Справа № 565/1488/25
Провадження № 2/565/541/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2025 року м.Вараш

Вараський міський суд Рівненської області

під головуванням суддіДемчини Т.Ю.
з участю секретаря судового засіданняАлексейчик А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Вараського міського суду Рівненської області у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» (надалі - ТОВ «Фінпром Маркет») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 15316,00 грн. заборгованості за договором позики, укладеним нею з Товариством з обмеженою відповідальністю « 1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» (надалі - ТОВ «1 БАНК»), а також судових витрат, що складаються з судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрат на правничу допомогу в розмірі 3500,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідно до укладеного ОСОБА_1 з ТОВ «1 БАНК» кредитного договору № 3256244 від 12.11.2020, відповідачка отримала кредит на умовах поворотності, строковості та платності. Однак позичальник ОСОБА_1 порушила умови укладеного договору щодо своєчасності повернення кредитів та сплати відсотків та інших платежів, у зв`язку з чим у неї перед цією фінансовою установою утворилась заборгованість у вищезазначеному розмірі. 21.06.2021 між ТОВ «1 БАНК» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» (надалі - ТОВ « Фінансова компанія управління активами») укладено договір факторингу, за умовами якого первісний кредитор передав новому кредитору свої права вимоги за кредитними договорами, у тому числі право вимоги за договором № 3256244 від 12.11.2020, укладеним ОСОБА_1 з ТОВ «1 БАНК». За договором факторингу від 03.04.2023 таке право вимоги перейшло від «Фінансова компанія управління активами» до позивача.

У відзиві на позов відповідачка ОСОБА_1 зазначає про недоведеність позивачем факту видачі кредиту, неправильне нарахування процентів за користування кредитом, зокрема, неправомірне нарахування відсотків за межами строку дії укладеного кредитного договору, вважаючи обґрунтованими відсотки у розмірі 1351,35 грн., виходячи з розміру кредиту в сумі 4550,00 грн., процентної ставки в розмірі 0,99 % на день та строку кредитування тривалістю 30 днів, а також на недоведеність переходу прав вимоги до факторів.

В судове засідання представник позивача та відповідачка не з`явились, представник позивача у позовній заяві, а відповідачка у письмовій заяві з процесуальних питань клопотали про розгляд справи у їх відсутності. На підставі ст.223 ЦПК України судом ухвалено провести розгляд справи у відсутності сторін. При цьому на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши та оцінивши у сукупності докази у справі, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Судом встановлено, що між ТОВ «1 БАНК» та відповідачкою ОСОБА_1 12 листопада 2020 року укладено договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) №3256244 (надалі - договір позики № 3256244), за умовами якого ОСОБА_1 отримала в позику грошові кошти у розмірі 4550,00 грн. строком на 30 днів на умовах сплати процентів за з розрахунку 1,99 % на добу (базова процентна ставка), або 0,01 % на добу (знижена процентна ставка), та зобов`язалась повернути кредитні кошти 12.12.2020 та сплатити проценти по закінченню строку кредитування.

Вказаний договір позики укладений шляхом підписання відповідачкою ОСОБА_1 його тексту 12 листопада 2020 року в особистому кабінеті, створеному нею після реєстрації на сайті ТОВ «1 БАНК» https://mycredit.ua, електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора rJRI0ruk7x, згенерованого ТОВ «1 БАНК» та направленого позичальнику 12.11.2020 о 19:54:53 год. повідомленням на зазначену нею адресу електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1 , що відповідає положенням п.5 договору позики № 3256244, а також Розділу 5 Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» (на умовах повернення позики в кінці строку позики), затверджених рішенням загальних зборів учасників ТОВ «1 БАНК» № 14/08/20 від 14.08.2020, які разом із заявкою та підписаними документами індивідуальної частини складають укладений між сторонами договір.

За положеннями ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19, від 14.06.2022 у справі № 757/40395/20, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Закон України "Про електронну комерцію" визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Укладення між фінансовою установою та боржником договору про надання кредиту в електронній формі відповідає положенням Закону України "Про електронну комерцію", оскільки Банк, отримавши підписані документи, ідентифікував особу, отримавши відомості про її прізвище, ім`я, по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, місце проживання та іншу персональну інформацію, зразок його власноручного підпису або його аналоги (у тому числі його електронний/електронний цифровий підпис).

Верховним Судом у постанові від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 зроблено висновок, що договір про надання фінансового кредиту, підписаний за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, є належним та допустимим доказом, адже без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна і пароля кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.

Підписання позичальником ОСОБА_1 12.11.2020 договору позики № 3256244 вищезазначеним способом підтверджується довідкою ТОВ «1 БАНК» про ідентифікацію та відповідачкою не спростовано.

Перерахування на картковий рахунок ОСОБА_1 , зазначений нею при заповненні персональних даних після реєстрації на сайті ТОВ «1 БАНК» https://mycredit.ua, грошових коштів у розмірі 4550,00 грн., підтверджується також інформаційною довідкою ТОВ «1 БАНК» № 9/05/25-100 від 09.05.2025, згідно з якою за договором позики № 3256244 ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проведено платіж з номером 04fe62c6-2142-490a-8192-b89a8cca9e15 (порядковий номер у переліку наведених транзакцій 9).

З письмової інформації АТ «КБ «Приватбанк» від 05.07.2025 № 20.1.0.0.0/7-250701/65616-БТ вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , було емітовано платіжну картку № НОМЕР_2 (рахунок IBAN НОМЕР_3 ). Згідно виписки від 05.07.2025 по вказаному рахунку за період 12.11.2020 - 15.11.2020, 12 листопада 2020 року на вказану платіжну картку зараховано грошові кошти у розмірі 4550,00 грн.

Таким чином, суд вважає доведеним, що між ОСОБА_1 та ТОВ «1 БАНК» було укладено кредитний договір в електронному вигляді шляхом застосування клієнтом електронного цифрового підпису, складовими частинами якого є текст індивідуальної частини, що містить його істотні умови, а також Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» (на умовах повернення позики в кінці строку позики), затверджені рішенням загальних зборів учасників ТОВ «1 БАНК» № 14/08/20 від 14.08.2020 - публічна оферта.

З цих підстав суд відхиляє доводи відзиву про недоведеність факту перерахування ТОВ «1 БАНК» 12.11.2020 кредитних коштів у розмірі 4550,00 грн. на належний ОСОБА_1 картковий рахунок та вважає таку обставину доведеною вищезазначеними доказами, яких достатньо для висновку про дійсність договору позики. Не заслуговують на увагу також доводи відзиву про те, що позивачем разом з позовною заявою не долучено доказів перерахування коштів, а тому, виходячи з положень ЦПК України, такі докази, що в подальшому надійшли до суду, не можуть враховуватись при вирішенні справи. У позовній заяві позивачем заявлено клопотання про витребування інформації про переказ та зарахування коштів на картковий рахунок ОСОБА_1 з АТ «КБ «Приватбанк», та обґрунтовано неможливість самостійного її надання. Таке клопотання позивача задоволене судом при вирішенні питання відкриття провадження у справі, про що свідчить зміст ухвали суду від 25.06.2025, копію якої позивачка отримала до подання відзиву.

З наданого суду розрахунку ТОВ «Фінпром Маркет» заборгованості ОСОБА_1 за договором позики № 3256244 від 12.11.2020, виконаного за період з 12.11.2020 по 05.06.2025, вбачається, що протягом вказаного періоду позичальником ОСОБА_1 на виконання зобов`язань за вказаним договором позики грошові кошти вносились один раз, а саме: 12.12.2020 нею сплачено 100,00 грн., які зараховано в рахунок часткового погашення процентів. Відомості про будь-які інші платежі ОСОБА_1 у повернення кредиту та сплати процентів вказаний документ не містить, докази такої сплати відповідачкою суду не подано.

Так як строк повернення позики за договором № 3256244 від 12.11.2020 на момент розгляду справи наступив, з огляду на положення ст.ст.526, 1046, 1049 ЦК України, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимоги про стягнення суми позичених коштів (тіла кредиту) у розмірі 4550,00 грн.

Вирішуючи вимоги позову в частині стягнення процентів за користування наданими в позику коштами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Разом з тим, статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

У постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 Велика Палата Верховного Суду вказала, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за ч.1 ст.1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення ст.625 ЦК України. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання, на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені ст.625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч.2 ст.625 ЦК України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст.625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч.1 ст.1048 ЦК України і охоронна норма ч.2 ст.625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч.1 ст.1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

За умовами укладеного з ТОВ «1 БАНК» договору № 3256244, строк кредиту становить 30 днів з 12.11.2020 по 12.11.2020, базова процентна ставка - 1,99 % на день, знижена процентна ставка - 0,01 % на день (п.2 договору). Проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики (п.3 договору).

Згідно з п.п.6.1 - 6.3 Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» (на умовах повернення позики в кінці строку позики), затверджених рішенням загальних зборів учасників ТОВ «1 БАНК» № 14/08/20 від 14.08.2020, які є складовою частиною укладеного договору позики, за користування позикою позичальник сплачує товариству проценти у розмірі, визначеному у договорі позики. Позичальник зобов`язаний повернути отриману суму позики та проценти за користування нею відповідно до умов укладеного договору позики. Проценти за користування позикою нараховуються на суму позики (її залишок), виходячи із строку фактичного користування позикою. Нарахування процентів за користування позикою починається з дати зарахування коштів на платіжну картку позичальника та нараховується за базовою процентною ставкою, зазначеною в договорі позики, за кожен день (календарну дату) користування позикою.

Отже, виходячи з умов укладеного договору, за період обумовленого у договорі позики № 3256244 строку кредитування, нарахуванню підлягають проценти за базовою процентною ставкою за кожен день строку кредитування, що складає: 4550,0 грн. * 1,99 % * 30 днів = 2716,35 грн.

Проте зі змісту розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за договором позики №3256244 вбачається, що проценти за користування кредитом нараховані позичальнику у розмірі 10766,00 грн. за період з 12.11.2020 по 12.03.2021. Суд переконався, що проценти нараховані з розрахунку 1,99 % на день за 30 днів користування кредитними коштами (2716,35грн.), а також додатково за 90 наступних днів (4550,00 грн. * 1,99 % * 90 днів = 8149,05грн.), за вирахуванням сплаченої 12.12.2020 суми процентів у розмірі 100,00 грн.

Разом з тим, доказів укладення ОСОБА_1 з ТОВ «1 БАНК» додаткових угод до договору позики № 3256244 суду не надано та на такі обставини позивач у позовній заяві не посилається.

Положення п.п.6.5, 6.6, 6.8 Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» (на умовах повернення позики в кінці строку позики), затверджених рішенням загальних зборів учасників ТОВ «1 БАНК» № 14/08/20 від 14.08.2020, які є складовою частиною укладеного договору позики, про те, що у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) нараховуються проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування позикою (або її частиною), починаючи з першого дня такого понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів, і при цьому позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування процентів на позику (або її частину) за понадстрокове користування позикою за договором позики не є штрафом, пенею чи будь-якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на позику за понадстрокове користування коштами, при цьому при понадстроковому користуванні позикою (або її частиною) кінцева дата строку (терміну) дії договору позики змінюється на дату, що відповідає даті повного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором позики - з огляду на вищезазначену правову позицію Великої Палати Верховного Суду застосовані бути не можуть.

Суду не надано доказів на підтвердження здійснення у визначеному договором порядку пролонгації договору позики № 3256244 та надання позичальником згоди на продовження строку кредитування на таких умовах. Відтак, за встановлених судом обставин, наявність у договорі позики № 3256244 умови про продовження строку його дії після настання строку виконання позичальником ОСОБА_1 грошового зобов`язання у разі його невиконання, не впливає на узгоджений сторонами у п.2 договору позики № 3256244 строк кредитування та не змінює його.

На ту обставину, що проценти за користування позикою, нараховані позичальнику ОСОБА_1 за період з 12.12.2020 по 12.03.2021, не є встановленою договором грошовою сумою, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення ним зобов`язання, тобто мірою відповідальності за порушення грошового зобов`язання, вказує також незастосування кредитодавцем при обчисленні заборгованості ОСОБА_1 за цей період встановленої у п.2 договору процентної ставки за понадстрокове користування позикою у розмірі 2,7 % на день. Натомість за цей період позичальнику ОСОБА_1 , за межами строку кредитування, продовжилось нарахування процентів за базовою процентною ставкою - 1,99 % на день.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Виходячи зі змісту вищезазначених норм, а також п.2 договору № 3256244, починаючи з 13 грудня 2020 року ОСОБА_1 допустила прострочення виконання грошового зобов`язання. А тому, виходячи з вищенаведеної правової позиції, викладеної Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16, за період після прострочення боржника проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч.1 ст.1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит) стягненню не підлягають.

Відтак, суд не вбачає правових підстав для стягнення нарахованих позичальнику ОСОБА_1 за умовами договору позики № 3256244 процентів за користування позикою за межами встановленого у договорі строку кредитування, а тому вбачає підстави для стягнення цих процентів у розмірі, встановленому вищезазначеним договором та за період строку кредитування, тобто з 12.11.2020 по 12.12.2020 (4550,00 грн. * 1,99 % * 30 днів (визначені договором відсотки) - 100,00 грн. (сплачені 12.12.2020 відсотки) = 2616,35 грн.)

З вищенаведених підстав суд вважає частково прийнятними наведені відповідачкою у відзиві обґрунтування неправомірності нарахування процентів за користування позикою, зокрема, у частині періоду їх нарахування, одночасно відхиляючи наведений у відзиві власний розрахунок процентів, виконаний ОСОБА_1 , оскільки нею безпідставно використано при розрахунку процентну ставку у розмірі 0,99 % на день, що не відповідає умовам укладеного з ТОВ «1 БАНК» договору, яким таку базову процентну ставку встановлено на рівні 1,99 % на день.

Отже, загальний визнаний судом обґрунтованим розмір боргу ОСОБА_1 за договором позики № 3256244 складає: 4550,00 грн. (тіло кредиту) + 2616,35 грн. (неповернуті проценти) = 7166,35 грн.

Статтями 512-514 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що 21 червня 2021 року між ТОВ «1 БАНК» та ТОВ « Фінансова компанія управління активами» укладено договір факторингу № 2106, за умовами якого ТОВ «1 БАНК» відступило на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» за плату права грошової вимоги ТОВ «1 БАНК» до позичальників за кредитними договорами згідно з реєстром боржників. Передання грошових вимог оформлено Актом прийому-передачі Реєстру заборгованостей за договорами від 21.06.2021.

Як вбачається з Витягу з Реєстру прав вимог (додаток до вищезазначеного документу) від 21.06.2021, за цим договором передано право грошової вимоги до ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , за договором позики № 3256244 від 12.11.2020, сума заборгованості позичальника за яким станом на 21.06.2021 становить 15329,05 грн., у тому числі за основною сумою боргу - 4550,00 грн., за відсотками - 10779,05 грн., номер запису в реєстрі 4116.

Судом встановлено також, що 03 квітня 2023 року між ТОВ « Фінпром Маркет» та ТОВ « Фінансова компанія управління активами» укладено договір факторингу № 030423-ФК, за умовами якого ТОВ «Фінансова компанія управління активами» (клієнт) відступив ТОВ «Фінпром Маркет» (фактору) за плату свої права вимоги до позичальників. Передання грошових вимог оформлено Актом прийому-передачі Реєстру заборгованостей за договорами від 03.04.2023.

Як вбачається з Витягу з Реєстру заборгованості (додаток 1 до договору факторингу №030423-ФК від 03.04.2023), за цим договором передано право грошової вимоги до ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , маска банківської карти: НОМЕР_4 , імейл, на який було відправлено ідентифікатор: ІНФОРМАЦІЯ_1 , за договором позики №3256244 від 12.11.2020, сума заборгованості позичальника за яким станом на 03.04.2023 становить 15329,05 грн., у тому числі за основною сумою боргу - 4550,00 грн., за відсотками - 10779,05 грн., номер запису в реєстрі 15829.

Таким чином, суд встановив, що за зобов`язаннями ОСОБА_1 перед ТОВ «1 БАНК» за договором позики № 3256244 від 12.11.2020, право вимоги у встановленому законом порядку перейшло до ТОВ «Фінпром Маркет». З вищезазначених підстав суд відхиляє доводи відзиву про недоведеність факту передання права вимоги за договором позики від ТОВ «1 БАНК» до ТОВ «Фінансова компанія з управління активами», а також в подальшому - до ТОВ «Фінпром Маркет», та вважає такі обставини доведеними вищезазначеними належними та допустимими доказами, яких достатньо для висновку про дійсність укладених договорів факторингу.

Разом з тим, з огляду на положення ст.514 ЦК України про те, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом, а також враховуючи, що, як встановлено судом під час розгляду даної справи, у ТОВ «1 БАНК» на момент укладення з ТОВ «Фінансова компанія управління активами» договору факторингу (21.06.2021) були наявні права кредитора у правовідносинах з ОСОБА_1 за договором позики № 3256244 від 12.11.2020 на суму неповернутих коштів - 7166,35 грн., саме у такому обсязі права вимоги перейшли до нових кредиторів - ТОВ «Фінансова компанія управління активами», а в подальшому - ТОВ «Фінпром Маркет».

Позивачем понесено витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн.

У підтвердження витрат на професійну правничу допомогу суду подано: договір № 01-11/24 від 01.11.2024 про надання правничої допомоги, укладений між адвокатом Ткаченко Ю.О. та ТОВ «Фінпром Маркет», з наведеним у вказаному договорі розміром винагороди адвоката за кожну з наданих послуг, Витяг від 19.05.2025 з Акту № 14-П приймання-передачі наданої правничої допомоги за Договором про надання правничої допомоги № 01-11/24 від 01.11.2024, з наведенням у Акті відомостей про надану правничу допомогу з позовної роботи щодо боржника ОСОБА_1 , зокрема, надання послуг з вивчення наявних у клієнта документів, проведення їх аналізу, визначення правової позиції/аналіз судової практики та збір документів/доказів для формування позовної заяви (500,00 грн.), підготовка/складання позовної заяви до боржника за договором позики у малозначній справі (3000,00 грн.), а всього на суму 3500,00 грн., платіжну інструкцію АТ «ОТП Банк» № 579934713.1 від 19.05.2025 про здійснення ТОВ «Фінпром Маркет» оплати наданої адвокатом Ткаченко Ю.О. правничої допомоги, копію свідоцтва про право на зайняття Ткаченко Ю.О. адвокатською діяльністю.

Оскільки відповідно до ст.137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності заявлених до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу покладається на відповідачку, від якої клопотань про зменшення розміру заявлених позивачем до відшкодування витрат на правничу допомогу не надходило, понесені позивачем витрати по сплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу на підставі ст.141 ЦПК України слід покласти на відповідачку ОСОБА_1 пропорційно до задоволеної частини позову, а саме: стягнути 1133,44 грн. судового збору та 1637,65 грн. понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, а всього 2771,09 грн. судових витрат

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.526, 530, 625, 634, 639, 1046, 1048-1050, 1054 ЦК України, ст.ст.4, 12, 13, 81, 141, 223, 247, 258-259, 263-265, 279, 280, 352, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» 7166 (сім тисяч сто шістдесят сім) грн. 35 коп. кредитної заборгованості.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити за безпідставністю.

Стягнути ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» понесені позивачем судові витрати у розмірі 2771 (дві тисячі сімсот сімдесят одну) грн. 09 коп.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет», , місцезнаходження: 08200, м.Ірпінь Бучанського району Київської області, вул.Михайла Стельмаха, 9-А, офіс 204.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повне рішення суду складене 05 вересня 2025 року.

Головуючий суддя: Т.Ю.Демчина