КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Болотова Є.В., Музичко С.Г.,

секретар судового засідання: Янчук І.В., Максимук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Трунілова Ярослава Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 31 березня 2025 року про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2025 року заявниця ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Зазначала, що на виконання судового рішення Київського апеляційного суду від 11.03.2024 року нею було проведено демонтаж відеокамери № 1, у коло зору якої потравляв загальний коридор і вхідні двері квартири АДРЕСА_1 , в якій проживає ОСОБА_2 .. Не зважаючи на даний факт, державний виконавець не закінчує виконавче провадження. Просила суд визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 31 березня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, адвокат Трунілов Я.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та прийняти нову постанову, якою визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист, виданий Шевченківським районним судом м. Києва 09 жовтня 2024 року по справі № 761/13354/23 про зобов`язання ОСОБА_1 демонтувати камери відеоспостереження № 1 у коло зору якої потрапляє загальний коридор і вхідні двері квартири АДРЕСА_1 .

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що ОСОБА_1 добровільно виконала постанови Київського апеляційного суду від 11.03.2024 року, що підтверджено як письмовими поясненнями, так і актом від 24.03.2024 року.

Таким чином, відсутній об`єкт для виконання, що є прямою підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Зазначав, що 17.02.2025 року державним виконавцем за результатами виходу за адресою АДРЕСА_2 встановлено наявність відеокамери, в коло зору якої не потрапляють вхідні двері стягувана ( ОСОБА_2 ). Перевірка кута огляду відеокамери підтвердила, що вона не фіксує зображення подвір`я квартири АДРЕСА_3 . До вказаного акту додано фотозображення з камери відеоспостереження.

Вважає, що стягувач фактично використовує виконавчий лист з особистих мотивів, а не для досягнення справедливості чи захисту порушеного права.

24.03.2024 року камера відеоспостереження в коло зору якої потрапляв загальний коридор і вхідні двері квартири АДРЕСА_3 була демонтована і змонтована під новим кутом огляду. Роботи виконувались за допомогою інструментів і допоміжних засобів. Конструкція камери відеоспостереження розрахована на встановлення на вулиці, жорстко фіксується щоб втримувати зовнішні фактори впливу: вітер, опади тощо. Положення камери відеоспостереження з 24.03.2024 року (момент монтажу) до 17.02.2025 року (фіксація виконавцем на місці) не змінилось, що підтверджують фото з камери відеоспостереження.

Повідомив, що загальний коридор і вхідні двері квартири АДРЕСА_3 після повторного монтажу не потрапляють в коло камери відеоспостереження та адресою: АДРЕСА_2 . Загальний коридор у спільній власності та поділяється на частини: загальний коридор (земельна ділянка) квартири АДРЕСА_4 , квартири АДРЕСА_3 , квартири АДРЕСА_5 та квартири АДРЕСА_6 .

Щодо монтажу відеокамери будь-яка відео камера, яка знаходиться на вулиці передбачає виставлення потрібного ракурсу з можливістю вибору будь-якого куті огляду по всій півкулі.

Загальний коридор належить 4 окремим власникам, наразі камера відеоспостереження знімає територію тільки двох власників квартири АДРЕСА_7 . Саме загальний коридор квартири АДРЕСА_3 , як і вхідні двері, не потрапляє в коло збору камери відеоспостереження після демонтажу і монтажу під новим кутом огляду.

Тому представник апелянта вважає, що ОСОБА_1 виконала належним чином постанову Київського апеляційного суду від 11.03.2024 року. Постанова виконана добровільно, без додаткового примусового втручання державної виконавчої служби чи поліції.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що згідно інформації, наданої державним виконавцем, станом на 19.03.2025 року державним виконавцем не встановлено факту належного виконання боржником рішення суду щодо здійснення демонтажу камери відеоспостереження № 1, у коло зору якої потрапляє загальний коридор і вхідні двері квартири АДРЕСА_1 , а фактично здійснено поворот камери в рамках механічних можливостей її осі. За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що боржником ОСОБА_1 постанова Київського апеляційного суду від 11.03.2024 року не виконана, поворот камери в рамках механічних можливостей її осі не є її демонтажем та не виключає можливості приведення її в первісне положення, що було предметом спору, а тому в задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню відмовлено.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 432 ЦК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувана або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Про виправлення помилки у виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню суд постановляє ухвалу. Якщо стягнення за таким виконавчим документом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно з вирішенням вказаних питань на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом. Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» є закінчення виконавчого провадження.

Підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Процесуально-правовими підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

До матеріально-правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна віднести ті обставини, що свідчать про припинення обов`язку боржника з передбачених законом підстав.

Загальні підстави припинення цивільно-правових зобов`язань містяться у главі 50 розділу І книги п`ятої ЦК України. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19 січня 2023 року у справі № 824/2/22 (провадження № 61-9190ав22).

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, полягає насамперед у встановленні обставин та фактів, що підтверджують відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 24 червня 2020 року у справі № 520/1466/14-ц, провадження № 61-43447св18, від 09 вересня 2021 року у справі № 824/67/20, провадження № 61-10482ав21, від 09 червня 2022 року у справі № 2-118/2001, провадження № 61-1762ав22.

Встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18.09.2023 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 11.03.2024 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18.09.2023 року скасовано з постановленням нового. Позов задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_1 демонтувати камери відеоспостереження № 1, у коло зору якої потрапляє загальний коридор і вхідні двері квартири АДРЕСА_1 .

Власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_2

11.03.2024 року Шевченківським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист на підстави постанови Київського апеляційного суду від 11.03.2024 року.

Постановою державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 11.01.2025 року було відкрито виконавче провадження.

Судом першої інстанції витребувано матеріали виконавчого провадження, в яких міститься, серед іншого, акт від 24.03.2024 року, складений мешканцями квартири АДРЕСА_5 ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , мешканцями квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та мешканцем квартири АДРЕСА_6 ОСОБА_7 про демонтаж та повторний монтаж відеокамери на виконання постанови Київського апеляційного суду від 11.03.2024 року. З акту вбачається, що після демонтажу відеокамери її було змонтовано повторно таким чином, щоб у коло її зору не потрапляла частина загального коридору, що належить власнику квартири і вхідні двері квартири АДРЕСА_1 . Перевірка кута огляду відеокамери підтвердила, що вона не фіксує зображення подвір`я квартири АДРЕСА_3 . До вказаного акту додано фотозображення з камери відеоспостереження (а.с. 201 зворот - 202 том 1).

17.02.2025 року державним виконавцем за результатами виходу за адресою АДРЕСА_2 встановлено наявність відеокамери, в коло зору якої не потрапляють вхідні двері стягувача ( ОСОБА_2 ). Боржником пояснено, що камера не має автоматичного руху. Стягувачем стверджується, що камера знаходиться на попередньому місці, вона не демонтована та має можливість механічного руху (а.с. 206 том 1).

Згідно інформації, наданої державним виконавцем, станом на 19.03.2025 року державним виконавцем не встановлено факту належного виконання боржником рішення суду щодо здійснення демонтажу камери відеоспостереження № 1, у коло зору якої потрапляє загальний коридор і вхідні двері квартири АДРЕСА_1 , а фактично здійснено поворот камери в рамках механічних можливостей її осі (а.с. 184-184 зв. том 1).

В суді апеляційної інстанції боржниця пояснила, що відеокамера стоїть на тому ж місці, її просто повернули, і вона тепер двері квартири стягувача не знімає.

Стягувач пояснив в суді апеляційної інстанції, що відеокамера як стояла прикручена та є на тому ж місці, її демонтаж не проведений.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції вірно дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, оскільки заявницею при зверненні до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не доведено, що нею було виконано рішення суду, внаслідок чого її обов`язок припинився, або її обов`язок, як боржника, припинився з інших причин, передбачених положеннями статті 432 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 добровільно виконала постанови Київського апеляційного суду від 11.03.2024 року, що підтверджено як письмовими поясненнями, так і актом від 24.03.2024 року, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки фактично демонтаж відеокамери на виконання постанови Київського апеляційного суду від 11.03.2024 року боржником здійснено не було. Дані обставини підтверджені позивачем в судовому засіданні суду апеляційної інстанції та наданими фотознімками. На фотознімках не вбачається, що відеокамера була зміщена чи демонтована.

Доводи апеляційної скарги про те, що загальний коридор і вхідні двері квартири АДРЕСА_3 після повторного монтажу не потрапляють в коло камери відеоспостереження за адресою АДРЕСА_2 , суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки такі твердження спростовуються поясненнями державного виконавця про те, що станом на 19.03.2025 року не встановлено факту належного виконання боржником рішення суду щодо здійснення демонтажу камери відеоспостереження № 1, у коло зору якої потрапляє загальний коридор і вхідні двері квартири АДРЕСА_1 , а фактично здійснено поворот камери в рамках механічних можливостей її осі (а.с. 184-184 зв. том 1).

Як вбачається, в резолютивній частині постанови Київського апеляційного суду від 11 березня 2024 року у справі № 761/13354/23 чітко зазначено про зобов`язання ОСОБА_1 демонтувати камери відеоспостереження №1 у коло зору якої потрапляє загальний коридор і вхідні двері квартири АДРЕСА_1 .

Однак під час перегляду справи в апеляційному суді, не встановлено та не надано доказів на спростування тих обставин, що камеру відеоспостереження було демонтовано. Тому відсутні підстави вважати, що рішення суду було виконано в повному обсязі.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Виходячи із викладеного, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги такими, що не знайшли своє підтвердження в матеріалах справи та такими, що не дають підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а також вірно застосував до правовідносин що виникли між сторонами положення ст. 432 ЦПК України.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, і не може бути скасована з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Трунілова Ярослава Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 31 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено «04» вересня 2025 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Є.В. Болотов

С.Г. Музичко