КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-з/824/951/2025 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Голуб С.А.,

суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Гаврилко Д.О.,

розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за заявамипредставника ОСОБА_1 - адвоката Плискань Ірини Олегівни та представника ОСОБА_2 - адвоката Євтодьєва Анатолія Олександровича про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шкода Олександр Миколайович, приватний виконавець виконавчого округу Київської області Голяченко Іван Павлович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 04 лютого 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, посвідчений 05 листопада 2024 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шкодою О.М., зареєстрований у реєстрі за № 6898, про звернення стягнення на транспортний засіб - автомобіль «Тoyota», модель «Camry», сірого кольору, 2006 року випуску, номер шасі (кузова, рами) VIN: НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_1 та був переданий нею в заставу ОСОБА_3 за договором застави транспортного засобу, посвідченим 16 вересня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондрою Л.В., зареєстрованим у реєстрі за № 3335, право вимоги за яким відступлено на користь ОСОБА_2 за договором відступлення права вимоги за договором застави транспортного засобу, посвідченим 29 листопада 2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондрою Л.В., зареєстрованим у реєстрі за № 1899, в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за договором позики № 16/09/21, укладеним 16 вересня 2021 року з ОСОБА_3 , право вимоги за яким відступлено на користь ОСОБА_2 за договором № 1 про відступлення права вимоги від 29 листопада 2022 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 211,20 грн судового збору.

Додатковим рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10 лютого 2025 року заяву представника позивачки - адвоката Плискань І.О. про ухвалення додаткового рішення задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 11 500,00 грн.

Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями, відповідачка звернулася з апеляційною скаргою, в якій просила їх скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити та стягнути з неї судові витрати у розмірі 2 000,00 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 18 червня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04 лютого 2025 року залишено без змін.

Додаткове рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 лютого 2025 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Плискань І.О. про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 8 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції.

23 червня 2025 року представник позивачки - адвокат Плискань І.О. подала через підсистему ЕСІТС «Електронний суд» заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, в якій просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 7 000,00 грн судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

25 червня 2025 року представник відповідачки - адвокат Євтодьєв А.О. також подав через підсистему «Електронний суд» заяву простягнення витрат на професійну правничу допомогу, в якій просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5 000,00 грнсудових витрат,понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Як визначено частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень частини третьої статті 270 ЦПК України в редакції Закону № 4508-IX від 18 червня 2025 року додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

Частиною першою статті 7 ЦПК України встановлено, що розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З огляду на норми Закону № 4508-IX, які набули чинності 16 липня 2025 року, суд апеляційної інстанції ухвалив вирішувати питання про ухвалення додаткового рішення у цій справі в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, вимоги та обґрунтування поданих заяв, колегія суддів вважає, що заяви представників сторін про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

За приписами частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до абзацу 2 частини третьої статті 259 ЦПК України суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті.

Частиною першою статті 270 ЦПК України визначено вичерпний перелік підстав для ухвалення додаткового рішення, однією з яких є невирішення питання про судові витрати разом з ухваленням судового рішення у справі (пункт 3 частини першої вказаної статті).

У постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 607/6424/20 Верховний Суд зазначив, що відповідними нормами ЦПК України передбачено право судів першої та апеляційної інстанцій на розподіл судових витрат виключно у рішенні або постанові суду за результатами розгляду справи по суті, або шляхом ухвалення додаткового рішення з цього питання, що також узгоджується із статтею 270 ЦПК України.

Верховний Суд у постанові Об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 20 грудня 2019 року у справі № 240/6150/18 вказав, що розподіл судових витрат здійснюється судом або в рішенні по суті спору (якщо сторони надали всі докази на підтвердження судових витрат до виходу суду до нарадчої кімнати), або в додатковому судовому рішенні (якщо сторони скористалися своїм правом подати докази на підтвердження понесення судових витрат).

Таким чином, у випадку, якщо суд при ухваленні судового рішення по суті спору з певних причин не вирішив питання про судові витрати, або відкладення вирішення цього питання було ініційовано стороною у справі, таке питання підлягає вирішенню шляхом ухвалення судом додаткового судового рішення в порядку статті 270 ЦПК України.

Вказаний висновок викладено у постанові (додатковій) Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 447/3950/21.

З матеріалів справи вбачається, що 27 лютого 2025 року представник ОСОБА_2 - адвокат Євтодьєв А.О.подав апеляційну скаргу на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04 лютого 2025 року та додаткове рішення цього ж суду від 10 лютого 2025 року, в якій навів лише попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на правову допомогу, які відповідачка планує понести у зв`язку з розглядом даної справи в суді апеляційної інстанції (а.с. 36 зв., т. 2).

У відзиві на апеляційну скаргу, який для ОСОБА_1 є першою заявою по суті спору в суді апеляційної інстанції, представник позивачки - адвокат Плискань І.О. також навела тільки попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивачка очікує понести у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції (а.с. 57, т. 2).

На підставі ухвали Київського апеляційного суду від 08 травня 2025 року розгляд справи відбувався у відкритому судовому засіданні 18 червня 2025 року (а.с. 76, т. 2).

В цьому засіданні суду апеляційної інстанції приймала участь лише представник позивачки - адвокат Плискань І.О., після заслуховування пояснень якої, а також її виступу у судових дебатах, було проголошено вступну та резолютивну частини постанови Київського апеляційного суду від 18 червня 2025 року (а.с. 85, 86, т. 2).

23 червня 2025 року представник позивачки, а 25 червня 2025 року представник відповідачки подали заяви простягнення витрат на професійну правничу допомогу,понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини першої, другої статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частиною першою статті 134 ЦПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до положень частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України.

Згідно із частиною другою статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Метою запровадження принципу відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді та захиститися у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до врегулювання спору в досудовому порядку. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу; 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами: подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат.

Зазначений висновок викладено у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 15 лютого 2023 року у справі № 567/1508/19.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що можливість подання сторонами доказів у підтвердження понесених судових витрат, в тому числі і витрат на професійну правничу допомогу у відповідній інстанції, процесуальний закон ставить у залежність від процесуальної стадії розгляду справи у конкретній інстанції.

Зокрема, докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, відповідно подаються до закінчення судових дебатів під час перегляду справи у суді апеляційної інстанції, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення апеляцією за умови, що до закінчення судових дебатів у суді апеляційної інстанції сторона зробила про це відповідну заяву.

Викладене узгоджується із правовим висновком, висловленим у постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 278/1396/19.

Водночас, у пункті 53 додаткової постанови від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.

Виходячи зі змісту частини восьмої статті 141 ЦПК України, сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, і по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів (див. постанову Верховного Суду від 13 жовтня 2021 року у справі № 520/8662/19).

Зазначене узгоджується із положенням частини першої статті 182 ЦПК України про те, що учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань при розгляді справи судом.

Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 22 листопада 2019 року у справі № 910/906/18.

В силу вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У справі, що розглядається, встановлено, що представники сторін у поданих до суду апеляційної інстанціїпроцесуальних документах по суті спору лише навели попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на правничу допомогу, які вони очікують (планують) понести у зв`язку із розглядом справи в апеляційному суді, і не висували вимог про стягнення цих витрат зі сторони, не на користь якої буде ухвалено судове рішення.

В судовому засіданні 18 червня 2025 року суд апеляційної інстанції надав представнику позивачки можливість надати свої пояснення щодо доводів та вимог поданої апеляційної скарги і виступити у судових дебатах, після закінчення яких відразу ухвалив судове рішення за результатами апеляційного провадження. Представник відповідачки участі у вказаному судовому засіданні не приймав.

Разом із тим, до закінчення судових дебатів сторони та/або їх представники доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу на стадії апеляційного провадження у справі не надали, як і не подавали (не робили) до закінчення перегляду справи в апеляційному порядку відповідних заяв про те, що такі докази будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення по суті спору.

Отже, у цьому випадку обидві сторони під час апеляційного перегляду справи і до закінчення судових дебатів не вказали про намір подати докази на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення судового рішення апеляційним судом.

Сам по собі зазначений в апеляційній скарзі та відзиві на неї попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат не є заявою, передбаченою частиною восьмою статті 141 ЦПК України.

Відповідно до частин другої та четвертої статті 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно пунктів 4, 6 частини другої статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

У даному конкретному випадку виконання вимог частини восьмої статті 141 ЦПК України цілком і повністю залежало від дій та волі сторін та їх представників, між якими існують певні договірні відносини.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи заяв представника ОСОБА_1 - адвоката Плискань І.О. та представника ОСОБА_2 - адвоката Євтодьєва А.О.про намір подати докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення судом апеляційної інстанції судового рішення по суті спору, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для відшкодування кожній із сторін за рахунок іншої витрат на правову допомогу, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, що відповідає положенням статті 141 ЦПК України та вищевказаній релевантній практиці Верховного Суду.

Зокрема, Верховний Суд у постанові (додатковій) від 30 листопада 2022 року в справі № 728/2519/21 звертав увагу, що посилання в касаційній скарзі на розмір витрат, які сторона планує понести у зв`язку з касаційним переглядом справи, не є тотожним із заявою про намір подати докази понесення витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення судового рішення у справі.

Наведене також узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах (додаткових) від 14 грудня 2022 року в справі № 225/890/21 та від 18 вересня 2023 року у справі № 759/5806/20.

За таких обставин колегія суддів вважає, що заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Плискань І.О. та представника ОСОБА_2 - адвоката Євтодьєва А.О. про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають, а тому правові підстави для прийняття додаткової постанови відповідно до вимог статей 246, 270 ЦПК України відсутні.

Керуючись статтями 133, 134, 137, 141, 246, 270, 368, 381 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Плискань Ірини Олегівни та представника ОСОБА_2 - адвоката Євтодьєва Анатолія Олександровича про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі № 753/22803/24 залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04 вересня 2025 року.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: Т.А. Слюсар

Д.О. Таргоній