України за адресою в мережі Інтернет https://asvpweb.minjust.gov.ua/ вбачається, що на підставі зазначених рішень суду про стягнення аліментів, про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, та про збільшення розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів були відкриті виконавчі провадження у Вижницькому відділі державної виконавчої служби у Вижницькому районі Чернівецької області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, де боржником виступає ОСОБА_5 , а саме: виконавче провадження № 40192315 відкрите від 17 жовтня 2013 року; виконавче провадження № 54560374 відкрите від 22 серпня 2017 року; виконавче провадження № 55182773 відкрите від 17 листопада 2017 року; виконавче провадження № 59822389 відкрите від 16 серпня 2019 року.

Військовослужбовець ОСОБА_5 загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 під час виконання військового обов`язку щодо захисту Батьківщини.

Зазначені виконавчі провадження підтверджують той факт, що до повноліття (а саме до червня 2022 року) ОСОБА_2 , рішення суду про стягнення аліментів виконувалися в примусовому порядку.

Отож фактично шлюбні стосунки між позивачкою ОСОБА_1 та ОСОБА_5 були припинені ще в 2013 році (офіційно вони розлучилися в 2017 році), в липні 2013 року та в липні 2016 року у неї ОСОБА_14 з ОСОБА_5 народилися сини ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , з 2013 року позивачка в примусовому порядку стягувала аліменти на утримання сина ОСОБА_2 з ОСОБА_5 , стягувала пеню за несплату аліментів, а також збільшувала розмір аліментів, що на думку відповідачки виключає наявність у ОСОБА_1 і покійного взаємних прав та обов`язків подружжя.

Межі розгляду справи

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Мотивувальна частина

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Встановлено, що згідно копії свідоцтва про смерть та витягу з Наказу від 03 серпня 2022 року №1269 командира військової частини НОМЕР_1 про результати службового розслідування - ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, під час виконання бойового завдання отримав травми несумісні з життям, внаслідок чого помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Аналогічна інформація щодо проходження військової служби вбачається з довідки ІНФОРМАЦІЯ_8 від 27 травня 2024 року №248.

З копії свідоцтва про народження вбачається, що ОСОБА_5 є батьком ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який 13 листопада 2020 року змінив прізвище на « ОСОБА_19 ».

З довідки від 12 січня 2023 року №02-100 старости Мигівського старостинського округу №2 вбачається, що позивач ОСОБА_1 разом з сином ОСОБА_2 та ОСОБА_5 були зареєстровані та проживали в АДРЕСА_1 .

З довідки від 05 грудня 2024 року №02-1750 вбачається, що вона видана на підставі Акту обстеження від 18 жовтня 2024 року про те, що ОСОБА_5 проживав в період часу 2019-2022 роки без реєстрації у житловому будинку сестри ОСОБА_4 в АДРЕСА_1 (а.с.97).

Аналогічна інформація вказана в Акті обстеження від 18 жовтня 2024 року (а.с.98).

Доводи та мотиви апеляційного суду та застосовані норми права переглядаючи рішення

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду першої інстанції щодо вирішення позовних вимог відповідає вказаним вимогам.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем не доведено факт спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_5 .

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з наступним підстав.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У частині першій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України від 06 грудня 1991 року № 1932-XII «Про оборону України» (далі Закон № 1932-ХІІ) у разі збройної агресії проти України або загрози нападу на Україну Президент України приймає рішення про загальну або часткову мобілізацію, введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, застосування Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, подає його Верховній Раді України на схвалення чи затвердження, а також вносить до Верховної Ради України подання про оголошення стану війни.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Надалі дія воєнного стану в Україні продовжувалася згідно з Указами Президента України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232-ХІІ).

Відповідно до статті 41 Закону № 2232-XII виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Частиною першою статті 16 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-XII) регламентовано, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Згідно з підпунктом 1 пункту другого статті 16 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.

Тобто подія смерті військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби і подія смерті військовослужбовця під час проходження військової служби є визначеними законом підставами для призначення допомоги.

Указана одноразова грошова допомога за своєю правовою природою є гарантованою державою соціальною допомогою, яка виплачується, зокрема, членам сім`ї військовослужбовця у разі, якщо смерть настала під час виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби.

У статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції на день смерті ОСОБА_5 ) зазначено осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, а саме: у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.

Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Підпунктом «а» пункту 1 статті 16-2 Закону № 2011-XII передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпункті 1 пункту 2 статті 16 цього Закону; 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 2-3 пункту 2 статті 16 цього Закону.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова №168) у редакції на дату смерті військовослужбовця) установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000,00 грн, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у 16-1 Закону № 2011-XII. Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пункті 1 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть.

У статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції на день смерті ОСОБА_5 ), одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою чи заявою їх законних представників. У разі відмови якоїсь з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону, від призначення та отримання одноразової грошової допомоги, або якщо одна із зазначених осіб у строк, встановлений пунктом 8 цієї статті, не реалізувала своє право на призначення та отримання такої допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги. Особам, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, її виплата здійснюється незалежно від реалізації права на призначення та отримання такої допомоги будь-якою з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону.

Згідно із статтею 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Права члена сім`ї має одинока особа. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно із частинами першою, другою статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що «згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки».

Відповідно до частин першої, другої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Необхідно врахувати правову мету звернення позивача до суду, яка полягає у підтвердженні її певного соціального статусу. Такий статус впливає на можливість реалізації прав у сфері соціального забезпечення.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша третя статті 89 ЦПК України).

У справі, що переглядається, встановлено, що позивачка ОСОБА_1 звернулася із позовом про визнання її членом сім`ї загиблого ОСОБА_5 , з яким вона проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу на дату його смерті, тобто станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказане їй необхідно для отримання виплат після смерті ОСОБА_5 .

Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин.

Наведені вище правові висновки суду повністю узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №244/4801/13-ц, від 23 вересня 2019 року у справі №279/2014/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі №748/897/18, від 11 грудня 2019 року у справі №712/14547/16-ц, від 18 грудня 2019 року у справі №761/3325/17-ц, від 24 січня 2020 року у справі №490/10757/16-ц, від 25 вересня 2024 року у справі № 461/8250/20.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року по справі № 524/10054/16.

Надаючи оцінку сукупності доказів, які містяться у матеріалах справи, встановлено, що позивачкою ОСОБА_20 та покійним ОСОБА_5 укладено шлюб 06 березня 2003 року. Від вказаного шлюбу у них народився син ОСОБА_2 , 2004 року народження.

Офіційно шлюбні відносини між сторонами припинено 20 червня 2017 року рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області у справі №713/909/17.

Однак до припинення офіційних шлюбних відносин, позивачка ОСОБА_1 зверталася до суду про стягнення аліментів з ОСОБА_5 і рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 12 вересня 2013 року у справі №713/1960/13-ц вирішено стягувати з ОСОБА_5 , на користь ОСОБА_15 , аліменти на утримання, сина ОСОБА_16 у твердій грошовій сумі у розмірі 380,00 (триста вісімдесят гривень) щомісячно, починаючи з 21.08.2013 року до досягнення дитиною повноліття.

Крім цього, як вбачається з єдиного державного реєстру судових рішень, 17 серпня 2017 року заочним рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області № 713/1214/17 вирішено стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 , 3673,95 грн. пені за прострочення сплати аліментів за рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 12 вересня 2013 року по цивільній справі №713/1960/13-ц.

20 вересня 2017 року заочним рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області №713/971/17 збільшено розмір аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів, вирішено стягувати з ОСОБА_5 , на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання, сина ОСОБА_16 у розмірі 1/3 частки його заробітку щомісяця починаючи стягувати з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Вказані рішення свідчать про те, що між ОСОБА_1 та покійним не було досягнуто згоди щодо їх спільного утримання сина, і позивачка в примусовому порядку проводила стягнення аліментів, що виключає їх спільне проживання та ведення спільного господарства.

Окрім цього, у період до офіційного розірвання шлюбних відносин з ОСОБА_1 , у покійного ОСОБА_5 народилося двоє дітей з іншою жінкою відповідачкою ОСОБА_14 , а саме ІНФОРМАЦІЯ_6 народився син ОСОБА_11 ; ІНФОРМАЦІЯ_7 народився син ОСОБА_12 .

Вказане свідчить про те, що шлюбні відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 фактично припинилися з 2013 року, оскільки він проживав з іншою жінкою з якою у нього народилося двоє дітей.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачкою не надано суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували спільне проживання, ведення спільного господарства та наявності спільних прав і обов`язків в їх сукупності, які б дозволяли встановити факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Покликання апелянта ОСОБА_1 на те, що вони з покійним були зареєстровані за однією адресою, мали взаємні права та обов`язки подружжя, спільний бюджет, обидва приймали участь в утриманні житла, разом виховували дитину, планували сімейне життя, придбали майно жодними доказами не підтверджується.

Взявши до уваги зазначені вище обставини, колегія суддів дійшла переконання, що судом першої інстанції було враховано всі обставини справи, надано оцінку усім належним доказам, та належним чином обґрунтовано висновок про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги фактично дублюють поданий позов, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд, та є такими, що не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність ухваленого судового рішення не впливають.

При цьому колегія суддів враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїз Торія проти Іспанії", §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі "Хірвісаарі проти Фінляндії").

Суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення в частині вирішення позовних вимог відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив це рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення слід залишити без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 02 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст рішення складено судом 11 вересня 2025 року.

Головуючий: Н.К. Височанська

Судді: І.М. Литвинюк

І.Б. Перепелюк