_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/279/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.09.2025 року

Київський районний суд м.Одеси в складі головуючого судді Бескровного Я.В., при секретарі Кондратенко Ю.Д. розглянувши справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСББ «Аккорд 29» про стягнення шкоди внаслідок залиття квартири -

ВТСАНОВИВ :

Гребінкін через свого представника адвоката Крайнюкова М.В. звернувся до суду з даним позовом у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути з нього у якості відшкодування матеріальної шкоди внаслідок залиття квартири водою 35846 грн., моральну шкоду 5000 грн. та витрати на проведення експертизи.

Позов вмотивовано тим, що з квартири відповідача 10.01.2024 стався витік води, внаслідок чого пошкоджено його квартиру.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що її довіритель у квартирі з 1989 року не проживає, а інша співвласниця квартири відповідачем не залучена.

Представник третьої особи свого представника у засідання не направило.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1 .

Співвласником квартири АДРЕСА_2 , у розмірі її частини, що розташована поверхом вище над квартирою позивача є відповідач.

Звертаючись до суду з позовом, позивач вказав суду, що з вини відповідача, його квартиру було залито водою 10 січня 2024 року.

15.01.2024 року комісією у складі голови правління, членами ОСББ «Аккорд-29» та диспетчера обслуговуючою компанії «КК Майстер 1» проведено обстеження квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 . За результатами обстеження квартири АДРЕСА_2 виявлено значний потік води та плям на стелі у місці розташування люстри, при її вмикання спостерігалося коротке замикання. Також виявлені великі вологі плями на стіні кухонного приміщення, відходження шпалер, протікання на стелі у коридорі, на стінах та підлозі. Причиною залиття квартири позивача у зазначеному акті вказано прорив гнучкого шлангу для подачі води до змішувача (внутрішня мережа квартири) (а.с.27).

Висновком експертизи №252/24 від 23.03.2024 (а.с.32) визначено причину виникнення пошкоджень оздоблювальних матеріалів в квартирі АДРЕСА_3 втрата герметичності системи (прорив гнучкого шлангу для подачі води до змішувача) в квартир АДРЕСА_2 цього ж будинку, а також розмір шкоди завданої залиттям квартири водою 35846 грн.

Вартість експертизи сплачено позивачем у сумі 7000 грн. (а.с.31).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно ст.319 ч.1-4 ЦК України Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власність зобов`язує.

Статтею 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Цивільне законодавство у деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини.

Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичної підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

У справах про відшкодування шкоди потерпілі подають докази, що підтверджують факт завдання їм шкоди за участю відповідача, розмір такої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду, при цьому обов`язок доведення відсутності своєї вини несе відповідач.

Згідно усталеної судової практики при розгляді позовів про відшкодування шкоди необхідно мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними /діями/ і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Встановлено, що факт залиття квартири позивача підтверджений актом від 15.01.2024 року, що не спростовано стороною відповідача.

Причиною залиття квартири позивача у зазначеному вище акті вказано прорив гнучкого шлангу для подачі води до змішувача (внутрішня мережа квартири).

Посилання сторони відповідача на те, що позивачем не доведено його вину у завданні шкоди позивачу внаслідок залиття його квартири, є безпідставними та не узгоджується із приписами ста. 1166 ЦК України, оскільки цивільне законодавство у деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини особи, яка завдала шкоду (заподіювача шкоди). Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Аналогічний висновок наведено у постанові Верховного Суду від 13.11.2019 року у справі № 757/31418/15-ц (провадження № 61-17928св18).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Сторона відповідача не спростувала належними та допустимими доказами свою вини у залитті квартири позивача, хоча це є її процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.

З огляду на встановлені судом обставини, при визначені розміру відшкодування відповідачем, який є власником частини квартири АДРЕСА_4 , на користь позивача шкоди, що була завдана за наслідками залиття квартири позивача суд бере за основу розмір шкоди, який визнається відповідачем, а саме 35846 гривень.

Як роз`яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, тому, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Позивач не зобов`язаний доводити вину відповідача у заподіянні шкоди. Особа, якій спричинено шкоду, подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір спричиненої шкоди, а також докази того, що саме відповідач її спричинив або є особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Подібні висновки висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.06.2019 року у справі № 61/8496/15-ц, провадження № 14-154цс19.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Вину у завданні шкоди позивачу внаслідок залиття його квартири, відповідач належними та допустимими доказами не спростував, а отже з нього підлягає стягненню розмір шкоди відповідно до частки власності у квартирі , тобто 8961,50 грн. та відшкодування суми витрат по оплаті оцінки пошкодженого майна 1750 грн.

Встановивши доведеним факт залиття квартири, яка належить позивачу, вину відповідача, та розмір завданої шкоди майну позивача, не спростовані відповідачем, суд доходить висновку про стягнення матеріальної шкоди з відповідача.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна (ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Суд, вирішуючи позовну вимогу про відшкодування позивачу моральної шкоди враховує те, що в ході судового розгляду справи знайшов своє підтвердження факт пошкодження належної позивачу квартири, що є наслідком її залиття. Так, позивач тривалий час був позбавлений можливості вести звичайний спосіб життя, вільно користуватися житловим приміщенням, бо відповідач вчини протиправну бездіяльність та ухилилася від добровільного вирішення спору.

Тому, відповідно до ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується особою, яка була визнана винною в спричиненні шкоди, тобто відповідачем.

У постанові Верховного Суду від 09.11.2022 року у справі № 212/7628/21 (провадження № 61-7265св22) зазначено, що «виходячи з положень ст. ст. 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди, в цілому, як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи, незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (п. 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 року у справі № 216/3521/16-ц)».

Суд вважає, що розмір моральної шкоди, заявлений позивачем до відшкодування у 4000 грн., є обґрунтованим, а тому з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, та розміру частки власності відповідача, доходить висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з чим відповідна позовна вимога підлягає задоволенню.

Суд критично ставиться до посилань сторони відповідача на те, що ОСОБА_4 не мешкає у квартирі з 1989 року, а тому не несе відповідальності за спричинену шкоди, оскільки згідно ст.319ч.4 ЦПК України власність зобов`язує.

Щодо незалучення позивачем у якості співвідповідача власницю іншої частини квартири суд зазначає, що таке право є виключно правом позивача, згідно ст.51 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ)вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

З огляду на викладене вище, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню судом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4-13,76-89,258-273 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) у якості матеріальної шкоди 8961,50 грн., у якості моральної шкоди 1000 грн. та витрати по оплаті оцінки пошкодженого майна 1750 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його підписання. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Я. В. Бескровний