Справа 556/1645/25
Номер провадження 2/556/695/2025

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.09.2025. Володимирецький районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - Котик Л.О.,

при секретарі - Соловей Г.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Володимирець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що з 06 липня 2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який був зареєстрований Довговільською сільською радою Володимирецького району Рівненської області, актовий запис 7. На підставі рішення Володимирецкього районного суду Рівненської області від 27.12.2023 шлюб розірвано.

За період перебування у шлюбі вони побудовали житловий будинок з надвірними будівлями на земельній ділянці для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд загальною площею 0,25 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Титульним власником вказаного майна, згідно витягу з Державного реєстру речових прав від 05.04.2023 року та свідоцтва про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 від 07.12.2014 року, є ОСОБА_2 ..

Право власності на житловий будинок зареєстроване 31.03.2023 на підставі технічного паспорта, виданого 15.03.2023, та декларації про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснювалося на підставі будівельного паспорта від 20.03.2023, яка зареєстрована згідно витягу з Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва від 21.03.2023.

Будівництво житлового будинку було розпочато в листопаді 2015 року згідно будівельного паспорта, виданого 04.11.2015, повідомлення про початок будівельних робіт №47 від 14.12.2015.

Згідно рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 27.12.2023 у справі №556/3043/23 місцем проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначено з матір`ю. Тому, вважає, що доцільно буде збільшити частку позивачки у спільному майні подружжя, оскільки з нею проживають діти різного віку, які мають право мати окремі житлові кімнати.

Крім того, згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07.12.2014 відповідач набув право власності на земельну ділянку до укладення шлюбу. Однак, земельна ділянка та житловий будинок на ній є нерозривним суцільним об`єктом.

На підставі викладеного, позивачка просить у порядку поділу спільної власності визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на 3/4 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на 3/4 частини земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:001:0363.

Вказаний позов надійшов до суду 05 червня 2025 року.

Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 28 липня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

В судове засідання не з`явився відповідач, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає частково, згідний поділити спільне сумісне майно в частці по .

Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися. Від представника позивача адвоката Карпач О.М. надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності та не заперечують, щоб позовні вимоги задовольнили частково по частки спільного сумісного майна, а саме житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та земельної ділянки.

Розгляд справи здійснюється за відсутності сторін, без фіксування судового засідання технічними засобами, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення із наступних підстав:

Як встановлено судом, 06 липня 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб, який зареєстровано Довговільською сільською радою Володимирецького району Рівненської області, актовий запис 7.

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 09.06.2022 у справі №556/558/22 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - розірвано.

Від спільного шлюбу у сторін народилося двоє дітей: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей, серії НОМЕР_2 , серії НОМЕР_3 .

За час шлюбу сторонами було побудовано житловий будинок з надвірними будівлями на земельній ділянці для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд, загальною площею 0,25 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Титульним власником вказаного майна, згідно витягу з Державного реєстру речових прав від 05.04.2023 та свідоцтва про право власності на нерухоме майно№ НОМЕР_1 від 07.12.2014 року, є ОСОБА_2 .

Право власності на житловий будинок зареєстроване 31.03.2023 на підставі технічного паспорта, виданого 15.03.2023, та декларації про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснювалося на підставі будівельного паспорта від 20.03.2023, яка зареєстрована згідно витягу з Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва від 21.03.2023.

Будівництво житлового будинку було розпочато в листопаді 2015 року згідно будівельного паспорта, виданого 04.11.2015 , повідомлення про початок будівельних робіт №47 від 14.12.2015.

Як зазначено в ч.1 ч.2 ст.57 Сімейного кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя.

Згідно ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При тому, що не має значення, за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього зареєстровано лише за одним з подружжя.

Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Подібні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої у разі, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

А як зазначено в ч.1 ст.62 СК України, об`єктом спільної сумісної власності подружжя є будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до частини першої статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Вказаними правовими нормами встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, набуте під час шлюбу, яка може бути спростована. Так, один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 гривня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в пп. 23, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.3 ст. 12, ч.1, ч.5, ч.6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі вищевикладеного, суд дійшов до висновку, що спірний житловий будинок є спільним сумісним майном подружжя, що набуте за час шлюбу, виходячи з фактичних обставин справи та наданих сторонами доказів і підлягає поділу.

Що стосується вимоги про поділ земельної ділянки, суд зазначає наступне.

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07.12.2014, ОСОБА_2 набув право власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:001:0363 07.12.2024 року, тобто до укладення шлюбу.

А тому, враховуючи вище викладене, суд вважає, що спірна земельна ділянка є особистою приватною власністю відповідача.

Однак, як зазначено у ч. 1 ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності або право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього власника.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності іншої особи, відбувається одночасний перехід права власності на земельну ділянку.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.06.2020 в справі № 689/26/17 (провадження № 14-47цс20) зробила висновок, що «при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості слід враховувати те, що зазначена норма статті 120 ЗК України закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства».

Перехід майнових прав до іншої особи зумовлює перехід до неї і прав на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований відповідний об`єкт нерухомості, та частину земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування. Особа, яка набула право власності на об`єкт нерухомості, розташований у межах земельної ділянки, якою користувався попередній власник нерухомого майна, набуває право вимагати оформлення на своє ім`я документів на користування всією земельною ділянкою на умовах і в обсязі, які були встановлені для попереднього землекористувача - власника об`єкта нерухомості, або частиною земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування об`єкта нерухомості, розташованого на ній (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16).

Таким чином, хоча ОСОБА_2 отримав у приватну власність спірну земельну ділянку, а саме до реєстрації шлюбу, але оскільки розташований на цій земельній ділянці житловий будинок є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, відтак до позивачки перейшло право власності й на 1/2 частину земельної ділянки, на якій цей будинок побудований, що відповідає принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній будинку.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку, що позов, пред`явлений ОСОБА_1 , є обґрунтований та підлягає до задоволення, про що й не заперечує сама позивачка. Викладені у позові обставини підтверджуються наданими доказами. Оскільки спірний житловий будинок набутий у власність сторонами за час зареєстрованого шлюбу, зважаючи на презумпцію спільності майна подружжя, він є спільною сумісною власністю подружжя та відповідно частки їх є рівними. У зв`язку з тим, що до ОСОБА_1 переходить право власності на 1/2 частину житлового будинку, то до неї також переходить право власності на земельну ділянку у розмірі частки права власності на будинок, відповідно до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України.

Позивачка в позові не ставила питання про стягнення із відповідача судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 57, 60-62, 65, 70, 105, 110,112 СК України, ст.ст. 368,377 ЦК України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст.ст. 4,6,8,10-13, 17-18, 141, 259, 263-265, 274-275, 279, 430 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ..

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , право власності на 1/2 частину земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:001:0363, на підставі статті 120 Земельного кодексу України.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо в Рівненський апеляційний суд протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Котик Л.О.

Учасники процесу:

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання за адресою згідно відомостей ВОМІРМП УДМС України в Рівненській області АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 .