КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 361/392/24 Головуючий у суді І інстанції: Петришин Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Болотова Є.В., Музичко С.Г.,

секретар судового засідання: Янчук І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Запорізький обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України», третя особа: Професійна спілка працівників атомної енергетики та промисловості України про стягнення заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2024 року до Броварського міськрайонного суду Київської області надійшла вказана позовна заява ОСОБА_1 до Державної установи «Запорізький обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України».

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що вона працює ДУ «Запорізький обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» на посаді заступника завідувача відокремленого підрозділу «Васильківський відділ Державної установи «Запорізький обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України». У зв`язку з військовою агресією рф проти України частина Запорізької області опинилася в окупації, зокрема, й територія, де розташований відокремлений підрозділ «Васильківський відділ Державної установи «Запорізький обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України». У зв`язку з цим, наказом № 147-к від 16.02.2023 оголошено простій не з вини працівників до припинення обставин, що викликали простій. Підставою для оголошення простою у вищевказаному наказі зазначений Указ Президента України «Про введення воєнного стану в Україні». Відповідно до довідки, наданої відповідачем, за час простою позивачу нараховувалася заробітна плата у розмірі 7 408,70 грн. на місяць. Однак, розмір середньої заробітної плати на час запровадження простою складав 30 488,10 грн.

Посилаючись на викладене, а також те, що заробітна плата за час простою ОСОБА_1 виплачувалася в меншому розмірі, ніж це передбачено нормами колективного договору, позивач просила стягнути з Державної установи «Запорізький обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» частину заробітної плати за період з лютого по червень 2023 року у розмірі 104 512,84 грн.

20 лютого 2024 року до суду першої інстанції надійшов відзив Державної установи «Запорізький обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому відповідач заперечував проти заявлених вимог, оскільки вважає їх немотивованими та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону. В обґрунтування своїх заперечень посилався на те, що при запровадженні режиму простою для позивача, відповідачем дотримано гарантії з оплати праці, які закріплені у статті 113 КЗпП України та постанові КМУ «Деякі питання оплати праці працівників державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, що фінансуються або дотуються з бюджету, в умовах воєнного стану» від 07.03.2022 № 221, а також інших законодавчих актах України та локальному акті ДУ «Запорізький ОЦКПХ МОЗ», які регулюють питання оплати праці.

Представник відповідача звертав увагу суду на те, що у 2022 році будівлі та майно деяких відокремлених підрозділів Центру захоплені тимчасовою окупаційною владою російської федерації. Енергодарське відділення відокремленого підрозділу «Василівського відділу ДУ «Запорізький ОЦКПХ МОЗ» територіально знаходиться на тимчасово окупованій території Запорізької області, внаслідок чого відокремлений підрозділ позбавлений можливості проводити роботу. У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ (із змінами) на території України з 24.02.2022 введено воєнний стан, який діє на теперішній час. З метою дотримання прав працівників, які знаходились на тимчасово окупованій території Центром були видані накази про дистанційну роботу працівників, деяким працівникам за їх заявами призупинено дію трудових договорів на час воєнного стану, деяких відповідно до законодавства України виведено на простій. Згадані вище накази не оскаржено, вони не скасовані і невизнані неправомірними, або прийнятими з порушенням вимог законодавства України.

Так, 16 лютого 2023 року генеральним директором ДУ «Запорізький ОЦКПХ МОЗ» Тищенко Т.М. видано наказ № 147-к, яким оголошено простій не з вини працівників до припинення обставин, що викликали простій, працівникам, містом роботи яких визначено Енергодарське відділення ВП «Василівський відділ ДУ «Запорізький ОЦКПХ МОЗ» та відповідно до пункту 4 вказаного наказу визначено здійснювати оплату працівників, які перебувають у простої згідно з наказом ДУ «Запорізький ОЦКПХ МОЗ» від 01.04.2022 № 36 «Про оплату часу простою працівників ДУ «Запорізький ОЦКПХ МОЗ». Вищезазначеним наказом, виданим відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07.03.2022 № 221 «Деякі питання оплати праці працівників державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, що фінансується або дотуються з бюджету, в умовах воєнного стану» визначено оплату часу простою працівників у розмірі посадового окладу (з підвищеннями) з урахуванням передбачених законодавством обов`язкових доплат.

Крім того, відповідач вказує на те, що на адресу ДУ «Запорізький обласний центр контролю та профілактики хвороб МОЗ України» надійшли звернення працівників Енергодарського відділення відокремленого підрозділу «Василівський відділ ДУ «Запорізький ОЦКПХ МОЗ» щодо соціального захисту працівників, які перебувають на простої, й за результатами зборів трудового колективу прийнято протокольне рішення № 1 від 15.03.2023 про виплату працівникам, які перебувають на простої не 2/3 від посадового окладу, а більший розмір заробітної плати в межах посадового окладу з надбавкою за вислугу років за умови наявності економії фонду заробітної плати.

Відповідач звертав увагу суду на те, що ДУ «Запорізький ОЦКПХ МОЗ» оголошено простій саме відповідно до ч. 1 ст. 113 КЗпП України не з вини працівника, відповідно до вимог законодавства у зв`язку з веденням в дію воєнного стану з оплатою згідно вимог КЗпП України, не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Посадовий оклад ОСОБА_1 , відповідно до штатного розпису визначено у розмірі 5699,00 гривень, і у випадку виплати ОСОБА_1 2/3 посадового окладу, останній повинно бути нараховано до виплати, з відповідними податками і зборами 3799,33 гривень, а не середній заробіток у розмірі 30488,10 гривень.

Посилаючись на все вищезазначене, ДУ «Запорізький обласний центр контролю та профілактики хвороб МОЗ України» просило відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 лютого 2025 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, 12 травня 2025 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що суд першої інстанції зробив висновок про правомірність оголошенні простою виключно на підставі ч. 1 ст. 113 КЗпП України зіставляючи з нормами передбаченими ч. 3 ст. 113 КЗпП України. При цьому в оскаржуваному рішенні не надається оцінка обставинам, які вказують на недотримання відповідачем положень 13, 18 КЗпП України, Закону України «Про колективні договори і угоди», Колективного договору.

Статтями 13, 18 КЗпП України визначено, що Колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги, положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи і є обов`язковими як для власника або уповноваженого ним органу, фізичної особи, яка використовує найману працю, так і для працівників.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали.

Колективний договір Державної установи «Запорізький обласний цента контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» містить норми, які визначають порядок оплати робочого часу за вимушені простої. Так, пунктом 7.10 Колективного договору встановлено, що якщо створилася виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров`я працівника або для оточуючих його людей, чи для виробничого або навколишньою середовища, то за період простою з цих причин, що виникли не з вини працівника, за ним зберігається середній заробіток.

В Рішенні суду суд посилається на .п. 1.1 п. 1 розд. II наказу Міністерстві охорони здоров`я України «Про затвердження Державних санітарних норм ті правил «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості ті небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу» від 08.04.2014 № 248, де визначено, що небезпечними умовами праці - є умови, що характеризуються такими рівнями шкідливих факторів виробничого середовища і трудового процесу, вплив яких протягом робочої зміни (або її частини) створює загрозу для життя, високий ризик виникнення гострих професійних уражень, у тому числі й важких форм.

Та на підставі цього доходить до висновку, що жодних вказівок ні виникнення певної виробничої ситуації на підприємстві, яка є небезпечною для життя чи здоров`я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини (ч.2ст.113КЗпПУкраїни), у наказі не зазначено.

Також в оскаржуваному рішенні суду наведений наступний висновок: «З огляду ні викладене, враховуючи наявні в матеріалах справи докази, а також керуючись внутрішнім переконанням, суд вважає доведеними ті, обставини, що простій оголошено з підстав, передбачених ч. 1 ст. 113 КЗпП України.».

Такий висновок свідчить, що суд першої інстанції під час прийняття рішення по справі взяв до уваги лише положення статті 113 КЗпП України та не врахував положення статей 13, 18 КЗпП України, Закон України «Про колективні договори і угоди» та особливості Колективного договору Державної установи «Запорізький обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України», які мали бути обов`язково застосовані в наказі №147-к від 16.02.2023р при визначенні оплати простою.

Відповідачем у справі було подано відзив, в якому Відповідач стверджував те, що застосування статті 113 КЗпП України без врахування положень Колективного договору було обумовлено тим, що відповідно до частини 2 ст. 14 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» призупиняється дія статті 44 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та відповідні норми колективних договорів.

Стаття 44 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» стосується відрахування коштів підприємствами, установами, організаціями первинним профспілковим організаціям на культурно-масову, фізкультурну і оздоровчу роботу. Тобто, ст. 14 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» стосується виключно призупинення норм щодо відрахування коштів профспілковим організаціям та не обмежує дію інших положень цього закону.

Таким чином, відповідач визнав, що помилково інтерпретував зміст частини 2 ст. 14 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», вважаючи цю норму такою, що дає право роботодавцю не застосовувати положення колективного договору.

Зазначеним обставинам Броварським судом не було надано оцінки та не враховано під час прийняття рішення по справі.

Також доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що у відзиві на позовну заяву відповідач посилався на листування з Професійною спілкою працівників атомної енергетики та промисловості України, як на підтвердження правомірності своїх дій. До відгуку на відзив на позовну заяву було додано копію листа-відповіді Професійній спілки працівників атомної енергетики та промисловості України від 05.07.2023 № 1890, в якому Професійною спілкою працівників атомної енергетики та промисловості України було наголошено на наявності порушення пункту 7.10 Колективного договору при оплаті простою.

Однак, Броварським судом не було досліджено зазначені докази.

В рішенні суду Броварський суд робить висновок про те, що жодних вказівок на виникнення ситуації на підприємстві, яка є небезпечною для життя чи здоров`я працівника або для людей, які його оточують, у наказі не зазначено. Що не відповідає матеріалам справи, з огляду на те, що в наказі №147-к від 16.02.2023р вказано, що підставою запровадження простою є відсутність технічних умов або інших незалежних від працівників та роботодавця причин під час збройної агресії російської федерації проти України. Тобто, наказ не містить вичерпний перелік причин запровадження простою, а визначає обставини, що викликали характерні причині запровадження простою.

Місце роботи працівників, яким було оголошено простій згідно наказу №147-к від 16.02.2023р в 2022 році опинилось на тимчасово окупованій території, що є небезпечною для життя чи здоров`я працівника або для людей, які його оточують. Що підтверджується Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженим Наказом Міністерства розвитку громад та територій України 28.02.2025 № 376.

З урахуванням положень ЗУ «Про оборону України», статей 1,1-1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на території розташування місця роботи позивача могли діяти іррегулярні незаконні збройні формування, озброєні банди та групи найманців, що є небезпечно для життя чи здоров`я працівника або для людей, які його оточують.

Зазначені обставини було вказано в позовній заяві, але не досліджені Броварським судом.

Також зазначала, що в рішенні суду вказано, що уточнена позовна заява подана ОСОБА_1 з порушенням строку, тобто після початку судового розгляду по суті, з також позивачем не додано до заяви доказів її направлення стороні відповідача, відтак суд, у порядку ч. 5 ст. 49 ЦПК України, не приймає до розгляду та повертає заявнику таку заяву. Це не відповідає обставинам справи, оскільки позивачем уточнену позовну заяву було подано 05 березня 2024 року, тобто до початку судового розгляду по суті. Однак, суд не прийняв уточнену позовну заяву, посилаючись на пропуск строку передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 44 ЦПК України.

17 червня 2025 року через підсистему «Електронний Суд» та 19 червня 2025 року засобами поштового зв`язку до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ДУ «Запорізький обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» - Тищенка Т.М., просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що позивач мала право на отримання 2/3 частин окладу за час простою.

З наданих відповідачем документів, зокрема, розрахункових листів ОСОБА_1 за період з лютого по липень 2023 року, Довідки про доходи від 30.11.2023, Інформаційної довідки № 10/520 від 15.02.2024 видно, що посадовий оклад позивача за посадою заступника завідувача становить 5 699 грн, й у простої позивачу нараховувалася заробітна плата у розмірі 7 408,70 грн, що становить більш, ніж 2/3 окладу.

З наведених підстав, суд першої інстанції вважав, що посилання ОСОБА_1 про недоплату їй частини заробітної плати у період з лютого 2023 року по червень 2023 року на суму 104 512,84 грн, є необґрунтованими.

Крім того, суд першої інстанції врахував, що зміст наказу ДУ «Запорізький обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» № 147-к від 16 лютого 2023 року «Про оголошення простою» позивачу ОСОБА_1 був відомий, однак, у судовому порядку даний наказ не оскаржувався нею й вимог про визнання його незаконним та скасування позивачем у визначеному законом порядку та строки не заявлено.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в Україні введено воєнний стан, який діє на теперішній час.

Згідно з пунктом 3 цього Указу, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України.

Статтею 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» встановлено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

15 березня 2022 року прийнято Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» , яким визначені особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Частинами другою та третьою статті 1 Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» встановлено, що на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України.

У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих положень КЗпП України, під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

За змістом ст. 10 Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором. Роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати. Роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. У разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойові дії, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства.

Згідно з ст. 113 КЗпП України час простою не з вини працівника, в тому числі на період оголошення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). За час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров`я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини, за ним зберігається середній заробіток.

Статтею 12 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що оплата праці за час простою не з вини працівника належить до мінімальних державних гарантій в оплаті праці. Такі виплати належать до фонду додаткової заробітної плати як оплата за невідпрацьований час (пункт 2.2.12 Інструкції зі статистики заробітної плати). Таким чином, простій слід оплачувати двічі на місяць (аванс та решту в кінці місяці) з дотриманням загальних правил щодо строків здійснення таких виплат.

Отже, виплата 2/3 окладу є мінімальною державною гарантією, нижче якої роботодавець не має право встановлювати оплату часу простою, який виник не з вини працівника. Також слід зазначити, що збереження середнього заробітку за час простою стосується саме небезпечної ситуації пов`язаної з виробництвом.

При простої не відбувається зміна діючих умов оплати праці в бік погіршення, оскільки розмір окладу залишається незмінним.

Встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з Державною установою «Запорізький обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України».

Так, згідно Довідки про доходи, виданої 22.11.2023 року Державною установою «Запорізький обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України», у 2022 році ОСОБА_1 , обіймаючи посаду заступника завідувача відокремленого підрозділу, отримала заробітну плату у загальному розмірі 351 244,22 грн.

З Довідки про доходи від 30.11.2023 року, виданої Державною установою «Запорізький обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України», заробітна плата ОСОБА_1 за період з 01.01.2023 року по 30.11.2023 року склала 137627,92 грн, з яких нарахована заробітна плата 131 928,92 грн, податок з доходів фізичних осіб - 24773,06 грн, інші нарахування - 5 699 грн.

Наказом ДУ «Запорізький обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» № 36 від 01 квітня 2022 року «Про оплату часу простою працівників» визначено оплату часу простою працівників у розмірі посадового окладу (з підвищенням) з урахуванням передбачених законодавством обов`язкових доплат, згідно штатного розпису.

Відповідно до наказу ДУ «Запорізький обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» № 147-к від 16 лютого 2023 року, оголошено простій не з вини працівників до припинення обставин, що викликали простій, зокрема, й ОСОБА_1 , заступнику завідувача відділу, з 17 лютого 2023 року.

З наявної в матеріалах справи копії Протоколу зборів трудового колективу ДУ «Запорізький обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» № 1 від 15.03.2023 видно, що з метою соціального захисту працівників, які перебувають на простої, трудовим колективом одноголосно вирішено підтримати адміністрацію підприємства в частині того, що цим працівникам виплачується не 2/3 від посадового окладу, а більший розмір заробітної плати в межах посадового окладу з надбавкою за вислугою років за умовами наявності економії фонду заробітної плати.

Згідно наказу ДУ «Запорізький обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» № 267-к від 15 червня 2023 року, ОСОБА_1 припинено з 03 липня 2023 року простій, оголошений наказом від 16.02.2023 № 147-к «Про оголошення простою», закріплено за позивачем робоче місце за адресою: м. Запоріжжя, вул. Космічна, 87 та визначено, що остання має дотримуватися звичайного режиму робочого часу, передбаченого Правилами внутрішнього трудового розпорядку ДУ «Запорізький ОЦКПХ МОЗ».

За змістом Інформаційної довідки № 10/520 від 15 лютого 2024 року, сума оплати простою, яка виплачується працівникам ДУ «Запорізький ОЦКПХ МОЗ», значно більше за визначений у ч. 1 ст. 113 КЗпП України розмір (час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки, встановленого працівникові розряду (окладу). Так, посадовий оклад ОСОБА_1 становить 5 699,00 грн, відповідно 2/3 посадового окладу складає 3 799,33 грн. Однак, оплата простою позивача здійснювалася відповідачем у розмірі 7 408,70 грн на місяць, що складається з посадового окладу - 5699 грн й надбавки за вислугу років - 1 709,70 грн.

На підтвердження вказаних обставин відповідачем надано розрахункові листи за період з лютого по липень 2023 року.

Наказом ДУ «Запорізький ОЦКПХ МОЗ» № 06-к від 02.01.2024 позивача ОСОБА_1 02 січня 2024 року звільнено з посади заступника завідувача відокремленого підрозділу «Васильківський відділ Державної установи «Запорізький обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України», у зв`язку зі скороченням штату працівників згідно пункту 1 статті 40 КЗпП України, а також виплачено позивачу вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку згідно статті 44 КЗпП України.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки відповідачем не порушено трудових прав позивача, з огляду на те, що позивачу під час простою нараховувалась заробітна плата у більшому розмірі, аніж 2/3 окладу, оскільки встановлено, що посадовий оклад позивача становить 5699 грн, водночас під час простою позивачка отримувала заробітню плату у розмірі 7408,70 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції зробивши висновок про правомірність оголошення простою не врахував, що відповідно до п. 7.10 Колективного договору встановлено, що якщо створилась виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров`я працівника або для оточуючих його людей, чи для виробничого або навколишнього середовища, то за період простою з цих причин, що виникли не з вини працівника, за ним зберігається середній заробіток, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки відповідно до ст. 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця.

При запровадженні простою щодо позивача ДУ «Запорізький обласний центр контролю та профілактики хвороб МОЗ України» було дотримано гарантій з оплати праці, передбачених ч. 1 ст. 113 КЗпП України та постановою КМУ від 07.03.2022 №221, що підтверджується матеріалами справи, а саме довідками про доходи позивача.

Позивач не була позбавлена оплати праці під час простою. Відсутність нарахування середньої заробітної плати зумовлена відсутністю правових підстав для такого нарахування.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що майнове та трудове право позивача не було порушено відповідачем.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду з їх оцінкою, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог та вірно застосував до правовідносин що виникли між сторонами положення ст.ст. 34, 113 КЗпП України, положення Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено «08» вересня 2025 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Є.В. Болотов

С.Г. Музичко