Справа № 344/3366/25
Провадження № 22-ц/4808/1201/25
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Луганська
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Луганської В.М.

суддів Баркова В.М., Максюти І.О.

учасники справи

позивач - ОСОБА_1

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Медгал Україна»,

розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України) справу

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Медгал Україна»

на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 червня 2025 року, яке ухвалене судом у складі судді Бабій О.М.,

за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Медгал Україна» про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за невиконання грошового зобов`язання,

в с т а н о в и в:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ТОВ «Медгал Україна» про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за невиконання грошового зобов`язання, в обґрунтування якого зазначила, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 15 листопада 2019 року, залишеним без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 28 квітня 2021 року, її позов до ТОВ «Медгал Україна» задоволено, стягнуто з ТОВ «Медгал Україна» на її користь ринкову вартість у частині майна ТОВ «Медгал Україна», яка належить ОСОБА_1 , у розмірі 457 089 грн.

Постанова Івано-Франківського апеляційного набрала законної сили та звернута до примусового виконання в Івано-Франківський ВДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Всупереч прийнятому рішенню суду, яке набрало законної сили, зверненню рішення до примусового виконання, відповідачем ТОВ «Медгал Україна» заборгованість у розмірі 457 089 грн не сплачено.

У серпні 2023 року позивачка зверталась до відповідача з позовом про стягнення інфляційних збитків та трьох процентів річних. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 02.11.2023 року позов задоволено частково, стягнуто із ТОВ «Медгал Україна» на її користь 178 341, 33 грн інфляційних втрат за період з 29.04.2021 року по 30.06.2023 року та 30 919 грн три проценти річних за період з 29.04.2021 року по 31.07.2023 року, за невиконання грошового зобов`язання. Вказане рішення також звернуто до примусового виконання, однак заборгованість відповідачем не сплачена.

У зв`язку з викладеним позивачка вважає, що внаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання, відповідач зобов`язаний сплатити позивачці інфляційні збитки та три відсотки річних за період з 01.08.2023 року по 31.01.2025 року.

Просила суд стягнути з ТОВ «Медгал Україна» на її користь 63 395,68 грн інфляційних збитків за період з 01.07.2023 року по 31.01.2025 року та 20 625,36 грн трьох відсотків річних за період з 01.08.2023 року по 31.01.2025 року, а разом 84 021,04 грн заборгованості.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 червня 2025 року позов ОСОБА_2 до ТОВ «Медгал Україна» про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за невиконання грошового зобов`язання задоволено.

Стягнуто із ТОВ «Медгал Україна» на користь ОСОБА_1 63 395,68 грн - інфляційних втрат за період з 01.07.2023 рку по 31.01.2025 року та 20 625,36 грн три проценти річних за період з 01.08.2023 року по 31.01.202 року, а всього 84 021, 04 грн за невиконання грошового зобов`язання.

Стягнуто із ТОВ «Медгал Україна» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211, 20 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням, ТОВ «Медгал Україна» звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неповність встановлених обставин, які мають значення для справи, порушення судом норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 червня 2025 року, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на те, що судом першої інстанції не дотримано норми ч. 4 ст. 265 ЦПК України.

Також вказує, що з метою добровільного виконання рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15.11.2019 року про стягнення належної ОСОБА_1 , як спадкоємцю ринкової вартості у частині майна товариства, 18.09.2023 року на її адресу направлено рекомендованого листа з пропозицією повідомити свої банківські реквізити для перерахування сум, присуджених судом, або повідомити інший, прийнятний для неї спосіб врегулювання даного питання. Ця пропозиція залишена позивачкою без відповіді, як і попередні неодноразові пропозиції зі сторони ТОВ «Медгал Україна» щодо врегулювання питання порядку виплати належних їй сум в добровільному порядку. Скаржник вважає, що саме з вини позивачки ОСОБА_1 відбулося прострочення кредитора, тому підлягають застосуванню положення ст. 613 ЦПК України.

На підтвердження зазначеного, відповідачем до суду першої інстанції було надано докази, а саме копію рекомендованого листа на ім`я ОСОБА_1 від 18.09.2023 року з доказами відправки та копію повідомлення ДВС про виставлення нерухомого майна ТОВ «Медгал Україна на торги.

Суд першої інстанції надані докази не дослідив, не обґрунтував мотиви їх неприйняття та мотиви незастосування статті 613 ЦК України.

Ухвалою Івано-Франківського від 11 липня 2025 року відкрито апеляційне провадження та роз`яснено ОСОБА_1 право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Отже, розгляд цивільної справи з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім справ зазначених в ч. 4 ст. 274 ЦПК України, у суді апеляційної інстанції у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи є загальним правилом, визначеним у ЦПК України.

Із матеріалів справи вбачається, що ціна позову в даній справі становить 84 021, 04 грн і є менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому справа відноситься до категорії малозначної справи в силу вимог закону.

Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 20 червня 2025 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного провадження.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному вебпорталі судової влади України.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 15.11.2019 стягнуто з ТОВ «Медгал Україна» на користь ОСОБА_1 ринкову вартість у частині майна ТОВ «Медгал Україна» у розмірі 457 089 грн, яке не виконано, тому позивачка має право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України. Провівши розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, суд першої інстанції дійшов висновку, що на користь позивачки з ТОВ «Медгал Україна» підлягають стягненню інфляційні витрати в сумі 63 395,68 грн за період з 01.07.2023 року по 31.01.2025 року та три проценти річних в сумі 20 625, 36 грн за період з 01.08.2023 року по 31.01.2025 року.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 15 листопада 2019 року, яке залишено без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 28 квітня 2021 року, стягнуто з ТзОВ «Медгал Україна» на користь ОСОБА_1 ринкову вартість у частині майна ТОВ «Медгал Україна» у розмірі 457 089 грн. Дане рішення суду набрало законної сили 28 квітня 2021 року.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 02 листопада 2023 року стягнуто з ТОВ «Медгал Україна» на користь ОСОБА_1 178 341, 33 грн- інфляційних втрат за період з 29.04.2021 року по 30.06.2023 року та 30 919 грн - три проценти річних за період з 29.04.2021 року по 31.07.2023 року.

26.08.2021 року відкрито виконавче провадження № 66601517 за виконавчим листом, виданим Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області про стягнення з ТОВ «Медгал Україна» на користь ОСОБА_1 ринкову вартість у частині майна в розмірі 457 089 грн. (а.с.28).

ТОВ «Медгал Україна» 18.09.2023 року було надіслано рекомендованим повідомленням лист ОСОБА_1 20.09.2023 року, в якому просило ОСОБА_1 повідомити банківські реквізити для перерахування грошових коштів, або повідомити інший, прийнятний для неї спосіб врегулювання даного спору, що підтверджується копією листа від 18.09.2023 року

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно з частинами першою, другою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Відповідно до змісту статей 524, 533-535 та 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16 травня 2018 року № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 15 листопада 2019 року підтверджено наявність грошового зобов`язання ТзОВ «Медгал Україна» перед ОСОБА_1 в розмірі ринкової вартості частини майна ТОВ «Медгал Україна» у розмірі 457 089 грн. Дане рішення суду набрало законної сили 28.04.2021 року.

Даних про добровільне або примусове виконання цього судового рішення матеріали справи не містять.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і три проценти річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 02.11.2023 року стягнуто з ТОВ «Медгал Україна», на користь ОСОБА_1 178 34,33 грн інфляційних втрат за період з 29.04.2021 року по 30.06.2023 року та 30 919 грн три проценти річних за період з 29.04.2021 року по 31.07.2023 року.

Таким чином, суд першої інстанції правильно вважав, що у розумінні наведених положень закону позивачка, як кредитор, вправі вимагати стягнення в судовому порядку сум інфляційних нарахувань за період з 01.07.2023 року по 31.01.2025 року та трьох процентів річних за період з 01.08.2023 року по 31.01.2025 року, внаслідок невиконання грошового зобов`язання, підтвердженого рішенням Івано-Франківського міського суду від 15 листопада 2019 року.

Провівши розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що з ТОВ «Медгал Україна» на користь позивачки підлягають стягненню інфляційні витрати в сумі 63 395,68 грн за період з 01.07.2023 року по 31.01.2025 року та три проценти річних в сумі 20 625, 36 грн за період з 01.08.2023 року по 31.01.2025 року.

Доводи апеляційної скарги щодо наявності факту прострочення кредитора та незастосування судом першої інстанції положень ст. 613 ЦПК України колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Згідно з частиною четвертою статті 612 ЦК України прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Відповідно до статті 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Аналіз вищевказаних положень закону свідчить про те, що відмова кредитора від запропонованого боржником виконання договору може мати місце лише тоді, коли кредитор може прийняти виконання від боржника, однак із суб`єктивних причин відмовляється це зробити. Натомість, не можна вважати відмовою об`єктивну неможливість прийняти виконання боржника, оскільки в такому випадку матиме місце не відмова від прийняття виконання, а лише неможливість прийняти виконання.

За змістом частини четвертої статті 613 ЦК України боржник за грошовим зобов`язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора, тобто у випадку, якщо кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку (частина перша цієї статті).

Якщо боржник доведе, що не виконав грошового зобов`язання через прострочення кредитора, він звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 625 ЦК України, оскільки порушення грошового зобов`язання у вигляді його прострочення боржником не настало i в такому разі вважається, що виконання зобов`язання відстрочено на час прострочення кредитора (частина друга статті 613 цього Кодексу).

Такий правовий висновок містить постанова Верховного Суду України від 19 квітня 2017 року у справі № 6-546цс17.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем не надано доказів того, що ОСОБА_1 відмовлялася із якихось суб`єктивних причин прийняти виконання грошового зобов`язання від ТОВ «Медгал Україна». Копія листа адресованого ОСОБА_1 від 18.09.2023 року з доказами відправки та копія повідомлення ДВС про виставлення нерухомого майна ТОВ «Медгал Україна» на торги, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі не є достатніми доказами, оскільки беззаперечно не підтверджують факт відмови прийняти ОСОБА_1 належне виконання ТОВ «Медгал Україна» грошового зобов`язання. Також в матеріалах справи відсутні докази щодо отримання ОСОБА_1 даного листа.

Крім того, колегія суддів зазначає, що ст. 537 ЦК України передбачено, що боржник має право виконати свій обов`язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса, нотаріальної контори в разі: відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов`язання; ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку; відсутності представника недієздатного кредитора.

Нотаріус повідомляє кредитора у порядку, встановленому законом, про внесення боргу у депозит.

Таким чином, у випадку ухилення ОСОБА_1 від отримання грошових коштів на виконання рішенням Івано-Франківського міського суду від 15 листопада 2019 року, ТОВ «Медгал Україна», відповідно до частини першої статті 537 ЦК України, не було позбавлено можливості виконати свій обов`язок шляхом внесення даних грошових коштів на депозит нотаріуса (нотаріальної контори), однак таких дій не вчинив. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що рішення Івано-Франківського міського суду від 15 листопада 2019 року перебувало на примусовому виконанні, і відповідач міг виконати вказане вище судове рішення у порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

05 вересня 2025 року на адресу апеляційного суду від представника скаржника Яш П.К. надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копії постанов про закінчення виконавчого провадження від 18 червня 2025 року у ВП №73412206, №74068873, №74069072, №66601517, які підтверджують факт відсутності боргових зобов`язань скаржника перед позивачкою.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Апеляційна скарга не містить доводів щодо неврахування судом відсутності будь-яких боргових зобов`язань ТОВ «Медгал Україна» перед позивачкою, скаржник на вказані обставини при розгляді справи у суді першої інстанції не посилався, вказані постанови про закінчення виконавчого провадження винесені після ухвалення оскаржуваного рішення суду, тому клопотання представника скаржника не підлягає задоволенню і суд апеляційної інстанції не дає оцінки наданим постановам.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не застосував положення частини 3, 6 статті 613 ЦК України до позивачки не заслуговують на увагу, оскільки відповідачем не доведено належними доказами ухилення позивачки від прийняття пропозиції від відповідача про добровільне виконання судового рішення від 15 листопада 2019 року та зловживання позивачкою своїми правами.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89, 368 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 червня 2025 року ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування по доводам апеляційної скарги не має.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, колегія судів не здійснює перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384, ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Медгал Україна» залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 09 вересня 2025 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В. М. Барков

І.О. Максюта