Номер провадження 4-с/211/16/25
УХВАЛА
ІМЕНЕМ України
12 вересня 2025 р. Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
за головуванням судді А.Л.Гонтар
з участю секретаря судового засідання Д.Л.Костяк
представника скаржника В.О. Страха,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в режимі відеоконференції скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Центрально-міського відділу державної виконавчої служби у місті Кровому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) , -
ОСОБА_1 20 травня 2025 року звернувся в Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу із зазначеною скаргою, в якій просить визнати бездіяльність посадової особи Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) неправомірною. Зобов`язати зняти обтяження, а саме арешт та заборону відчуження нерухомого майна ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , номер запису 25405602 від 24 березня 2018 року, вчинений реєстратором Цимбалової Альоної Валеріївною на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 47052199 від 02.04.2015, Центрально-Міського ВДВС Криворізького МУЮ та вчинити дії щодо реєстрації припинення обтяження нерухомого майна шляхом внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про припинення обтяження.
В обгрунтування скарги зазначив, що ОСОБА_1 звернувся з питання оформлення продажу майна до приватного нотаріуса, від якого йому стало відомо про те, що 24 березня 2018 року за реєстраційним номером 25405602 , зареєстровано обтяження: арешт нерухомого майна на підставі постанови державного виконавця Центрально-Міського ВДВС №47052199 від 02.04.2015. Об`єкт обтяження: все нерухоме майно.
На звернення ОСОБА_1 до Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), останні повідомили, що на майно накладено арешт, але більш детальної інформацію ВДВС не надав через закінчення строку зберігання завершених виконавчих проваджень (лист у додатках).
Таким чином, на сьогоднішній день, його право власності порушується, оскільки відсутня можливість на власний розсуд розпоряджатися своїм майном через наявність арешту на нерухоме майно за відсутності підстав для цього.
Як вбачається з повідомлення Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса)(у додатках), виконавче провадження щодо ОСОБА_1 завершене та не зберігалося через сплин часу зберігання завершених виконавчих проваджень, і відсутність даних про підстави завершення виконавчого провадження, а також відсутність відомостей про вирішення державним виконавцем питання про скасування арешту.
Таким чином, зважаючи, що на підставі постанови державного виконавця було накладено арешт на майно, яке належить скаржнику, з огляду на те, що існування арешту перешкоджає скаржнику в повному обсязі реалізувати своє право власності та розпоряджатись своїм майном, в тому числі відчужувати, передавати в користування, а також вчиняти будь-які інші дії щодо розпорядження власним майном.
На підставі ухвали від 22 травня 2025 року скаргу було призначено до розгляду.
Скаржник надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності на задоволенні скарги наполягав.
Представник скаржника у судовому засіданні, підтримав доводи скарги, просив її задовольрити.
У судове засідання представник ДВС не з`явився, заяв чи пояснень не надходило.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов до таких висновків.
У статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Суд встановив, що ОСОБА_1 звернувся з питання оформлення продажу майна до приватного нотаріуса, від якого йому стало відомо про те, що 24 березня 2018 року за реєстраційним номером 25405602 зареєстровано обтяження: арешт нерухомого майна на підставі постанови державного виконавця Центрально-Міського ВДВС №47052199 від 02.04.2015. Об`єкт обтяження: все нерухоме майно.
На звернення ОСОБА_1 до Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), останні повідомили, що на майно накладено арешт, але більш детальної інформацію ВДВС не надав через закінчення строку зберігання завершених виконавчих проваджень .
Таким чином, на сьогоднішній день, право власності скаржника порушується, оскільки відсутня можливість на власний розсуд розпоряджатися своїм майном через наявність арешту на нерухоме майно за відсутності підстав для цього.
Так, відповідно до частини шостої статті 55 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент винесення постанов про арешт майна позивача), арешт майна боржника застосовується: 1) для забезпечення збереження майна боржника, що підлягає наступній передачі стягувачеві або реалізації; 2) для виконання рішення про конфіскацію майна боржника; 3) при виконанні ухвали суду про накладення арешту на майно, що належить відповідачу і знаходиться у нього чи в інших осіб.
Зміст наведеної норми Закону України «Про виконавче провадження» дає підстави для висновку, що арешт майна боржника може бути застосований для забезпечення реального виконання рішення суду, яке підлягає примусовому виконанню.
Відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент винесення постанов про арешт майна позивача) з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.
У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду (ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»).
У разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документу за належність до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документу стягувану згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документу до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку з завершенням виконавчого провадження. Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувану або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника (стаття 38 Закону України «Про виконавче провадження»).
Як вбачається з повідомлення Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), виконавче провадження щодо ОСОБА_1 завершене та не зберігалося через сплин часу зберігання завершених виконавчих проваджень, і відсутність даних про підстави завершення виконавчого провадження, а також відсутність відомостей про вирішення державним виконавцем питання про скасування арешту.
У статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1ст. 321 ЦК України).
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Отже, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту.
У нормі ст. 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Аналіз правових норм дає підстави для висновку, що право власності проявляється у правомочностях власника, обмеження яких можливо виключно на підставі закону.
У нормах ч.1, 2 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом.
У положенні ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способами захисту свого цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, припинення дії, яка порушує.
Згідно зі стаття 447-1 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.
У постанові від 13 липня 2022 року у справі № 2/0301/806/11 Верховний Суд виснував, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.
Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно зі ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другоюстатті 353 цього кодексу.
Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років.
У статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», яка діяла на момент закінчення виконавчого провадження, були визначені випадки, коли арешт з майна міг бути знятий виконавцем, у всіх інших випадках арешт можливо було знятий виключно за рішенням суду.
За встановлених у справі обставин суд висновує, що наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчих проваджень, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном, а тому скарга в частині скасування арешту з майна підлягає задоволенню.
З огляду на викладене, керуючись ст. 260, 261, 353, 354, 447 ЦПК України, суд, -
скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби у місті Кровому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) - задовольнити частково.
Скасувати арешт нерухомого майна зареєстрованого у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 25405602 від 24.03.2018 , вчинений реєстратором Цимбалової Альоною Валеріївною на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП№47052199 від 02.04.2015р. Центрально-Міського ВДВС Криворізького МУЮ.
Зобов`язати посадових осіб Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт нерухомого майна зареєстрованого у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження 25405602 від 24.03.2018р. , вчинений реєстратором Цимбаловою Альоною Валеріївною на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП№47052199 від 02.04.2015р. Центрально-Міського ВДВС Криворізького МУЮ та внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про припинення обтяження.
Скарга в частині визнання бездіяльності державного виконавця щодо незняття арешту майна після закінчення виконавчого провадження неправомірною не підлягає задоволенню.
Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Дніпровського апеляційного суду.
Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.
Повний текст ухвали складено 12 вересня 2025 року.
Суддя: А.Л.Гонтар