ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2025 року

м. Черкаси

Справа № 705/2369/25
Провадження № 22-ц/821/1623/25
категорія 304090000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Василенко Л.І., Новікова О.М.

за участю секретаря: Руденко А.О.

учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

представник відповідача: адвокат Цокало Тетяна Михайлівна,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Цокало Тетяни Михайлівни на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 25 червня 2025 року (ухваленого під головуванням судді Гудзенко В.Л. в приміщенні Уманського міськрайонного суду Черкаської області) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

23 квітня 2025 року ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що 01.10.2021 року між АТ «Банк Форвард» та ОСОБА_1 було укладено Договір про банківське обслуговування фізичних осіб, шляхом підписання Анкети-заяви №300005502 про акцепт Публічної пропозиції АТ «Банк Форвард », відповідно до умов якого відповідачу було відкрито поточний рахунок та надано кредит у сумі 52 000,00 грн на строк 1 097 днів, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов цього Договору.

Відповідно до п. 1.1 та 1.2 розділу 3 кредитного договору позичальник просить банк відкрити рахунок, що буде використовуватись для надання, повернення та обліку кредитних коштів та заборгованості за Угодою та надати йому кредит шляхом зарахування суми кредиту на рахунок та її подальшого безготівкового перерахування з рахунку згідно з дорученням клієнта, викладеним у п. 3 даної заяви. Згідно з п. 3.1 та 3.2 розділу 3 кредитного договору в дату оформлення реструктуризації позичальник просить перерахувати в безготівковому порядку з рахунку на рахунки споживчих кредитів суму кредиту та в день надходження на рахунки споживчих кредитів суми грошових коштів в безготівковому порядку списати з рахунків споживчих кредитів наявну в нього заборгованість по первісним кредитним договорам на дату такого списання і направити її на погашення такої заборгованості.

Банк умови Кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві кредит на потрібну суму.

Відповідач зі свого боку не виконав умов Кредитного договору.

25.07.2024 між АТ « Банк Форвард» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» відповідно до чинного законодавства України укладений Договір відступлення прав вимоги №GL1N26202/1.

Відповідно до умов даного договору відбулося відступлення права вимоги і за кредитним договором № 300005502 від 01.10.2021 та станом на дату відступлення права вимоги заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором становила 88 111,52 грн, а саме: заборгованість за тілом кредиту 33 612,04 грн; заборгованість за відсотками 4,68 грн; заборгованість за комісією 54 494,80 грн.

Термін повернення кредиту у повному обсязі настав, а заборгованість за кредитним договором у встановлений строк не була погашена, у зв`язку з чим ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулось із даним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у судовому порядку з метою захисту та поновлення порушених прав.

На підставі наведеного, ТОВ «ФК «Кредит-капітал» просило суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № 300005502 від 01.10.2021 в сумі 88 111,52 грн; суму сплаченого судового збору в розмірі 2 422,40 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 25 червня 2025 року позов - задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал»» заборгованість за кредитним договором № 300005502 від 01.10.2021 у сумі 33 616,72 грн.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» витрати по сплаті судового збору в сумі 2 422 ,40 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн.

Стягнуто із ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки відповідач порушила зобов`язання щодо сплати коштів за кредитним договором, строк виконання зобов`язання настав, тому кредитор має право на стягнення з боржника заборгованості по сплаті кредиту та процентів за користування кредитними коштами за договором від 01.10.2021.

Відмовляючи в задоволенні вимоги про стягнення комісії, суд першої інстанції виходив із того, що банк не надав доказів наявності переліку банківських послуг, за які встановлена комісія і погодження її сплати відповідачем при укладенні кредитного договору, тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 , ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Вирішуючи вимоги в частині витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив із критерію реальності адвокатських послуг, а також критерію розумності їхнього розміру та обставин справи.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

28 липня 2025 року представник ОСОБА_1 адвокат Цокало Т.М. подала через систему «Електронний суд» апеляційну скаргу, в якій просила змінити рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 25 червня 2025 року в частині судових витрат, шляхом зменшення судових витрат, понесених позивачем, які підлягають стягненню з відповідача, вважаючи в оскаржуваній частині рішення суду постановленим із неправильним застосуванням норм матеріального та із порушенням норм процесуального права.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що згідно вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, проте, суд першої інстанції на вказану норму не звернув належної уваги.

Щодо витрат на правничу допомогу, скаржник посилається на те, що суд в порушення норм п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, не здійснив їх перерозподіл між сторонами, застосовуючи пропорцію.

Відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов на адресу Черкаського апеляційного суду 13 серпня 2025 року, представник ТОВ «ФК «Кредит-капітал» - адвокат Усенко М.І. просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги сторони відповідача, а рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 25 червня 2025 залишити без змін, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обгрунтованим, а аргументи апеляційної скарги безпідставними та необгрунтованими.

Фактичні обставини справи

Із матеріалів справи вбачається, що 01.10.2021 ОСОБА_1 звернулася до АТ «Банк Форвард» із анкетою-заявою №300005502 про акцепт Публічної пропозиції банку на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб, відповідно до умов якого відповідачу було відкрито поточний рахунок. Також підтвердила, що приймає публічну пропозицію АТ «Банк Форвард», а також те, що вказана заява-анкета разом з публічною пропозицією складають договір про надання банківських послуг.

Відповідно до умов договору, відповідачу було надано кредит у розмірі 52 000,00 грн, строк кредитування 1 097 днів, з 01.10.2021 по 01.10.2024. Процентна ставка (на строкову частину основного боргу) встановлена на рівні 0,01 % річних, ставка по кредиту ( на прострочену частину основного боргу): 0,00001% річних; щомісячна комісія без ПДВ: 2 074,80 грн (розділ 3 договору).

Того ж дня, АТ «Банк Форвард» та ОСОБА_1 підписали графік платежів, відповідно до якого погодили щомісячну суму для погашення заборгованості та дати платежів, а також паспорт споживчого кредиту, в якому наведено, зокрема, основні умови кредитування, інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту, порядок повернення кредиту та іншу важливу інформацію.

Факт отримання та використання відповідачем кредитних коштів підтверджується наявною в матеріалах справи випискою по картці за період з 29.10.2021 по 10.06.2023 та з 11.06.2023 по 24.07.2024.

25.07.2024 АТ «Банк Форвард» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали договір відступлення прав вимоги №GL1N426202/1, відповідно до якого банк відступає новому кредитору належні йому, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників та/або заставодавців, зазначених у Додатку №1 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)) та/або договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку №1 до цього договору.

Згідно додатку 1 до вказаного вище договору, до позивача перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором №300005502, загальний розмір заборгованості 88 111,52 грн.

Відповідно до розрахунку заборгованості, підготовленого АТ «Банк Форвард» станом на 24.07.2024 заборгованість відповідача за кредитним договором становила 88 111,52 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 33 612,04 грн; заборгованість за відсотками- 4,68 грн; заборгованість за комісією 54 494,80 грн.

18.04.2025 позивачем на адресу відповідача було направлено досудову вимогу про погашення кредитної заборгованості.

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності згідно із ч. ч. 4, 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції оскаржується в частині судових витрат, а саме стягнення судового збору та витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача, в іншій частині рішення суду не оскаржується, тому суд апеляційної інстанції в частині вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором в апеляційному порядку не переглядає.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не відповідає.

Щодо вирішення питання про стягнення судового збору

Доводи скаржника, що судом стягнуто судовий збір у повному обсязі, хоча позов задоволено частково, приймаються судом апеляційної інстанції по наступних підставах.

Із матеріалів справи вбачається, що ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» при зверненні до суду з даним позовом була заявлена одна позовна вимога майнового характеру.

Згідно з ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, ставка судового збору складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб .

Станом на 01 січня 2025 року, прожитковий мінімум для працездатних осіб був встановлений у розмірі 3 028,00 грн.

Враховуючи, що позивач подав позовну заяву через систему «Електронний суд», сума судового збору становить 2 422,40 грн ( 3 028,00 грн * 0,8).

Вирішуючи спір та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції не врахував вимоги ст. 141 ЦПК України та дійшов помилкового висновку про стягнення судового збору без врахування принципу пропорційності розміру задоволених позовних вимог.

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими у статтях 141-142 ЦПК України, зокрема у статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом першої інстанції вимоги ТОВ «ФК «Кредит- Капітал» задоволено частково, стягнуто 33 616,72 грн, що становить 38,2% від суми заявлених позовних вимог, тому з відповідача підлягали до стягнення судові витрати, у вигляді судового збору у розмірі 928,36 грн. (2 422,40 грн *38,2%).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга в частині розподілу судового збору підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції в цій частині до зміни із зменшенням суми судового збору , яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача з 2 422,40 грн. до 928,36 грн.

Щодо вирішення питання витрат на правничу допомогу

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Частинами першою та другою статті 15 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з пунктом третім частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (частини перша, друга статті 137 ЦПК України).

З огляду на положення статті 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку, така заява залишається без розгляду (постанова Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 278/1396/19 (провадження № 61-16587св19).

На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правничу допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц, провадження № 14-280цс18).

Згідно із частинами першою та другою статті 182 ЦПК України при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі.

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 20 січня 2025 року у справі № 336/1448/22 (провадження № 61-7275св24).

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 (провадження № 14-50цс24), викладено такі висновки щодо вирішення питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу:

«136. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини четверта-шоста статті 137 ЦПК України).

137. Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи (частина третя статті 141 ЦПК України).

138. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).

139. У розумінні умов частин четвертої-шостої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе винятково на підставі клопотання іншої сторони у разі доведення нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

140. Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21.

141. Водночас, у частині третій статті 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним, суд з урахуванням конкретних обставин, може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи.

142. Близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21.

143. У постановах від 19 лютого 2022 року № 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

144. Отже, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково.

145. Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення».

Із матеріалів справи вбачається, що у позовній заяві товариство зазначило, що ним понесено витрати у сумі 7 000,00 грн на професійну правничу допомогу ОА «Апологет» на підставі договору про надання правової (правничої) допомоги №0103 від 01.03.2024 та замовлення до вказаного договору, що підтверджується детальним описом наданих послуг, тобто позивач вчинив дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу.

Під час розгляду даної справи судом першої інстанції встановлено, що на підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу було надано Договір №0103 про надання правової допомоги від 01.03.2024, детальний опис робіт (надання послуг), витяг із замовлення № 44 від 09.04.2025 та рахунок на оплату № 53 від 09.04.2025.

Суд першої інстанції, прийнявши до уваги складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, час, витрачений на виконання таких робіт, з урахуванням принципу розумності, пропорційності та справедливості, дійшов висновку про часткове задоволення заяви та стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

Проте, колегія суддів не в повній мірі погоджується із вказаним висновком суду, оскільки при визначенні розміру витрат на правничу допомогу у даній справі, суд першої інстанції не врахував пропорційності задоволених вимог та дійшов помилкового висновку про стягнення понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Згідно з частинами першою-третьою статі 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 2 674,00 грн. ( 7 000,00 грн *38,2%), оскільки встановлено, що позивачем відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України доведено понесення витрат на професійну правничу допомогу у даній справі, а також за результатами розгляду справи, рішенням суду першої інстанції позовні вимоги задоволено частково, на 38,2%.

За наведених підстав, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга в частині розподілу витрат на правничу допомогу з відповідача на користь позивача підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції в цій частині до зміни із зменшенням суми витрат на правничу допомогу, яка підлягає стягнення з відповідача на користь позивача з 5 000,00 грн до 2 674,00 грн.

Апеляційний суд вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим по суті позовних вимог, проте, суд припустився помилки при вирішенні питання розподілу судових витрат, зокрема, судового збору та витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, тому в цій частині рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 25 червня 2025 року підлягає зміні.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст. ст. 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Цокало Тетяни Михайлівни - задовольнити.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 25 червня 2025 року в частині стягнення з відповідача на користь позивача судового збору та витрат на правничу допомогу - змінити, зменшивши суму судового збору, який підлягає стягненню із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальність «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» з 2 422,40 грн. до 928,36 грн., а також зменшити суму витрат на правничу допомогу із 5 000,00 грн. до 2 674,00 грн.

В іншій частині рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 25 червня 2025 року не переглядалося.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді Л.І. Василенко

О.М. Новіков