Справа № 134/1712/24
Провадження № 22-ц/801/1688/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кантониста О. О.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2025 рокуСправа № 134/1712/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О. В.,

суддів: Голоти Л. О., Міхасішина І. В.,

за участю секретаря судового засідання Луцишина О. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕРРАФУД», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, ОСОБА_2 , про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням,

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕРРАФУД», поданою його представником адвокатом Костецькою Поліною Олексіївною, на ухвалу Крижопільського районного суду Вінницької області за результатом розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕРРАФУД» про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, постановлену у цій справі 06 червня 2025 року у с-щі Крижопіль суддею цього суду Кантонистою О.О., дата складення повного судового рішення 11 червня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕРРАФУД» (далі ТОВ «ТЕРРАФУД»), в порядку ч. 2 ст. 432 ЦПК України, звернулося до суду із заявою про визнання виконавчих документів, виданих Крижопільським районним судом Вінницької області у вищевказаній цивільній справі, такими, що не підлягають виконанню.

Вказана заява обґрунтована тим, що 04 квітня 2025 року рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області частково задоволено позов ОСОБА_1 до ТОВ «ТЕРРАФУД» про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Стягнено з ТОВ «ТЕРРАФУД» на користь ОСОБА_1 50 000 грн на відшкодування моральної шкоди, а також 5 000 грн витрат на професійну правничу допомогу. В решті позову відмовлено. Також стягнуто з ТОВ «ТЕРРАФУД» на користь держави судовий збір в сумі 1 211, 20 грн.

Станом на 05 травня 2025 року ТОВ «ТЕРРАФУД» виконало зазначене рішення суду в добровільному порядку у повному обсязі. При цьому, заявником, на виконання положень п. 164.2.14, 164.2.17 Податкового кодексу України, при сплаті на користь ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 55 000 грн (50 000 грн моральної шкоди + 5 000 грн витрат на професійну правничу допомогу) було утримано та сплачено до державного бюджету суму податків, а саме: ПДФО у розмірі 4 140,00 грн та військовий збір у розмірі 1 150 грн.

Однак, згодом відповідачу стало відомо, що Крижопільським районним судом Вінницької області було видано виконавчі листи на виконання рішення суду від 04 квітня 2025 року по справі № 134/1712/24 за заявою позивача.

З огляду на викладене, оскільки заявник вважає, що рішення суду виконане ним добровільно, наявні підстави для визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню.

06 червня 2025 року ухвалою Крижопільського районного суду Вінницької області у задоволенні вищевказаної заяви відмовлено.

Не погодившись із такою ухвалою суду, ТОВ «ТЕРРАФУД», через свого представника адвоката Костецьку П.О., подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, просить ухвалу суду скасувати та задовольнити вимоги заяви про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню.

В обґрунтування апеляційної скарги представник ТОВ «ТЕРРАФУД» зазначає, що сума моральної шкоди, а також стягнуті на користь позивача судові витрати, які необхідно було сплатити відповідачу на користь позивача за рішенням суду від 04 квітня 2025 року, включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податків та оподатковується податком.

При цьому, скаржник вважає, що суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, помилково ототожнив відшкодування моральної шкоди, завданої життю та здоров`ю, з іншим відшкодуванням моральної шкоди, яке підлягає оподаткуванню в разі перевищення її розміром чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року.

За таких обставин, апелянт переконаний, що загальна сума зарахування позивачеві складала 49 710 грн, яка й була перерахована відповідачем та яка повністю покриває суму до сплати за рішенням із вирахуванням податків.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін з огляду на таке.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що у вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ТОВ «ТЕРРАФУД» про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (том 1 а.с. 1-9).

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказував, що 23 лютого 2023 року вироком Крижопільського районного суду Вінницької області у справі № 134/541/22 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 грн, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

Із вказаного вироку суду вбачається, що ОСОБА_2 29 квітня 2021 року близько 10 год. 24 хв., рухаючись автомобілем марки ГАЗ 3307, д.н.з. НОМЕР_1 , по автодорозі Т-02-02 сполученням Крижопіль - Жабокрич Вінницької області, між с. Жабокрич та смт. Крижопіль Тульчинського району Вінницької області, поблизу з`їзду до кафе «Ліс» у напрямку до смт. Крижопіль, не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечної швидкості руху керованого автомобіля, в порушення вимог п. 10.1, п. 11.3 Правил дорожнього руху України, здійснив виїзд на зустрічну смугу руху, де в цей час рухався автомобіль VolkswagenT4, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок чого відбулось зіткнення транспортних засобів.

При цьому, у вироку було вказано, що автомобіль марки ГАЗ 3307, д.н.з. НОМЕР_1 , належить ТОВ «Крижопільський сироробний завод», однак під час розгляду справи було встановлено, що ОСОБА_2 станом на квітень 2021 року перебував у трудових відносинах з ТОВ «ТЕРРАФУД» та вчинив ДТП 29.04.2021 року під час виконання трудових обов`язків.

В результаті зіткнення, ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми - забою головного мозку середньої важкості, перелому вилично-скроневої дуги зліва зі зміщенням уламків, забитих ран та саден на обличчі; закритих переломів 2, 3, 4 ребер зліва, закритого багатоуламкового перелому обох кісток правої гомілки зі зміщенням уламків, забитої рани на тильній поверхні правої кисті, синців та саден в ділянках грудної клітки та нижніх кінцівках.

У кримінальному провадженні № 0000088, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29 квітня 2021 року за даним фактом, під час досудового розслідування було проведено судово-медичну експертизу, за результатами якої надано висновок експерта № 089 від 16 листопада 2021 року.

В подальшому під час судового розгляду кримінального провадження за ухвалою Крижопільського районного суду Вінницької області від 20 червня 2022 року комунальною установою «Вінницьке обласне бюро судово-медичної експертизи» було проведено комісійну судово-медичну експертизу та надано висновок експертів № 44-к від 24 червня 2022 року, яким підтверджено, що отримані ОСОБА_1 під час ДТП 29.04.2021 тілесні ушкодження належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Позивач вказував, що у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями він змушений був проходити тривале лікування.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди йому завдано суттєвої моральної шкоди, пов`язаної з безпосередніми стражданнями від отриманих тілесних ушкоджень, а також подальшими переживаннями з приводу обставин і наслідків події ДТП, в тому числі наслідків для його здоров`я.

Зважаючи на характер отриманих ушкоджень здоров`я, які відносяться до середнього ступеню тяжкості, беручи до уваги час та рівень зусиль, які він змушений був докладати для відновлення стану здоров`я, позивач оцінив завдану йому моральну шкоду в розмірі 100 000 грн, а також витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн, які просив стягнути з відповідача.

04 квітня 2025 року рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області частково задоволено позов ОСОБА_1 до ТОВ «ТЕРРАФУД» про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Стягнено з ТОВ «ТЕРРАФУД» на користь ОСОБА_1 50 000 грн на відшкодування моральної шкоди, а також 5 000 грн витрат на професійну правничу допомогу. В решті позову відмовлено. Також стягнуто з ТОВ «ТЕРРАФУД» на користь держави судовий збір в сумі 1 211, 20 грн (том 1 а.с. 22-29).

16 травня 2025 року представник ОСОБА_1 адвокат Глушкова О.І. подала до суду заяву про видачу виконавчих листів у даній справі (том 2 а.с. 49).

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що, сума, стягнута з ТОВ «ТЕРРАФУД» на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди у зв`язку із отриманням останнім тілесних ушкодження середньої тяжкості під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 29 квітня 2021 року, не підлягає оподаткуванню, адже предметом позову у даній справі була саме моральна шкода, завдана здоров`ю позивача ОСОБА_1 .

Крім того, суд вказав, що компенсація судових витрат за своєю правовою природою є обов`язковим відшкодуванням, передбаченим законом, і фактично є формою відшкодування збитків за матеріальну шкоду, заподіяну особі неправомірними діями/бездіяльністю, рішеннями іншої сторони у справі та вимушеними матеріальними втратами, які особа зазнала у зв`язку зі зверненням за судовим захистом.

Отже, суд вважав, що сума судових витрат, зокрема витрат на професійну правничу допомогу, яка відшкодовується особі за рішенням суду, не включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу такого платника.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 23 ЦК України кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою зокрема щодо членів її сім`ї.

За змістом статті 1167 ЦК України, якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Гроші виступають еквівалентом завданої моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою справедливої сатисфакції потерпілому. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20, від 23 листопада 2022 року у справі № 686/13188/21, від 19 квітня 2023 року у справі № 336/10216/21.

Щодо питання включення стягнутих за рішенням суду сум на відшкодування шкоди життю та здоров`ю до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку Верховним Судом сформовано усталену практику щодо застосування норм ПК України.

Так, у постанові Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 598/438/21 (провадження № 61-283св22) викладено такі правові висновки:

Відповідно до статті 18 ПК України податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов`язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків. Податкові агенти прирівнюються до платників податку і мають права та виконують обов`язки, встановлені цим Кодексом для платників податків.

Згідно з підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 163.1 статті 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України. Базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом (пункт 164.1 статті 164 ПК України та підпункт 164.1.1 цього пункту).

Відповідно до пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або у розмірі, визначеному законом. У попередній редакції зазначена норма права передбачала, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю.

Тобто з 23 травня 2020 року пункт «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України доповнено словами «а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом».

Граматичне та системне тлумачення зазначеного пункту ПК України у чинній редакції дозволяє зробити висновок, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються: 1) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди; 2) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди життю та здоров`ю; 3) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Отже, як до 23 травня 2020 року, так і чинним податковим законодавством передбачено, що стягнуті за рішенням суду суми на відшкодування шкоди життю та здоров`ю не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

Зазначене узгоджується з висновком, викладеним у постановах Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 180/683/13, від 05 червня 2019 року у справі № 227/130/14-ц, від 03 червня 2021 року у справі № 180/407/20.

З урахуванням обставин справи, наведеного нормативно-правового регулювання, а також правових позицій касаційного суду, суд першої інстанції вірно встановив, що сума моральної шкоди, стягненої на підставі рішення суду від 04 квітня 2025 року, завдана життю та здоров`ю позивача ОСОБА_1 , а тому дійшов правильного висновку, що така сума відшкодування не підлягає оподаткуванню.

Відповідно до п.п. 14.1.54 п. 14.1 ст. 14 ПК України дохід з джерелом його походження з України - це будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

До загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий таким платником як додаткове благо у вигляді, зокрема, суми грошового відшкодування будь-яких витрат, крім тих, що обов`язково відшкодовуються згідно із законом за рахунок бюджету або звільняються від оподаткування згідно з розділом IV Податкового кодексу (п.п. "г" п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164).

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно із ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками визнаються витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Як вбачається з матеріалів справи, з метою відновлення своїх порушених прав позивач вимушений був звернутись до суду, сплативши судовий збір, а також до фахівця в галузі права, сплативши вартість його послуг, у зв`язку із чим поніс матеріальні витрати, чим зазнав реальних збитків в розумінні ст. 22 ЦК України.

Отже, судові витрати, зокрема витрати на професійну правничу допомогу, у даному випадку є збитками у розумінні підпункту "а" підпункту 164.2.14 пункту 164.2 ст. 164 ПК України та не відносяться до загального оподатковуваного доходу платника податків.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ТОВ «ТЕРРАФУД» про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду і не вказують на незаконність оскаржуваної ухвали, що було б підставою для скасування чи зміни цієї ухвали, а тому апеляційну скаргу відповідно до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕРРАФУД», подану його представником адвокатом Костецькою Поліною Олексіївною, залишити без задоволення, а ухвалу Крижопільського районного суду Вінницької області за результатом розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕРРАФУД» про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню від 06 червня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді: Л. О. Голота

І. В. Міхасішин