Провадження № 22-ц/801/1531/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Федчишен С. А.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2025 рокуСправа № 127/35410/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О. В.,

суддів: Шемети Т. М., Берегового О. Ю.,

за участю секретаря судового засідання Луцишина О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою його представником адвокатом Ткачем Юрієм Анатолійовичем, на рішення Вінницького міського суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 07 травня 2025 року у м. Вінниці суддею цього суду Федчишеним С.А., дата складання повного тексту судового рішення відповідає даті його ухвалення,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, який обґрунтований тим, що 18.08.2020 року відповідачем підписано заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, у якій визначено, зокрема, тип кредиту та розмір кредитного ліміту відновлювальна кредитна лінія до 200 000 грн, тип кредитної картки «MasterCard World Black Edition», строк кредитування у 12 місяців із пролонгацією, процентну ставку у 36 % річних від суми неповернутого в строк кредиту. Зазначена заява та паспорт кредиту, що становлять собою кредитний договір, підписані відповідачем власноручно на планшеті у відділенні банку.

У порушення умов договору відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість за кредитним договором перед банком, що станом на 24.10.2024 року становить 220 717, 29 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 181 979, 88 грн та заборгованості за простроченими відсотками в сумі 38 737, 41 грн.

За таких обставин, позивач просив суд стягнути з відповідача на користь позивача відповідну заборгованість за кредитним договором та понесені судові витрати.

07.05.2025 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області вказаний вище позов задоволено. Стягнено з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 18.08.2020 року у розмірі 220 717, 29 грн та судовий збір в розмірі 2 648, 61 грн.

Не погодившись із ухваленим рішенням, ОСОБА_1 , через свого представника - адвоката Ткача Ю.А., подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг не містить відповідних істотних умов кредитного договору, в указаній заяві відсутні будь-які дані стосовно оформлення кредиту, зазначення суми кредитного ліміту, строку його повернення, визначення розміру процентів за користування кредитом, даних про видачу кредитної картки, строку дії та інших істотних умов та, враховуючи відсутність доказів на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів у заявленому позивачем розмірі, апелянт вважає що позовні вимоги банку є недоведеними.

Також вказує, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що матеріали справи містять Паспорт споживчого кредиту, який підписаний відповідачем ОСОБА_1 18.08.2020 року та в якому зазначено основні умови кредитування, відсоткова ставка та порядок нарахування відсотків за невиконання взятих на себе зобов`язань, де чітко зазначено, що ця інформація, стосовно умов кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту зберігає чинність та є актуальною до 02.09.2020 року, тобто фактично банк мав право нараховувати відсотки за користування кредитним лімітом лише в межах дії Паспорту кредиту починаючи з 18.08.2020 року по 02.09.2020 рік, а не до моменту звернення до суду з позовом.

Разом з тим, на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник АТ КБ «Приватбанк» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції, як законне та обґрунтоване, - без змін.

В заперечення проти апеляційної скарги зазначає, що матеріали справи містять докази погодження сторонами істотних умов кредитного договору в письмовому вигляді. Розмір заборгованості, що підтверджено наданими банком випискою та розрахунком заборгованості, відповідачем не спростовано, доказів належного виконання кредитного зобов`язання, або виконання в більшому розмірі, ніж визначає позивач, відповідачем не надано.

Апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з огляду на таке.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що 18.08.2020 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим, підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а.с. 102-117).

Відповідно до Розділу 1 цього договору сторони погодили такі істотні умови кредиту: Тип кредиту: відновлювана кредитна лінія до 200 000 грн; Тип кредитної карти: Картка «MasterCard World Black Edition»; Строк кредитування: 12 місяців з пролонгацією; Процентна ставка, відсотків річних: 36,0%; Розмір мінімального обов`язкового платежу: - 7% від заборгованості, але не менше ніж 100 грн, щомісячно, або 10% від заборгованості, але не менше 100 грн, щомісячно - у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення; 7. Проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю Сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 60,00%.

Згідно із наданим банком розрахунку розмір заборгованості ОСОБА_1 станом на 24.10.2024 року становить 220 717, 29 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 181 979, 88 грн та заборгованості за простроченими відсотками в сумі 38 737, 41 грн Нарахування процентів за користування кредитом здійснювалося відповідно до умов договору за встановленою договором та передбаченою паспортом споживчого кредиту відсотковою ставкою в 36 % річних. Нарахування відсотків на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України не здійснювалось (а.с. 35 53).

З виписки АТ КБ «ПриватБанк» за вищевказаним договором за період з 18.08.2020 року по 02.10.2024 року вбачається рух коштів по рахунку відповідача та використання відповідачем кредитних коштів шляхом використання наданої кредитної картки протягом вказаного періоду (а.с. 24 25).

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції вважав встановленим, що між сторонами виникли спірні договірні правовідносини, за якими позивач зобов`язався надати та надав грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, встановлених договором, а відповідач зобов`язався повернути кредит та проценти за користування кредитом, однак у повному обсязі та вчасно свої зобов`язання не виконав.

Відтак, оцінюючи усі докази, що є у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Згідно із ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому, як визначено ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (ч. 1 ст. 205 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

В силу частин 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Згідно із положеннями ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

За змістом ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Встановивши, що АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, однак відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення із відповідача відповідної заборгованості.

Так, апеляційним судом встановлено та попередньо зазначено, що 18.08.2020 року ОСОБА_1 підписав заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, якою визначено усі істотні умови кредитування.

З огляду на викладене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг не містить умов кредитного договору.

Твердження скаржника про те, що інформація, яка наведена у Паспорті споживчого кредиту, стосовно умов кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту зберігає чинність та є актуальною до 02.09.2020 року не заслуговують на увагу, оскільки Паспорт споживчого кредиту не може вважатись складовою кредитного договору, враховуючи, що форма такого документу носить інформаційний характер та не є складовою кредитного договору.

Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту.

Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, яка викладена у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20.

Між тим, з виписки по картковому рахунку відповідача вбачається, що він отримав кредитну картку та активно нею користувався, знімаючи грошові кошти та здійснюючи покупки за кредитні кошти.

Враховуючи положення п.п. 3,6 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», статті 41 Закону України «Про Національний банк Україні», ч.ч. 1, 2 статті 68 Закону України «Про банки та банківську діяльність», п.п. 2.1.1, п.5.1., п.5.4., п.5.6., Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою правління Національного банку України від 30 грудня 1998 року № 566 (зі змінами та доповненнями), виписка з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщує записи про операції, здійсненні протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Отже, наявна в матеріалах справи виписка по картковому рахунку відповідача є належним та допустимим доказом отримання та користування останнім кредитними коштами, у ній зазначені всі операції з часу активації кредитної картки зі зняття грошових коштів, погашення заборгованості.

Також, як вірно вказано судом першої інстанції, розрахунок заборгованості відповідачем не спростований, доказів помилковості чи неправильності наданого позивачем розрахунку, а також належного виконання зобов`язань за кредитним договором, не надано.

Таким чином, з огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що суд правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно застосував норми процесуального права, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, у зв`язку із чим підстави для його скасування, з посилань, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до п. п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на те, що апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції необхідно віднести за рахунок особи, яка подала апеляційну скаргу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником адвокатом Ткачем Юрієм Анатолійовичем, залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 травня 2025 року без змін.

Понесені скаржником, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, судові витрати залишити за ним.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді: Т. М. Шемета

О. Ю. Береговий