КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Кафідової О.В., Оніщука М.І.,

секретар Тіткова І.Ю.,

розглянувши апеляційну скаргу адвоката Кротюка Олександра Володимировича, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Печерського районного суду міста Києва від 23 квітня 2025 року, ухвалене в складі судді Ільєвої Т.Г., повний текст якого складений 23 квітня 2025 року, в справі за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

в с т а н о в и в:

В серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Національного банку України про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Зазначив, що 11 липня 2024 року він був звільнений з посади радника Офісу Правління Національного банку України та інституційних відносин за прогул без поважних причин за п.4 ст.40 КЗпП України згідно наказу №1180-к від 10 липня 2024 року. Вважає вказаний наказ незаконним та безпідставним, оскільки він працював у дистанційному режимі, виконував покладені на нього посадові обов`язки. В порушення вимог ст. 9, п. 4 ст. 40, ст.60-2, ст. 147-149 КЗпП України відповідач не зафіксував факт його відсутності на роботі, не встановив поважні причини відсутності на робочому місці, не врахував його попередню роботу та бездіяльність посадових осіб, допустив порушення процедури притягнення до дисциплінарної відповідальності. Також наказ про звільнення був підписаний не уповноваженою особою. ОСОБА_1 просив визнати протиправним та скасувати наказ Національного банку України №1180-к від 10 липня 2024 року про його звільнення з посади радника Офісу Правління Національного банку України та інституційних відносин за п.4 ст.40 КЗпП України; поновити на посаді радника Офісу Правління Національного банку України та інституційних відносин з 12 липня 2024 року; стягнути з Національного банку України середній заробіток за час вимушеного прогулу, який станом на 07 серпня 2024 року становить 145 813,98 грн. з урахуванням збільшення суми станом на день ухвалення рішення по справі.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 23 квітня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне встановлення обставин, що мають значення для справи. Звертає увагу на п. 3 наказу Національного банку України від 30 травня 2022 року № 305-но «Про дистанційну роботу», яким передбачено, що працівники Національного банку на період дистанційної роботи погоджують можливість такої роботи з безпосереднім керівником завчасно до початку її виконання, через сервіс SAP Fiori (оформлення відповідної заяви). Проте наведена норма не виключає отримання такого погодження від керівника і при особистому спілкуванні в усній формі. SAP Fiori. В такому випадку є лише документальне оформлення прийнятого рішення та його реєстрації в рамках діловодства. Таке документальне оформлення поставлено в залежність від виконання своїх посадових обов`язків відповідальних осіб. ОСОБА_1 отримав в усній формі погодження на віддалену роботу на період часу з 12 по 14 червня 2024 року у свого безпосереднього керівника Ковальової О.П . На виконання вказаної домовленості ОСОБА_1 було оформлено відповідну заявку у SAP Fiori. Відповідач не надав жодного доказу того, що Ковальова О.П. відмовила позивачеві у наданні погодження на віддалену роботу. Фактично дана ситуація виникла з тих причин, що саме Ковальова О.П. не виконала своїх посадових обов`язків в частині належного оформлення наданого нею раніше усного погодження на віддалену роботу, що було пов`язане з навмисним створенням для працівника ситуації правової невизначеності, з порушенням принципів справедливості, добросовісності та розумності. Долучене до матеріалів справи листування в месенджері «Сигнал» ОСОБА_1 з Ковальовою О.П. свідчить про обізнаність останньої. Ковальовій О.П. повідомлялись факти того, що нею раніше вже надавалось погодження на дистанційну роботу та відсутність її як позитивного, так негативного документального рішення, оформленого в SAP Fiori. Ковальовою О.П. прочитано вказані повідомлення та не наведено жодних заперечень. Своїми діями Ковальова О.П. фактично підтвердила надання нею усної згоди ОСОБА_1 на дистанційну роботу. Якщо б дійсно ОСОБА_1 було допущено прогул з 12 по 14 червня 2024 року, то Ковальова О.П. повинна була у вказані дати вжити заходи, передбачені Регламентом та правилами внутрішнього трудового розпорядку - вказати в табелі обліку робочого часу ОСОБА_1 відомості про прогул та скласти відповідний акт. Таких дій Ковальова О.П. не вчинила. Більше того, спочатку в табелі обліку робочого часу позивача 12, 13 та 14 червня 2024 року не були визначені прогулами. Замість такого табелю суду було надано табель з внесенням відповідних корегувань. Звертає увагу на те, що у вказаний період ОСОБА_1 перебував на роботі дистанційно, виконував роботу відповідно до посадової інструкції та поставлених перед ним задач на 2 квартал 2024 року. На виконання поставлених завдань ОСОБА_1 в межах своїх обов`язків підготував службову записку «Щодо актуальності та достатності діючого механізму регулювання процесу 12.1.2», яка була направлена 28 червня 2024 року на електронну пошту керівника Офісу Правління Національного банку України Ковальовій О.П. Позивач вів електрону комунікацію з керівником Офісу Правління та іншими колегами з робочих питань. Факт роботи позивача у режимі віддаленого доступу в період з 12 по 14 червня 2024 року підтверджується відповідними доказами, які надавалися суду першої інстанції. В порушення Регламенту розгляду підстав та оформлення накладення та зняття дисциплінарних стягнень з працівників Національним банком України не було проведено службового розслідування, не відібрано пояснень свідків, не складено відповідного акту, яким би був зафіксований факт прогул та не забезпечено позивачеві можливості надати свої пояснення. Позивач вважав, що всі питання були вирішені як непорозуміння. Суд першої інстанції безпідставно відхилив доводи ОСОБА_1 щодо відсутності у ОСОБА_2 права на прийняття оскаржуваного наказу про його звільнення. Пунктом 2.1.3 Регламенту визначено, що право накладення дисциплінарного стягнення належить виключно Голові Національного банку України або особі, на яку покладено виконання його обов`язків, для прийняття рішення щодо застосування дисциплінарного стягнення/незастосування дисциплінарного стягнення до працівника. Наказом № 615-но від 05 липня 2024 року, на який посилався відповідач, ОСОБА_2. було надано лише право підписання документів, жодних прав на виконання функціональних повноважень, зокрема прийняття рішення про притягнення чи не притягнення особи до дисциплінарної відповідальності, вказаним наказом не передано.

Представник Національного банку України подав відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 . Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В апеляційній інстанції ОСОБА_1 і його представник підтримали апеляційну скаргу та просять її задовольнити.

Представник Національного банку України просить відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції , колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до наказу Національного банку України №1839-к від 23 липня 2020 року ОСОБА_1 24 липня 2020 року було призначено на посаду керівника з питань банківської безпеки департаменту безпеки Національного банку України.

01 вересня 2020 року ОСОБА_1 було переведено на посаду директора Департаменту безпеки згідно Наказу №2173-к від 28 серпня 2020 року.

30 травня 2022 року на період дії воєнного стану запроваджено дистанційну роботу для працівників Національного банку України як форму організації праці, за якою робота виконується працівником поза робочим приміщенням чи територією НБУ у будь-якому місці за вибором працівника.

Відповідно до наказу Національного банку України №2529-к від 30 листопада 2022 року ОСОБА_1 01 грудня 2022 року було переведено на посаду радника Офісу Правління Національного банку України.

Відповідно до наказу Національного банку України№768-к від 21 квітня 2023 року ОСОБА_1 24 квітня 2023 року було переведено на посаду радника Офісу Правління Національного банку України та інституційних відносин.

Наказом №487-ра від 13 лютого 2024 року ОСОБА_1 було визначено гнучкий режим робочого часу з 08 лютого 2024 року по 30 червня 2024 року.

17 травня 2024 року Національним банком України видано наказ №837-к «Про скорочення посади радника Офісу Правління Національного банку України та інституційних відносин», яким вирішено скоротити посаду ОСОБА_1

11 червня 2024 року через сервіс SAP FIORI ОСОБА_1 була створена заява про дистанційну роботу 12-14 червня 2024 року.

18 червня 2024 року ОСОБА_1 було вручено попередження про наступне вивільнення і запропоновано 16 вакантних посад, а 25 червня 2024 року запропоновано нові вакантні посади.

30 червня 2024 року ОСОБА_1 попросив продовжити гнучкий режим роботи до 17 серпня 2024 року.

Наказом Національного банку України №1180-к від 10 липня 2024 року ОСОБА_1 було звільнено з посади радника Офісу Правління Національного банку України та інституційних відносин11 липня 2024 року за вчинені 12, 13 та 14 червня 2024 року прогули (відсутність на роботі протягом усього робочого часу) без поважних причин за п.4 ст.40 КЗпП України.

Вказаний наказ був підписаний Першим заступником Голови ОСОБА_2. Підставою для винесення наказу зазначено: електронне повідомлення керівника Офісу Правління Національного банку України та інституційних відносин Ковальової О.П. від 09 липня 2024 року №В/09-0008/84969; пояснення ОСОБА_1 від 05 липня 2024 року; інформація Департаменту безпеки з систем контролю доступу до приміщень Національного банку України (а.с. 84-86 т. 1).

ОСОБА_1 порушив перед судом питання про визнання протиправним та скасування Наказу Національного банку України №1180-к від 10 липня 2024 року про його звільнення з посади радника Офісу Правління Національного банку України та інституційних відносин за п.4 ст.40 КЗпП України, поновлення його на посаді радника Офісу Правління Національного банку України та інституційних відносин з 12 липня 2024 року та стягнення з Національного банку України на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Статтями 139, 147 КЗпП України визначено, що працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. За порушення трудової дисципліни до працівника можуть бути застосовані один з таких заходів стягнення, як догана або звільнення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин (пункт 4 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України).

В п. 24 постанови №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою законом прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Визначальним для вирішення питання законності звільнення з роботи за прогул є не тільки встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, а й встановлення поважності причин відсутності. Законодавством не визначено перелік поважних причин відсутності на роботі, тому, вирішуючи це питання щодо працівника на роботі, звільненого за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати докази із числа передбачених ЦПК України. Основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які виключають вину працівника. Причину відсутності працівника на роботі можна вважати поважною, якщо явці на роботу перешкоджали істотні обставини, які не можуть бути усунуті самим працівником, зокрема: пожежа, повінь (інші стихійні лиха); аварії або простій на транспорті; виконання громадянського обов`язку (надання допомоги особам, потерпілим від нещасного випадку, порятунок державного або приватного майна при пожежі, стихійному лиху); догляд за захворілим зненацька членом родини; відсутність на роботі з дозволу безпосереднього керівника; відсутність за станом здоров`я (постанови Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №235/5659/20, від 11 березня 2020 року у справі №459/2618/17, від 27 серпня 2020 року у справі №161/14225/19, від 19 вересня 2023 року у справі №760/22937/20).

Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 був відсутні на роботі 12, 13, та 14 червня 2024 року.

Факт відсутності ОСОБА_1 на роботі у вказані дати протягом усього робочого часу відповідач довів даними системи контролю доступу до адміністративних будівель Національного банку України (м. Київ, вул. Інститутська, буд. 9 та м. Київ, вул. Андріївська, буд 1), які було надано Департаментом безпеки.

Обґрунтовуючи свою позицію щодо безпідставності звільнення за прогул, ОСОБА_1 посилався на те, що він отримав погодження на віддалену роботу на період часу з 12 по 14 червня 2024 року у свого безпосереднього керівника Ковальової О.П. , працював у вказані дні у дистанційному режимі, виконував покладені на нього посадові обов`язки.

Такі доводи ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до ст. 57 КЗпП України час початку і закінчення щоденної роботи (зміни) передбачається правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Пунктом 46 розділу VII Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників Національного банку, затверджених наказом Національного банку України від 12 січня 2024 року № 22-но, визначено, що робочий час у Національному банку, якщо окремими розпорядчими актами Національного банку, погодженими з профспілковим комітетом, не запроваджено інше, починається з 9.00 години, кінець робочого часу - о 18.00 годині, у п`ятницю - о 16 годині 45 хвилин.

Відповідно до пункту 49 розділу VII Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників Національного банку у деяких підрозділах Національного банку для окремих працівників може встановлюватись інший режим роботи, обумовлений виробничою потребою та закріплений окремим розпорядчим актом Національного банку, погодженим із профспілковим комітетом.

Відповідно до пункту 3 наказу Національного банку від 30 травня 2022 року № 305-но «Про дистанційну роботу» (зі змінами) (далі - наказ № 305-но), працівники Національного банку на період дистанційної роботи погоджують можливість такої роботи з безпосереднім керівником (у тому числі керівники структурних підрозділів Національного банку) завчасно, до початку її виконання, через сервіс SAP Fiori (оформлення відповідної заяви). Якщо працівник не має доступу до SAP Fiori, то заява щодо оформлення дистанційної роботи може бути надіслана безпосередньому керівнику засобами корпоративної електронної пошти (e-mail) Національного банку (далі ? корпоративна електронна пошта) та після його погодження кадровому адміністратору Департаменту персоналу для подальшого оформлення.

Інших способів або порядку погодження дистанційної роботи наказ № 305-но не передбачає. Крім того, розпорядчі акти Національного банку не передбачають обов`язку керівника безумовно погоджувати дистанційну роботу працівнику.

Відповідно до електронного повідомлення керівника Офісу Правління Національного банку України та інституційних відносин Ковальової О.П. від 05 липня 2024 року № В/09-0008/83578 остання попросила ОСОБА_1 надати їй письмові пояснення про причини відсутності на робочому місці за адресами: м. Київ, вул. Інститутська, 9, м. Київ, вул. Андріївська, 1, 12 червня 2024 року, 13 червня 2024 року та 14 червня 2024 року.

У відповідь на повідомлення керівника Офісу Правління Національного банку України та інституційних відносин Ковальової О.П. позивач ОСОБА_1 05 липня 2024 року надав пояснення, в яких повідомив, що він 11 червня 2024 року створив запит в комплексі SAP FIORY про можливість дистанційної роботи, та у зв`язку з тим, що цей запит погоджений не був, 12 червня 2024 року нагадав керівнику Офісу Правління Національного банку та інституційних відносин.

Вказані обставини свідчать про те, що позивач ОСОБА_1 усвідомлював, що його відсутність на роботі має бути погоджена і оформлена в установленому порядку. Незважаючи на відсутність такого погодження та відповідного оформлення, він не вийшов на роботу 12, 13 та 14 червня 2024 року.

Позивачем не надав суду жодних доказів наявності поважних причин відсутності на робочому місці 12, 13 та 14 червня 2024 року. Він не довів порушення відповідачем вимог КЗпП України при звільненні за прогул без поважних причин згідно наказу Національного банку України №1180-к від 10 липня 2024 року.

Оскільки усі дії вчинялися ОСОБА_1 на власний розсуд, об`єктивних обставин, які б не залежали від волі позивача та перешкоджали йому бути присутнім на роботі, не існувало, а відсутність ОСОБА_1 на роботі не була оформлена належним чином, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 працював 12, 13 та 14 червня 2024 року дистанційно з усного погодження його безпосереднього керівника Ковальової О.П . Позивач не довів надання йому підтвердження на дистанційну роботу 12, 13 та 14 червня 2024 року.

Надані ОСОБА_1 пояснення з приводу відсутності його на роботі свідчать про те, що він фактично самостійно визначив можливість роботи у вказані дні дистанційно.

Позивач ОСОБА_1 зазначав, що в період з 12 по 14 червня 2024 року він виконував завдання щодо проведення оцінки актуальності та достатності діючого механізму регулювання процесу 12.1.2 (експертно-аналітичне забезпечення), що полягає в його регламентуванні посадовими інструкціями працівників, що залучені до виконання процесу, та пропонування (у разі виявлення потреби) проекту можливого методологічного регулювання вказаного процесу. На підтвердження виконання завдання позивач склав службову записку щодо актуальності та достатності діючого механізму регулювання процесу 12.1.2, яка була направлена 28 червня 2024 року на електронну пошту керівника Офісу Правління Національного банку України Ковальовій О.П. Разом з цим, вказана службова записка не містить інформації щодо виконання позивачем роботи саме в період з 12 по 14 червня 2024 року.

Колегія суддів критично ставиться до доводів представника ОСОБА_1 щодо ненадання Національним банком України належних доказів на підтвердження фіксації відсутності його на роботі 12, 13 та 14 червня 2024 року та забезпечення ОСОБА_1 права на надання пояснень з приводу його відсутності на роботі у вказані дні.

ОСОБА_1 не спростовував сам факт відсутності на роботі 12, 13 та 14 червня 2024 року. 05 липня 2024 року він надавав своєму керівнику пояснення з приводу відсутності на роботі у вказані дні, які і були враховані під час винесення оскаржуваного ним наказу про звільнення.

Суд першої інстанції обґрунтовано відхилив доводи ОСОБА_1 щодо видання наказу про звільнення неуповноваженою особою. Сул установив, що Перший заступник Голови Національного банку України ОСОБА_2. підписала оскаржуваний позивачем наказ у межах повноважень, визначених наказом Національного банку України від 05 липня 2024 року № 615-но «Про делегування права підпису документів» та пункту 3 наказу Національного банку від 01 листопада 2022 року № 865-но «Про розподіл функціональних обов`язків між Головою Національного банку України, його першим заступником та заступниками Голови Національного банку України» (зі змінами). Крім того Національний банк України не спростовував наявності повноважень на підписання наказу про звільнення позивача у Першого заступника Голови Національного банку України ОСОБА_2. А відтак, у суду були відсутні достатні підстави для висновку про відсутність у ОСОБА_2. повноважень на підписання оскаржуваного наказу про звільнення позивача.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів не вбачає порушень норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Кротюка Олександра Володимировича, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а рішення Печерського районного суду міста Києва від 23 квітня 2025 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 вересня 2025 року.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Кафідова О.В.

Оніщук М.І.