Ухвала

09 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 587/1007/24

провадження № 61-11496ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Закарпатського апеляційного суду від 07 серпня 2025 року у складі колегії суддів: Собослой Г. Г., Мацунич М. В., Кожух О. А., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації.

Позов мотивований тим, що позивач є ветераном війни, учасником бойових дій та наказом Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері від 13 квітня 2021 року № 77 був призначений на посаду заступника керівника Закарпатської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 у мережі Інтернет на своєму Telegram каналі під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3» опублікував допис, у якому поширив серед невизначеного кола осіб недостовірну та негативну інформацію, яка порушує право на повагу до гідності, честі та ділової репутації позивача. Зміст поширеної відповідачем інформації полягає в тому, що позивач, який є працівником органів прокуратури, був затриманий на отриманні хабаря. Також інформація, зазначеного допису відповідачем була поєднана з публікацією наявної в мережі Інтернет фотографії, на якій зображено позивача та обнародуванням прізвища та ім`я позивача.

Оспорювана інформація доведена до широкого кола осіб, має обвинувальний ухил щодо позивача та подана відповідачем як достовірно відома, поширена з наміром створення у суспільстві негативного враження про особу позивача. Внаслідок поширення відповідачем оспорюваної інформації відносно позивача, як прокурора, було порушено дисциплінарне провадження. Позивач стверджує, що жодних хабарів він не брав, не отримував та нікому не передавав.

Позивач вказував, що на момент опублікування вищезазначеного допису відсутній обвинувальний вирок суду по обвинуваченню його у вчиненні кримінального правопорушення, на яке вказує відповідач, що набрав законної сили. Відтак, інформація, поширена відповідачем, є недостовірною.

Позивач просив:

спростувати поширену недостовірну інформацію у спосіб, у який поширювалась недостовірна інформація шляхом розміщення відповідачем публікації у своєму Telegram каналі « ІНФОРМАЦІЯ_3» за веб-адресою ІНФОРМАЦІЯ_4 тексту резолютивної частини рішення у цій справі;

зобов`язати відповідача ОСОБА_2 видалити із свого Telegram каналу під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3» опублікований ним ІНФОРМАЦІЯ_1 о 15 годині 36 хв. допис за веб-адресою ІНФОРМАЦІЯ_4, в якому поширено недостовірну інформацію про позивача ОСОБА_1 ;

стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 26 лютого 2025 року позовну заяву задоволено частково;

визнано недостовірною та такою, що порушує право ОСОБА_1 на повагу до його гідності, честі та недоторканості ділової репутації інформацію, поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 на своєму каналі Telegram під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3» за веб-адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 наступного змісту: «Вчора в Ужгороді на отриманні хабаря затримали заступника керівника Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_1 . Затримання проводили групи ДБР і СБУ із Києва. Попався прокурор на передачі хабаря прямо біля «військової прокуратури» в Ужгороді. Деталей щодо затримання поки немає. Усе тримають у таємниці. Дізнаюсь деталі - напишу більше.»;

зобов`язано ОСОБА_2 видалити з свого каналу Telegram під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3» опублікований ним ІНФОРМАЦІЯ_1 о 15 год 36 хв. допис за веб-адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому поширено недостовірну інформацію про ОСОБА_1 ;

у іншій частині позовних вимог відмовлено.

вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 07 серпня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 26 лютого 2025 року скасовано. У позові ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

05 вересня 2025 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Закарпатського апеляційного суду від 07 серпня 2025 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

рішення суду першої інстанції ухвалено у повній відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, з урахуванням правових висновків Верховного Суду;

поширений відповідачем допис стилістично носить стверджувальний характер та містить висловлювання «на отриманні хабара», «попався на передачі хабара». Тобто, відповідач у стверджувальній формі викладає інформацію про вчинення позивачем злочину як про встановлений та доведений факт. Встановлюючи, що поширена відповідачем інформація не може вважатися недостовірною на підставі відомостей, взятих з ухвал слідчих суддів, апеляційним судом порушено статтю 62 Конституції України. Жодних доказів вчинення позивачем злочинів, інформація про які міститься у поширених дописах, відповідач одночасно з поширенням такої інформації не навів;

станом на дати поширення оспорюваної позивачем інформації (як і на дату подання касаційної скарги) відсутнє судове рішення/вирок, що набрало законної сили та яким би позивач був визнаний у вчиненні дій, описаних у дописах відповідача;

у постанові Верховного Суду від 08 травня 2019 року у справі № 761/37180/17 суд вказав, що за відсутності вироку суду щодо особи поширення вказаної інформації порушує презумпцію невинуватості та негативно впливає на немайнові права позивача;

з тексту оскарженої постанови слідує, що на момент публікації допису 24 червня 2023 року, ОСОБА_2 отримав поширену ним інформацію саме з ухвал слідчих суддів, які були в загальному доступі в ЄДРСР. Однак загальний доступ ухвал про проведення обшуку та про відсторонення від посади було надано 27 та 26 червня 2023 року відповідно. Вказані обставини були безпідставно проігноровані та відкинуті апеляційним судом під час оцінки доказів;

з матеріалів справи, в тому числі з доданих на підтвердження аргументів апеляційної скарги відповідачем документальних доказів не можливо встановити: джерело походження розміщеного відповідачем у оспорений публікації фото; автора вказаного фото; його розміщення в мережі Інтернет, в тому числі для загального доступу і надання позивачем згоди на таке;

представником позивача до апеляційного суду було подано заяву про зупинення провадження у справі у зв`язку з тим, що позивача призвано на військову службу. З оскарженої постанови слідує, що у задоволенні заяви про зупинення провадження у справі було відмовлено. Проте мотивів, з яких виходив суд апеляційної інстанції при відмові у задоволенні клопотання, у постанові не наведено;

апеляційним судом застосовано норми права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду: від 30 січня 2019 року у справі № 308/5318/15-ц; від 08 травня 2019 року у справі № 761/37180/17; від 20 березня 2019 року у справі № 758/14324/15-ц; від 10 квітня 2019 року у справі № 398/4136/15-ц; від 20 травня 2019 року у справі № 591/7099/16-ц; від 19 липня 2023 року у справі № 214/11028/21; від 08 травня 2024 року у справі № 295/6540/21; від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023, зокрема, визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

У касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених Кодексом (абзац четвертий пункту 7.5. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023)

Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики (абзац другий пункту 7.8. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Припис пункту 2 частини третьої статті 389 Кодексу, що встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, - визнання справи малозначною - є зрозумілим за змістом та передбачним за наслідками застосування. Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності (пункт 7.9. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом касаційного оскарження є судове рішення, ухвалене у справі про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації та зобов`язати вчинити дії.

Ця справа є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої, апеляційної чи касаційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.

З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).

Таким чином, оскаржене судове рішення ухвалено у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Закарпатського апеляційного суду від 07 серпня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков