Справа №335/8719/23
Пр. №2/333/117/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 вересня 2025 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Наумової І.Й.,
за участю секретаря судового засідання: Кунець В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Хортицькому району, як орган опіки та піклування, Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав,
Позивачка звернулася з даним позовом до суду, який обґрунтовує наступним.
У шлюбі між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі - Позивач) та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (надалі - Відповідач) народилась дитина, а саме, донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
15.05.2023 року Жовтневий районний суд міста Запоріжжя у справі №331/1624/23 ухвалив рішення про розірвання шлюбу між ними.
Як до так і після розірвання шлюбу донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 проживає з матір`ю за адресою фактичного проживання матері (Позивача), у Польщі у зв`язку зі збройною агресією рф проти України.
На підставі вищевикладеного, позивач просить суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20.11.2023 р. відкрито провадження у справі та призначений її розгляд в порядку загального позовного провадження, сторонам встановлений строк для надання заяв по суті спору.
Протокольною ухвалою суду від 06.02.2024 р. закрито підготовче провадження у справі та призначений розгляд справи по суті.
В судове засідання позивачка та її представник жодного разу не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлялися. Протокольною ухвалою суду від 23.04.2025 р. визнано явку позивачки в наступне судове засідання обов`язковою. В подальшому через електронний суд надійшла заява представника позивача про забезпечення участі ОСОБА_1 в судовому розгляді цієї справи в режимі відеоконференції, з використанням нею власних технічних засобів поза межами приміщення суду. Дана заява відповідною ухвалою суду задоволена. При цьому в наступне судове засідання позивачка та її представник не з`явилися. Від представника позивача надійшла заява в якій він повідомляв, що ОСОБА_1 не змогла авторизуватися в системі «Електронний суд», тому не зможе приєднатися до відеоконвференції. Просив або відкласти розгляд справи, або розглянути справи за відсутності сторони позивача. Також позивачка надала письмові пояснення, відповідно до яких відповідач протягом 3,5 років ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.
Враховуючи вищенаведене, неодноразове відкладення слухання справи через неявку сторони позивача, наявність клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності, на підставі матеріалів справи.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений з урахуванням положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України. Відзиву на позов чи заяв з процесуальних не надав суду.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У зв`язку вищевикладеним, на підставі ст. ст. 223, 280, 281 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів.
Представник третьої особи Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району як органу опіки та піклування, Курочкіна А.Ю. в судовому засіданні заявлені вимоги не підтримала. Пояснила, що висновок щодо розв`язання спору не може бути наданий, з огляду на наступне. Спеціалістами відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради з метою обстеження умов проживання та з`ясування думки щодо позовних вимог був здійснений вихід за адресою проживання відповідача: АДРЕСА_1 , але вдома нікого не було, на залишене повідомлення виклик не відреагували. В телефонному режимі за допомогою месенджеру відповідач повідомив, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав, але заяву писати відмовився. Позивачка разом з малолітньою дитиною проживає у Польщі, тому обстежити умови проживання малолітньої дитини та провести будь-яку роботу з батьками дитини та дитиною не вбачається можливим.
Представник третьої особи Районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району, як орган опіки та піклування, в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений. Надав письмові пояснення, в яких зазначив, що вважає себе неналежною третьою особою у справі, оскільки дитина, відносно якої заявлені вимоги про позбавлення батьківських прав, та її батьки сторони у справі, не мешкають в Хортицькому районі м. Запоріжжя.
Вислухав пояснення представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлені наступні обставини та відповідні правовідносини.
Сторони перебували в шлюбі, який зареєстрований 29.12.2021 р. Бердянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 763, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 .
Сторони є батьками малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис про народження №335.
Відповідно до копії рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15.05.2023 року по справі №331/1624/23, шлюб між сторонами у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірваний.
Відповідно до копії довідки про реєстрацію місця проживання від 24.01.2022 р., виданої Бердянською міською радою, постійне місце проживання ОСОБА_1 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 .
Позивачка зазначає, що вона з дитиною мешкає в Республіці Польща, на підтвердження цієї обставини надана копія документа іноземною мовою без перекладу українською, в зв`язку з чим суд вважає даний документа не належним доказом.
Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
На підставі ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч. 1 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Згідно з ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст.. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд із такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства.
Забезпечення найкращих інтересів дитини - це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»).
У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Позивачка як на підставу для позбавлення батьківських прав зазначає п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України.
Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Пленум Верховного Суду України у пунктах 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008р. по справі «Савіни проти України» зазначається, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини.
Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України, стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року).
Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачиться на шкоду інтересам дитини.
При визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.
Під час розгляду судом спорів щодо позбавлення батьківських прав, відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України обов`язковою є участь і органів опіки і піклування, який також подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті дослідження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших доказів, що стосуються справи.
В цій справі органом опіки та піклування з поважних причин не наданий висновок, оскільки позивачкою не надано суду достовірних, належних, достатніх доказів на підтвердження заявлених нею обставини щодо ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків. При цьому в судові засідання позивачка не з`являлась, внаслідок її проживання за межами України (відповідно до вказаних нею пояснень в позові) обстеження умов її проживання та дитини не можливе, із заявами про проведення обстеження умов їх проживання та проведення бесід працівниками служби у справах дітей в режимі відеокнферензвязку до органу опіки не зверталась.
Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України), зокрема і у вигляді того, що в майбутньому дана дитина може бути усиновленою іншою особою. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці.
Достатніх доказів того, що відповідач як батько дитини свідомо ухиляється від виховання своєї доньки, а також є особливо неблагонадійним та спілкування з ним суперечить інтересам дитини, матеріали справи не містять.
При позбавленні батьківських прав суду слід не тільки встановити ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, а також чи попереджувалася особа, відносно якої ставиться питання про позбавлення батьківських прав, офіційно про необхідність змінити ставлення до дитини.
Вказаний висновок суду першої інстанції узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року по справі № 631/2406/15-ц.
Позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами те, що до відповідача застосовувалися заходи впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування тощо.
Отже, позивачем не дано суду належних, достовірних, достатніх доказів на підтвердження тієї обставини, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки.
В зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог, суд вважає, що вони не підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 259, 263-265, 280-284, 354 ЦПК України, суд, -
В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_3 , до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_4 , третя особа: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Хортицькому району, як орган опіки та піклування, Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду позивачем подається до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 05.09.2025 р.
Суддя: І.Й.Наумова