Справа № 466/3617/25
Провадження № 2/466/2018/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2025 року Шевченківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Зими І.Є.

при секретарі Васинчик М.О.

з участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача Гавдик М.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Перша соціальна медична лабораторія «Ескулаб» про стягнення заробітної плати ,-

встановив :

16.04.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного підприємства «Перша соціальна медична лабораторія «Ескулаб», в якому просить стягнути компенсацію за невикористану додаткову (соціальну) відпустку за період 2018-2025 років , в розмірі 78330,54 грн, кошти нараховані у зв"язку з тимчасовою непрацездатністю , за період 02.12.2024 по 11.12.2024 , в розмірі 17370,12 грн та заборгованість із виплати заробітної плати в розмірі 48040,04 грн за період грудень 2024-січень 2025 років.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він у період із 28.02.2018 року перебував у трудових відносинах із Приватним підприємством «Перша соціальна медична лабораторія «Ескулаб», займаючи посаду юрисконсульта. 01.11.2021 року був переведений на посаду Заступника начальника юридичного відділу, а згодом Заступника директора з правових питань.

Позивач вважає, що відповідачем не виплачено належну йому заробітну плату та інші виплати після звільнення з роботи.

Так, 25.01.2025 поштовим відправленням позивачем отримано Наказ №2001/8-к.тр від 20.01.2025 року, яким його звільнено за прогул без поважних причин, п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Разом із таким, також отримано лист від 20.01.2025 вих. №2001/2, згідно з яким нарахована сума при звільненні становить 129195,49 грн.

У таку суму входила компенсація щорічної відпустки за 2018-2019 роки та частина заробітної плати, однак, не входила компенсація додаткової відпустки, як працівнику, який має на утриманні двох неповнолітніх дітей, в тому числі дитину-інваліда.

Позивач вказує, що на поштову адресу відповідача було надіслано вимогу про виплату компенсації за невикористану додаткову відпустку в кількості 17 днів на рік за період 2018-2025 років, а 02.04.2025 йому надійшов лист від відповідача, у якому останнім відмовлено у виплаті компенсації за невикористану додаткову відпустку.

Поряд із цим, позивач зазначає, що відповідачем не виплачено допомогу у зв?язку з тимчасовою непрацездатністю (лікарняні) в розмірі 17370,12 грн за період із 02.12.2024 по 11.12.2024, наявність якої обґрунтовує листом Пенсійного фонду України від 04.02.2025 №2527-2676/М-53/8-1300/25 та випискою із банківської картки.

Наказом №0705/3-к.тр позивача переведено на посаду Заступника директора із правових питань Приватного підприємства «Перша соціальна медична лабораторія «Ескулаб», відповідно до якого йому було встановлено посадовий оклад в розмірі 62100 грн.

Тому вважає, що відповідач здійснював виплату заробітної плати не в повному обсязі та з порушенням строків визначених трудовим законодавством, що підтверджується випискою із зарплатної банківської картки, виданої АТ «Ощадбанк» та наданим ним розрахунком.

Покликається на акт від 29.01.2025 №ЗХ/ЛВ/1755/39, складений Західним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці за результатами перевірки.

За таких обставин позивач вважає, що з відповідача підлягає стягненню у судовому порядку 78330,54 грн компенсації за невикористану додаткову (соціальну) відпустку, лікарняних в розмірі 17370,12 грн та заборгованість із виплати заробітної плати в сумі 48040,04 грн за період грудень 2024-січень 2025 років.

Ухвалою суду від 28.04.2025 року провадження у справі відкрито та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного провадження.

22.05.2025 року через систему «Електронний Суд» надійшов відзив на позов.

Сторона відповідача проти позову заперечує повністю та зазначає, що поштовим відправленням підприємство отримало лист під назвою «Вимога про розрахунок», у якому позивач звернувся з вимогою «провести із ним повний розрахунок та перерахувати на його зарплатний картковий рахунок грошові кошти за компенсацію додаткової відпустки як працівника, що має на утриманні двох неповнолітніх дітей (дитину-інваліда) в кількості 17 днів на рік за період 2018-2025».

Згодом ознайомившись із змістом такого листа, ПП «ПСМЛ «Ескулаб» надало відповідь, датовану 02 квітня 2025 року, у якій зазначено, що 15.04.2021 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення рівних можливостей матері та батьку у догляді за дитиною» №1401-ІХ, яким визначено право батька на отримання такого виду відпустки. Згаданий закон набув чинності лише 09 травня 2021 року. Відповідно зазначений обліковий період із 2018-2020 роки взагалі не може братись до уваги.

Відповідач звертає увагу, що до надісланого листа позивачем долучено копію «електронної трудової книжки ОСОБА_2 », що не свідчить про факт невикористання соціальної відпустки його дружиною.

Також відповідач зазначає, що у період із 2021-2025 року позивач жодного разу не звертався із заявою про отримання такого виду соціальної відпустки, не надавав жодних доказів невикористання його дружиною такого виду відпусткою. До того ж, впродовж трудових відносин та станом на момент звільнення ОСОБА_1 , правові підстави для надання такого виду соціальної відпустки та згодом компенсації у зв?язку з її не використанням були відсутні.

Вказує, що позивач покликається на те, що він є батьком дитини з інвалідністю. Проте посвідчення серії НОМЕР_1 подано ним як додаток до Листа від 03 березня 2025 року вже після припинення трудових відносин між ним та роботодавцем, а тому у ПП «ПСМЛ «Ескулаб» не виникало жодного обов?язку щодо позивача про надання соціальної відпустки як батькові, що має дитину із інвалідністю.

Щодо невиплати допомоги по тимчасовій непрацездатності у період із 02 грудня по 06 грудня 2025 року зазначає, що допомога по тимчасовій непрацездатності за такий період є виплаченою у повному обсязі, що підтверджується Відомістю на виплату готівки №705 (лікарняні за грудень 2024 року) з вставним аркушем до додатка №705 і власноручним підписом позивача навпроти одержання 8685,06 грн.

Стосовно виплати лікарняних за період із 07 грудня по 11 грудня відповідач пояснює, що 06 січня 2025 року ПП «ПСМЛ «Ескулаб» через електронний кабінет Пенсійного фонду України подано Заяву-розрахунок №25-1, у т.ч. на виплату за листками непрацездатності №27603021-1 за період тимчасової непрацездатності з 07.12.2024 по 11.12.2024 року (під номером 9 у Додатку 1 «І. Матеріальне забезпечення» до Заяви-розрахунку).

07 січня 2025 року на поточний рахунок ПП «ПСМЛ «Ескулаб» IBAN НОМЕР_2 в АТ ОТБ банк надійшли кошти відповідно до поданої Заяви-розрахунку, у тому числі для виплати за листками тимчасової непрацездатності позивача.

Однак, із незалежних від ПП «ПСМЛ «Ескулаб» з дати надходження на його рахунок таких коштів і до сьогодні немає можливості розпоряджатись поточним рахунком ПП «ПСМЛ «Ескулаб», на який надійшли кошти від пенсійного органу.

При звільненні згадані суми не було виплачено, оскільки відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника проводиться виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації. Але суми за листками непрацездатності, які надійшли на рахунок підприємства не є такими, «що належать працівнику від підприємства», а є коштами Пенсійного фонду України, тому не можуть бути ані повернуті Пенсійному фонду України (зважаючи на відсутність можливості розпоряджатись рахунком), ані виплачені Позивачеві у зв?язку із обставинами, зазначеними вище.

Тому відповідач визнає позовні вимоги Позивача у частині стягнення допомоги по тимчасовій непрацездатності в розмірі 8685,06 грн (за урахування податків і зборів) за період із 07 грудня по 11 грудня 2025 року.

Щодо невиплати заробітної плати відповідач зазначає, що протягом листопада 2024 року позивач перебував 6 робочих днів (з 19.11.2024 по 20.11.2024 та 26.11.2024 по 29.11.2024 року) у відпустці без збереження заробітної плати у листопаді 2024 року, що підтверджується власноручно написаними заявами, а також Наказом № 1811/6-к.тр від 18.11.2024 та Наказом № 2511/5-к.тр від 25.11.2024.

Сторона підприємства вказує, що позивачем отримано готівкові кошти в розмірі 10090,84 грн за листопад 2024 року, що підтверджується відомістю на виплату готівки № 687 за листопад 2024 року з вставним аркушем до додатка №687 і власноручним підписом позивача навпроти одержання такої суми.

Стосовно виплати заробітної плати у грудні 2024 - січні 2025 року відповідач пояснює, що відповідно до Наказу №2911/1-ОС від 29.11.2024 року «Про затвердження штатного розпису», з 01 грудня 2024 року затверджений новий штатний розклад із змінами та доповненнями (додаток) і посадовий оклад для позивача був встановлений у розмірі 15000 грн, котрий йому було доведено до відома при отриманні авансу за грудень 2024 року.

Також у період з 23.12.2024 по 27.12.2024 відповідно позивач здійснив прогул, а тому виплата заробітної плати за дні прогулу не здійснювалась. З 30.12.2024 по 17.01.2025 позивач був відсторонений від роботи, що підтверджується Наказом від 23 грудня 2024 №2312/1-ОС, який позивачем не оспорюється.

Додатково відповідачем надано розрахунок заробітної плати за зазначений період, відповідно до якого заробітна плата при звільненні виплачена працівникові у повному обсязі.

23.05.2025 в судовому засіданні з"явились позивач та представник відповідача Гавдик М.З., у якому позивач підтримав позовні вимоги, надав пояснення, які викладені у позовній заяві. Представник відповідача, Гавдик М.З., в судовому засіданні надала пояснення, позов визнала частково у частині стягнення допомоги у зв"язку із тимчасовою непрацездатністю за період із 07.12.2024 по 11.12.2024 в розмірі 8685,06 грн, а у решті позовних вимог заперечила.

12.06.2025 через систему «Електронний Суд» від відповідача надійшла заява про виклик свідка.

13.06.2025 через систему «Електронний Суд» від відповідача надійшло клопотання про долучення матеріалів та надання додаткових пояснень, до якої додає особову справу позивача. Вважає, що позивач хибно стверджує, що повідомлення про такі обставини відповідача вже після припинення трудових відносин між ними, робить можливим отримання компенсації у зв`язку із невикористанням соціальноі відпустки. Підсумовує, що документи, що є складовими особовоі справи ОСОБА_1 на момент його звільнення, не свідчили про те, що позивач має та бажає скористатись правом на отримання соціальної відпустки.

25.06.2025 в судовому засіданні з"явились позивач та представник відповідача ОСОБА_3 , у якому судом задоволено заяву про виклик свідка, долучено до матеріалів надану стороною позивача судову практику.

14.07.2025 через «Електронний Суд» позивачем подано заяву, у якій просить долучити рішення Шевченківського районного суду міста Львова до матеріалів справи.

14.07.2025 В судовому засіданні, що відбулось 14.07.25, в якості свідка було допитано ОСОБА_4 . Свідок повідомила, що з 03.12.2024 працює у ПП «ПСМЛ «Ескулаб» на посаді менеджера з кадрового адміністрування. Підтвердила, що 20.12.2024 нею особисто прочитано та доведено до відома працівників, серед яких був і позивач, Наказ №2911/1-ОС від 29.11.2024 «Про затвердження штатного розпису». Повідомила, що поштовими відправленнями надсилались на адресу позивача, проте не були ним отримані, посадові інструкції, колективний договір, правила внутрішнього трудового розпорядку для ознайомлення, оскільки такі ним підписані не були.

Однак, з огляду на відсутність позивача на роботі та саботаж робочого процесу, усю інформацію, зокрема доведення до відома наказу про зменшення посадового окладу відбувалось шляхом цитування таких в присутності працівників.

Відповідно надалі протягом 23-27 грудня 2024 позивача, не було на підприємстві. Свідок повідомила, що саме позивачем зазначено, що відповідно до рішення Міністерства юстиції керівний орган підприємства Дирекція є неповноваженим та нелегітимним. Пояснила, що реальною причиною відсутності позивача на роботі в окреслений період є невизнання керівництва, жодних інших причин ним повідомлено не було.

Повідомила, що підприємством було вжито заходи для з?ясування обставин зловживання деякими працівниками своїми повноваженнями стало відомо, що певними працівниками в період червня та липня 2024 року подано заяви про стягнення премій та заробітних плат, що були або ж безпідставними, або виплаченими. Тому на період проведення службового розслідування таких працівників, зокрема й позивача, відсторонено від роботи відповідно до Наказу №2312/1-ОС від 23.12.2024 року «Про проведення службового розслідування та відсторонення від роботи», який було доведено до відома саме 30.12.2024. Він був складений та підписаний ще 23.12.2024, однак, з огляду на відсутність працівників протягом тижня із 23.12.2024 по 27.12.2024 не було можливості довести до відома. Протягом січня 2025 року підприємством було вжито заходи задля виклику позивача для надання пояснень в межах службового розслідування шляхом надсилання поштових відправлень, повідомлень на месенджери, проте такі залишені без жодної реакції зі сторони працівника.

Надалі 20.01.2025 роботодавцем прийнято рішення щодо звільнення позивача у зв?язку з прогулом. Саме свідком підготовано та надіслано позивачеві розрахунок сум, належних йому при звільнені, які були виплачені. Станом на початок лютого 2025 року жодних застережень з приводу розміру такої суми від працівника не було, а лише у березні 2025 року позивач звернувся до підприємства із листом з приводу виплати компенсації за невикористану соціальну відпустку. Підтвердила, що матеріали особової справи позивача не містили інформації про те, що він є батьком дитини із інвалідністю, а також підтвердження того, що його дружина не отримала компенсації при її звільненні, зокрема й жодної інформації про те, що його дружина не працевлаштована. Позивач жодного разу не звертався із заявою про отримання такого виду відпустки під час роботи на підприємстві із 2018 року, а тому очевидно, що на момент звільнення у роботодавця були відсутні правові підстави для здійснення такої виплати.

Також надала пояснення з приводу неможливості виплати коштів у зв?язку із тимчасовою непрацездатністю за період із 07.12.2024-11.12.2024, що аналогічні викладеному у відзиві. Підтверджує, що усі виплати, зокрема як лікарняні за період 02.12.2024 по 06.12.2024, так і заробітна плата, виплачені у повному обсязі, що підтверджується наданими підприємством відомостями про виплату готівки із власноручним підписом позивача.

Заслухавши пояснення сторін,показання свідка а також дослідивши зібрані докази, з?ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 із 28 лютого 2018 року по 20 січня 2025 року перебував у трудових відносинах Приватним підприємством «Перша соціальна медична лабораторія «Ескулаб», займаючи посаду юрисконсульта. 01.11.2021 року був переведений на посаду Заступника начальника юридичного відділу, а згодом з 07.05.2024 року Заступника директора з правових питань.

Сторонами не заперечується обставина, що 20.01.2025 позивач був звільнений за прогул без поважних причин, п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України відповідно до Наказу №2001/8-к.тр від 20.01.2025. Разом із цим наказом, поштовим відправленням позивачеві надіслано та отримано лист від 20.01.2025 вих. №2001/2, згідно із яким нарахована йому сума при звільненні становить 129195,49 грн.

З приводу вимоги щодо компенсації за невикористану додаткову (соціальну) відпустку за період 2018-2025 років в розмірі 78330, 54 грн, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що у березні 2025 року позивач надіслав на адресу підприємства лист із вимогою про провести розрахунок із ним та перерахувати на його зарплатний картковий рахунок грошові кошти за компенсацію додаткової відпустки як працівника, що має на утриманні двох неповнолітніх дітей (дитину-інваліда) в кількості 17 днів на рік за період 2018-2025. До такого листа долучено копії свідоцтва про народження дітей, посвідчення дитини з інвалідністю, а також витяг із трудової книжки дружини для підтвердження відсутності трудових відносин.

У квітні 2024 року на такий лист відповідачем надано відповідь,згідно якої підприємством відмовлено у проведені такої виплати з огляду на те, що у роботодавця станом на час існування між ними трудових відносин , були відсутні підстави для виплати компенсації за невикористану соціальну відпустку. Зазначає, що до 2020 року позивач взагалі не мав такого права, відповідно нарахування за 2018-2020 роки є безпідставним, також вказує, що позивачем не надано доказів того, що його дружина не використала таку відпустку.

Суд погоджується із доводами відповідача, що до 2020 року батько не мав права отримувати такого виду відпустку, оскільки таке мала лише матір, отже, лише після прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення рівних можливостей матері та батьку у догляді за дитиною» №1401-ІХ, яким визначено право батька на отримання такого виду відпустки. Відповідно період із 2018-2020 роки судом до уваги не береться.

Безпосередньо досліджені судом матеріали особової справи працівника , ОСОБА_1 , не містили відомості про те, що позивач є батьком дитини з інвалідністю, а також документів, які б підтверджували те, що його дружина не використала такого виду соціальну відпустку чи ж не отримала такої компенсації при звільнені.

Отже, можна дійти висновку, що станом на момент звільнення у роботодавця не було інформації щодо працевлаштування дружини позивача, використання нею такого права на соціальну відпустку чи отримання компенсації.

Позивачем надано Довідку від 11.04.2025, зі змісту якої вбачається, що за період із 2015-2022 рік його дружина не користувалась правом на додаткову відпустку працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину особу з інвалідністю. Однак, такий доказ не є достатнім для встановлення обставини неотримання компенсації внаслідок звільнення її у 2022 року.

У постанові від 03 листопада 2021 року справі № 387/326/20 суд касаційної інстанції зазначив, що реалізуючи права і виконуючи обов`язки, суб`єкти трудових правовідносин зобов`язані утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди працівнику, роботодавцю, довкіллю або державі. Не допускаються дії працівника чи роботодавця, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Під зловживанням трудовим правом для сторін трудових відносин варто розуміти особливу недобросовісну поведінку, пов`язану з навмисним створенням для працівника та (або) роботодавця ситуації правової невизначеності за межами права, з порушенням принципів справедливості, добросовісності та розумності.

Характерними рисами зловживання правом працівником як суб`єктом трудових правовідносин є: 1) така поведінка завжди є несумлінною; 2) працівник діє навмисно, бажаючи одержати певну вигоду (наприклад, отримати середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу); 3) його поведінка здатна завдати шкоди роботодавцю або заподіює її.

Тож, оскільки за весь період перебування у трудових відносинах із відповідачем він жодного разу не виявляв бажання використати такого виду відпустку, не повідомляв про наявність у нього підстави для отримання такої та не вчиняв жодних дій, спрямованих на реалізацію його трудових прав, у роботодавця був відсутній обов?язок здійснити компенсацію невикористаної соціальної відпусток. Разом з тим, таке право реалізується працівником в межах існування трудових відносин, а в разі виплати компенсації повинні існувати об?єктивні та безаперечені умови за яких роботодавець очевидно повинен був здійснити таке нарахування, в той час як між сторонами такі відносини припинені ще у січні 2025 року, а наявні документи не були достатніми для проведення розрахунку за такою вимогою.

У період із 02.12.2024 по 11.12.2024 року позивач перебував у відпустці через тимчасову непрацездатність (хворобу) перебував на лікарняному, у зв`язку з чим, в грудні 2024 в електронному реєстрі Пенсійного фонду України було створено наступні електронні листки непрацездатності: Електронний листок непрацездатності № 27512684-1 за період тимчасової непрацездатності Позивача з 02.12.2024 по 06.12.2024 та Електронний листок непрацездатності №27603021-1 за період тимчасової непрацездатності Позивача з 07.12.2024 по 11.12.2024.

У відповідності до п.1 ч.1 ст. 15 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі страхових виплат, які повністю або частково компенсують втрату заробітної плати (доходу), у разі настання одного з таких страхових випадків, зокрема тимчасова непрацездатність внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, а також тимчасова непрацездатність на період реабілітації внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві.

Допомога по тимчасовій непрацездатності у випадках, зазначених у пунктах 1 і 7 частини першої цієї статті, виплачується уповноваженим органом управління застрахованим особам з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності) відповідно до законодавства, незалежно від звільнення, припинення підприємницької або іншої діяльності застрахованої особи в період втрати працездатності, у порядку та розмірах, встановлених законодавством.

Оплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності у випадках, зазначених у пунктах 1 і 7 частини першої цієї статті, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Тому оплата перших 5 днів тимчасової непрацездатності за загальним захворюванням здійснюється за рахунок коштів роботодавця. Якщо період непрацездатності триває понад 5 днів - з 6-го дня страхову виплату фінансує Пенсійний фонд України.

Не пізніше трьох робочих днів після надходження заяви-розрахунку Роботодавця Пенсійний фонд України здійснює фінансування виплати на окремий рахунок страхувальника. Роботодавець, отримавши кошти на рахунок, як правило, не пізніше найближчого дня, встановленого для виплати заробітної плати, здійснює виплату допомоги застрахованій особі.

Судом встановлено, що допомога по тимчасовій непрацездатності в розмірі у 8 685, 06 грн. за перші п?ять днів непрацездатності позивача, які належать йому від роботодавця, є виплаченими йому в повному обсязі, що підтверджується відомістю на виплату готівки №705 (лікарняні за грудень 2024 року) з вставним аркушем до додатка №705 і підписом позивача навпроти одержання 8 685, 06 грн.

У відповідності до п.1 ч.2 ст.15 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», роботодавець зобов`язаний надавати та оплачувати застрахованим особам у разі настання страхового випадку відповідний вид матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг згідно із цим Законом.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» страхувальник зобов`язаний: надавати та оплачувати застрахованим особам у разі настання страхового випадку відповідний вид матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг згідно із цим Законом.

Частиною 1 статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що фінансування страхувальників для надання матеріального забезпечення застрахованим особам здійснюється робочими органами Фонду в порядку, встановленому правлінням Фонду. Підставою для фінансування страхувальників робочими органами Фонду є оформлена за встановленим зразком заява-розрахунок, що містить інформацію про нараховані застрахованим особам суми матеріального забезпечення за їх видами. Робочі органи Фонду здійснюють фінансування страхувальників протягом десяти робочих днів після надходження заяви. Згідно частини 2 вказаної статті страхувальник відкриває окремий поточний рахунок для зарахування страхових коштів у банках у порядку, встановленому Національним банком України. Кошти Фонду, що надходять на зазначений рахунок, обліковуються на окремому субрахунку. Страхові кошти, зараховані на окремий поточний рахунок у банку або на окремий рахунок в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, можуть бути використані страхувальником виключно на надання матеріального забезпечення та соціальних послуг застрахованим особам. Страхові кошти, зараховані на окремий рахунок, не можуть бути спрямовані на задоволення вимог кредиторів, на стягнення на підставі виконавчих та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до закону.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.01.2025 року ПП «ПСМЛ «Ескулаб» через електронний кабінет Пенсійного фонду України подано Заяву-розрахунок №25-1, у т.ч. на виплату за листками непрацездатності №27603021-1 за період тимчасової непрацездатності з 07.12.2024 по 11.12.2024 року (під номером 9 у Додатку 1 «І. Матеріальне забезпечення» до Заяви-розрахунку).

Однак, відповідно до пояснень відповідача та показань свідка з незалежних від ПП «ПСМЛ «Ескулаб» з дати надходження на його рахунок таких коштів і до сьогодні немає можливості розпоряджатись поточним рахунком ПП «ПСМЛ «Ескулаб», на який надійшли кошти від пенсійного органу за наступні п?ять днів непрацездатності, тому відповідачем частково визнано позовні вимоги у частині стягнення допомоги по тимчасовій непрацездатності в розмірі 8 685, 06 грн. за період із 07 грудня по 11 грудня 2025 року.

Щодо заборгованості з виплати заробітної плати позивачеві у розмірі 48040,04 грн, то суд приходить до наступного висновку.

Суд звертає увагу, що позивач звернувся із вимогою про стягнення заробітної плати за період із грудня 2024 року по січень 2025 року, зокрема із прохальної частини вбачається те, що позивач просить стягнути заборгованість саме за такий період. Однак, із описової частини позову вбачається, що позивачем надано розрахунок і за листопад 2024, проте у свою чергу навіть попри це, стороною відповідача надано належні, допустимі та достатні докази на підтвердження обставини виплати позивачеві заробітної плати за листопад 2024 року в повному обсязі.

Судом встановлено, що з 19.11.2024 по 20.11.2024 та 26.11.2024 по 29.11.2024 позивач перебував у відпустці без збереження заробітної плати, що підтверджується наданими стороною відповідача доказами, зокрема власноручно написаними заявами від 18.11.2025 та 25.11.2025, а також Наказом № 1811/6-к.тр від 18.11.2024 та Наказом № 2511/5-к.тр від 25.11.2024.

Також відповідачем надано витяг зі штатного розпису, зі змісту якого вбачається, що посадовий оклад заступника директора з правових питань (займана позивачем посада) з 01 жовтня 2024 року становив 68 300 грн.

Тож, суд погоджується із розрахунком відповідача, відповідно якого загальна сума фактично відпрацьованих днів становить 15. Сума заробітної плати за день 68 300:21 (кількість робочих днів у місяці) = 3 252,38095 грн. (без урахування податків і зборів); сума заробітної плати за 15 робочих днів: 3 252,38095Х15=48 785,7143. За вирахуванням податків сума заробітної плати до виплати (на руки) становить: 48 785,7143 (18%+1,5%) = 39 272,5 грн.

Сторонами визнаються обставини виплати 22.11.2024 авансу за першу половину листопада 2024 року у сумі 26 181,66 грн, а також 06.12.2024 заробітної плати за 2 половину листопада 2024 року в розмірі 3 000, 00 грн.

Судом також встановлено, що відповідно до відомості на виплату готівки № 687 за листопад 2024 року, наданої відповідачем, підтверджується обставина отримання 10 090, 84 грн. заробітної плати за листопад 2024 року.

З приводу виплати заробітної плати за грудень 2024 - січень 2025 року, суд, враховуючи надані сторонами докази, дійшов до висновку, що наданий відповідачем розрахунок є вірним, та погоджується із таким в повному обсязі.

Беззаперечною є та обставина, що у грудні 2024 року позивач перебував на лікарняному 8 робочих днів. Також суд бере до уваги, надані відповідачем акти про відсутність на роботі позивача за 23, 24, 26, 27 грудня.

Кількість робочих днів у грудні становить 9; 71 400 грн.:21х7 роб.днів= 23 800 грн. без вирахування податків і зборів. та 2 робочих дні (30, 31 грудня 2024 року), посадовий оклад 15 000 грн.:21х2=1 428, 57143 грн. без вирахування податків і зборів.

Таким чином, заробітна плата за грудень 2024 року складає: 23 800 грн.+ 1 428, 57143 грн. 23% = 19 426 грн.

Сторонами визнаються обставини виплати 20.12.2024 готівковими коштами заробітну плату за першу половину грудня у розмірі 1 100, 00 грн. відповідно до відомості на виплату готівки №727 та 10.01.2025 заробітної плату за 2 половину грудня у розмірі 18 326,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №944 від 10.01.2025 року та випискою по картковому рахунку позивача.

Кількість робочих днів у січні становила 13, тож у врахуванням посадового окладу в розмірі 15 000 грн: 22 робочих дні в місяці х 13 днів = 8 863,64 грн.

Судом встановлено, що відповідно до наданої платіжної інструкції №1989 від 04.02.2025 року, заробітна плата за січень та компенсація за невикористану відпустку сплачена позивачу 04.02.2025 року.

Суд, враховуючи показання свідка, котра була допитана у судовому засіданні, встановив, що Наказ №2911/1-ОС від 29.11.2024 року «Про затвердження штатного розпису» було доведено до відома позивача 20.12.2024 року. Затверджений в цьому наказі посадовий оклад для розрахунку заробітної плати для такого працівника застосовувався вже після повідомлення про такі зміни. Зокрема, така обставина підтверджується наданим Наказом №2712/5-ОС від 27.12.2024, зі змісту якого вбачається, що у зв?язку з ознайомленням працівників 20.12.2024 року про зміни розміру оплати праці, з 21.12.2024 виплата заробітної плати позивача здійснювалась із посадового окладу 15 000 грн.

Також суд звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів, що Наказ №2911/1-ОС від 29.11.2024 року «Про затвердження штатного розпису», яким зменшено посадовий оклад позивача, було оскаржено у встановленому законодавством порядку.

Тож, на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, оцінивши надані сторонами докази, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов до висновку, що зазначені вимоги позивача підлягають до часткового задоволення.

Враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку що вимоги позивача підлягають до часткового задоволення.

До стягнення з відповідача підлягають судові витрати в розмірі 3028 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76, 81, 141, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд ,-

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства «Перша соціальна медична лабораторія «Ескулаб» в користь ОСОБА_1 невиплачені кошти по тимчасовій непрацездатності в розмірі 8 685, 06 грн. (вісім тисяч шістсот вісімдесят п?ять грн.) 06 коп.

В решті вимог відмовити.

Стягнути з Приватного підприємства «Перша соціальна медична лабораторія «Ескулаб» в дохід держави судовий збір у розмірі 3 028 ( три тисячі двадцять вісім ) грн.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з моменту оголошення його тексту,безпосередньо до Львівського апеляційного суду .

Повний текст судового рішення виготовлено та оголошено 10 вересня 2025 року .

Учасники справи :

Позивач : ОСОБА_1 ; ІПН НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ;

Відповідач : Приватне підприємство «Перша соціальна медична лабораторія «Ескулаб», Код ЄДРПОУ 36544827, м. Львів вул. Шевченка, 313.

Суддя І. Є. Зима