Справа № 278/1926/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2025 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Буткевич М.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання частини нерухомого майна заставним майном та права власності на це майно,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 та просила визнати одну четверту житлового будинку АДРЕСА_1 та області заставним майном та визнати за нею право власності на цю частку вказаного майна. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 15.02.2024 р. між нею ОСОБА_2 укладено договір позики, за умовами якого позивачка в той же день передала відповідачу 12 000 доларів США без сплати процентів, які відповідач зобов`язався повернути в тій самій сумі до 15.09.2024.

Однак відповідач у вказаний строк позичені гроші не повернув.

Умовами укладеного сторонами договору передбачено, що у разі невиконання відповідачем своїх зобов`язань він зобов`язується укласти із позивачкою договір купівлі-продажу належного йому нерухомого майна однієї четвертої, що складає 48/100 ідеальних часток житлового будинку АДРЕСА_1 в рахунок погашення боргу за договором позики.

Відповідач, не виконавши зобов`язання щодо повернення боргу, передав позивачці правовстановлюючі документи на вказане майно, у зв`язку з чим воно набуло статусу заставного.

Оскільки відповідач не виконав зобов`язання по поверненню позики, позивачка вважає, що вона набула право власності на заставлене майно і просить суд визнати за нею це право.

Ухвалою суду від 22.05.2025 відкрито провадження в цивільній справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а. с. 46). Також даною ухвалою суду було визначено строки для подання відповідачем відзиву на позовну заяву.

Копії ухвали відправлялись відповідачу. Відповідач не скористався своїм правом та не надав відзиву на позовну заяву.

Суд, дослідивши докази, встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

15.02.2024 позивачка та відповідач уклали договір позики у формі розписки. За умовами договору позивачка надала відповідачу безпроцентну позику у сумі 12 000 доларів США, а відповідач зобов`язався повернути всю суму позики до 15.09.2024. У випадку невиконання цього зобов`язання відповідачем він зобов`язується відчужити позивачці належні йому 1/4 частини житлового будинку АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу в рахунок погашення заборгованості за позикою (а.с. 13).

В той же день позивачка надала відповідачу 12000 доларів США як позику (а.с. 14). Відповідач, в свою чергу, у строк зобов`язання не виконав, повідомивши про неспроможність його виконання.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України (далі ЦК) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За ч. 2 ст. 1047 ЦК на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно із ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1050 ЦК якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом).

Таким чином, у разі неповернення позичальником в строк суми позики позикодавець має право вимагати повернення суми боргу з врахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних.

Щодо позовних вимог про визнання нерухомого майна відповідача заставним та права власності позивача

За ст. 572 ЦК в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно із ст. 577 ЦК якщо предметом застави є нерухоме майно, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, установлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним, який не створює юридичних наслідків (ч. 2 ст. 215, ч. 1 ст. 216 ЦК). До того ж, згідно із ч. 2 ст. 577 застава нерухомого майна підлягає державній реєстрації у випадках та в порядку, встановлених законом.

Таким чином, необхідною умовою виникнення у кредитора прав на нерухоме майно як заставодержателя є укладення відповідного договору, який підлягає нотаріальному посвідченню.

Проте, як вбачається з наданої позивачкою розписки, між нею та відповідачем договір застави нерухомого майна не укладався. За цією розпискою відповідач лише зобов`язався у майбутньому укласти договір купівлі-продажу цього майна в рахунок виконання зобов`язань за договором позики, що не може вважатись договором застави, отже, не породжує у позивачки жодних прав щодо цього майна. Передача правовстановлюючих документів також не може вважатись укладення договору застави. До того ж такий договір підлягав нотаріальному посвідченню, з моменту якого б вважався укладеним (ч. 3 ст. 640 ЦК).

Згідно із ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що заявлені позивачкою вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 259, 263-265, 268 ЦПК, суд

УХВАЛИВ:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання однієї четвертої житлового будинку АДРЕСА_1 та області заставним майном та права власності на це майно відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання його тексту. Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення їм повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса АДРЕСА_2 ІПН НОМЕР_1

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса АДРЕСА_1 ІПН НОМЕР_2

Суддя М.І.Буткевич