справа № 619/2932/25
провадження № 2/619/1367/25
РІШЕННЯ

іменем України

04 вересня 2025 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області у складі головуючого судді Овсяннікова В.С., за участі секретаря судового засідання Кісіль А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження у місті Дергачі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Коломийський відділ Державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерстрва юстиції та ОСОБА_3 про виключення відомостей про особу як батька з актового запису про народження дитини,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Коломийський відділ Державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерстрва юстиції та ОСОБА_3 , в якому просила виключити відомості про ОСОБА_2 , як батька, з актового запису про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - № 358 від 02.08.2024 року, здійсненого Коломийським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, а також просила вважати ОСОБА_3 - батьком ОСОБА_4 .

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що між нею та ОСОБА_2 , 18.07.2014 року було укладено шлюб, який було розірвано рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 06.12.2023 у справі №619/5199/23.

Через сім місяців після розірвання шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_2 у позивачки народилась донька ОСОБА_5 .

Зазначила, що відповідно до вимог ст. 122 СК України, батьком дитини вважається її колишній чоловік - ОСОБА_2 .

Насправді ж батьком дитини є третя особа ОСОБА_3 , з яким вони перебувають у фактичних шлюбних відносинах з грудня 2022 року.

ОСОБА_3 визнає себе батьком дитини. На підтвердження цього факту ним подана відповідна заява, яка посвідчена приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Досин .Н.Ф. та копія якої додається до позову.

За таких обставин вважає, що є усі підстави для задоволення позову.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження та надано відповідачу строк для подання заперечень (відзиву) на позовну заяву.

У судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, у матеріалах справи міститься заява, у якій представник позивача ОСОБА_6 позов підтримав, просив його задовольнити. Справу спросив розглянути без участі сторони позивача.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, надіслав до суду відзив на позов, в якому просив справу розглянути без його участі та зазначив, що не заперечує проти задоволення позову та виключення відомостей про нього як батька з актового запису про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Третя особа представник Коломийського відділу ДРАЦС у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерстрва юстиції у судове засідання не з`явився, повідомлявся своєчасно та належним чином, є користувачем Електронного суду, усі документи у справі отримував у електронному вигляді 26.05.2025 та 02.06.2025, про що свідчать відповідні довідки про доставку електронного документу одержувачу у його Е-кабінет, сформовані в автоматичному режимі з АСДС. Будь-яких пояснень, клопотань чи заяв, щодо розгляду справи до суду не подавали (а.с. 58-59, 68).

Третя особа ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, надав до суду заяву, в якій просив справу розглянути без його участі. Вказав, що він є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , просив позовні вимоги задовольнити.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи по суті, суд приходить до наступного.

У відповідності до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини.

Відповідно до ст. 125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду.

Визнання батьківства за рішенням суду регулюється статтею 128 СК України.

Відповідно до роз`яснень п. 9 вищевказаної Постанови, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Визнання батьківства за рішенням суду розглядається як засіб захисту прав дитини, тобто як міра, спрямована на відновлення, визнання порушених або оспорених прав дитини.

Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18).

Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі ч. 2 ст. 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Коломийським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерстрва юстиції, дитина ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком дитини є ОСОБА_2 , матір`ю ОСОБА_1 (а.с. 10).

Рішенням Дергачівського районного суду Харкіської області від 06.12.2023 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано (а.с. 13-14).

Відповідно до заяви посвідченої приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Досин Н.Ф. - ОСОБА_3 визнає себе батьком малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 15).

У відповідності до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановлену цим кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини.

Відповідно до ст. 125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду.

Визнання батьківства за рішенням суду регулюється статтею 128 СК України.

Згідно зі статтею 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першоїстатті 135 цього Кодексу.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3ст. 128 СК приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері.

Відповідно до роз`яснень п. 9 вищевказаної Постанови, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Визнання батьківства за рішенням суду, розглядається як засіб захисту прав дитини, тобто міра, спрямована на відновлення, визнання порушених або оспорених прав дитини.

Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18).

Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі ч. 2ст. 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Згідно ч. 1 ст. 138 СК України, жінка, яка народила дитину у шлюбі, має право оспорити батьківство свого чоловіка, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька дитини з актового запису про народження дитини.

За змістом ч. 3 ст. 12 ЦПК України, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У ч. 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 25 серпня 2021 року в справі № 478/690/18.

Отже, підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

При проведенні експертних досліджень застосовуються Методичні рекомендації «Використання ДНК аналізу у судово-медичних експертизах речових доказів та експертизах спірного батьківства (материнства, підміни дітей)», які розроблені фахівцями Національної бюро судово-медичної експертизи Міністерства охорони здоров`я України. Згідно із пунктом 3 Методичних рекомендацій батьківство вважається доведеним, якщо його ймовірність складає не менше 99,99%.

Європейський суд з прав людини неодноразово зауважував, що наразі ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (див. наприклад рішення ЄСПЛ у справі «Kalacheva v. russian federation» № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

Аналіз рішень ЄСПЛ та норм цивільного законодавства дає підстави для висновку, що суд не може допускати свавільного втручання у право дитини на повагу до приватного життя шляхом безпідставних (довільних) змін відомостей про її батьків.

Беззаперечним доказом для визнання чи спростування батьківства у судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

Заперечуючи факт батьківства відповідача, під час розгляду справи у суді жодна із сторін та третя особа з самостійними вимогами не скористалися своїм правом щодо призначення такої експертизи для підтвердження або спростування кровного споріднення дитини із відповідачем чи третьою особою.

Позивачкою не надано суду будь-яких звітів, висновків експерта, перевірку батьківства між ОСОБА_3 , який вважає себе батьком та малолітньою дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Клопотань про проведення судово-генетичної експертизи також заявлено сторонами не було.

Окрім цього, будь-яких доказів, які б підтверджували відсутність кровного споріднення у дитини з ОСОБА_2 позивачем не надано.

Так, до позову додано 1) копію свідоцтва про народження дитини, де батьком вказано відповідача, 2) копію картки платника податків дитини, яка не відноситься до предмету доказування, 3) копію свідоцтва про шлюб та копію рішення про його розірвання, з яких вбачається, що позивачка ймовірно завагітніла під час перебування у шлюбі з відповідачем, 4) копія заяви ОСОБА_3 , де він визнає себе батьком дитини, що суд оцінює як його позицію у справі, 5) копії довідки ВПО, паспорта та картки платника податків позивачки, які до предмету доказування не відносяться.

В судове засідання учасники справи не з`явились, пояснень не надали.

Будь-яких клопотань про витребування доказів, допит свідків тощо не заявляли.

Отже доводи позивача про те, що відповідач не є біологічним батьком дитини по суті ґрунтуються лише на припущеннях.

Спір у цій справі не відноситься до категорії справ, де суд зобов`язаний за власною ініціативою збирати докази та призначати відповідну експертизу.

Саме такої позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 19 лютого 2025 року у справі № 404/6710/21.

Щодо визнання відповідачем позовних вимог, ухвалою суду від 29 серпня 2025 року у прийнятті визнання відповідачем позову відмовлено.

На підставі викладеного, суд приходить висновку, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, достатні для задоволення позовних вимог про встановлення батьківства у розумінні ч. 1 ст. 78 ЦПК України, а позовні вимоги стороною позивача не доведені.

Таким чином, досліджені у справі докази як окремо так і в їх сукупності не засвідчують походження малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від третьої особи ОСОБА_3 .

Тому, суд з`ясувавши усі обставини справи та перевіривши наявними доказами вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Оскільки не підлягає задоволенню позовна вимога про визнання батьківства, відсутні також і правові підстави для задоволення позовної вимоги про внесення змін до актового запису про народження дитини даних про батька, яка є похідною.

Щодо судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з тим, що судом прийнято рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, судові витрати у справі, покладаються на позивача.

Ухвалою суду від 02.06.2025 позивачку було звільнено від сплати судового збору, отже судові витрати у цій справі компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 4, 13, 19, 76 - 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд,-

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Коломийський відділ Державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерстрва юстиції та ОСОБА_3 про виключення відомостей про особу як батька з актового запису про народження дитини - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 ; фактично проживає як ВПО за адресою: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_3 ;

Третя особа: Коломийський відділ Державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерстрва юстиції, , юридична адреса: 78200, Івано-Франківська область, Коломийський район, м. Коломия, вул. Адама Міцкевича, 2 () є користувачем Електронного суду;

Третя особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_4 .

Суддя В. С. Овсянніков