Справа № 466/4677/25
Провадження № 2-з/466/75/25
У Х В А Л А

про відмову в забезпеченні позову

10 вересня 2025року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючої судді Свірідової В.В.

секретаря с/з Якубів І.О.

розглянувши в судовому засіданні в залі суду в місті Львові заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, -

встановив:

в провадженні суду перебуває цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, -

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Львова від 04.06.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

08.09.2025р. відповідач ОСОБА_4 подала до суду заяву про забезпечення позову, мотивуючи її тим, що спільна дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає з нею (матір`ю), яка самостійно забезпечує його виховання, харчування, навчання та розвиток. Позивач (батько дитини) фактично самоусунувся від утримання та виховання дитини. Окрім того, позивач має встановлений діагноз ПТСР та перебував під наглядом психіатрів, у зв`язку з чим існує ризик агресивної поведінки стосовно дитини, зокрема застосування психологічного тиску, образ та приниження її честі та гідності. У зв`язку з тим, що існує реальна загроза порушення прав та інтересів неповнолітньої дитини, просить суд вжити заходів забезпечення позову: визначити місце проживання дитини тимчасово з матір`ю; заборонити батькові (позивачу) перешкоджати дитині у навчанні, чинити психологічний тиск або забирати дитину для проживання без згоди дитини та матері; заборонити батькові здійснювати будь-які дії щодо виписки дитини з місця реєстрації без письмової згоди матері. Окрім того просить витребувати з відповідних медичних установ документи, що підтверджують перебування позивача на обліку в психіатра та встановлений діагноз ПТСР.

У відповідності до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглянута без повідомлення учасників справи.

Дослідивши заяву та додані до неї матеріали, приходжу до висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає до задоволення виходячи із наступного.

Згідно статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Згідно статті 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову. Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд оцінює обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Згідно ч.3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає оцінку судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно до п. 4 постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідач обґрунтовує наявність підстав для забезпечення позову тими обставинами, що позивач може порушувати права та інтереси неповнолітньої спільної дитини. Водночас, відповідачем не надано суду жодного доказу на підтвердження таких дій позивача, а відтак не наведено ґрунтовних підстав для вжиття заходів забезпечення позову, не додано доказів, які б підтвердили те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, чи здійснюються вони державними, приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними або законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до пункту 2 статті 1 Європейської конвенції про здійснення прав дітей 1996 р. (набула чинності в Україні 01.04.2007 р.) пріоритетом є забезпечення найвищих інтересів дітей та підтримка їхніх прав.

Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство й батьківство охороняються державою. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України (згоду на обов`язковість яких надала Верховна Рада України).

Також регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (ч. 7, ч.8 ст. 7 Сімейного кодексу України).

Згідно із ч. 2 та ч. 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України «Про охорону дитинства», «забезпечення найкращих інтересів дитини» передбачає дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності, та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку й рівня розвитку, що може її висловити.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного й соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Таким чином, дане питання має бути вирішено в найкращих інтересах малолітньої дитини.

Одночасно, суд роз`яснює відповідачу право звернутися до суду з даним позовом на загальних підставах в порядку, передбаченому нормами чинного ЦПК України з урахуванням приписів глави 13 Сімейного кодексу України.

Таким чином, вивчивши матеріали справи суд дійшов висновку, про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 1-18, 149-150, 153, 154, 157, 193,ч.2 ст. 247, 353 ЦПК України, суд, -

постановив:

В задоволенні заяви відповідача ОСОБА_3 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: В. В. Свірідова