Справа № 587/2616/25
03 вересня 2025 року Сумський районний суд Сумської області в складі:
головуючого - судді Черних О.М.
за участю секретаря судового засідання Овчаренко М.В.,
Короткий зміст позовних вимог
В обґрунтування позовної заяви зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_3 , рідна тітка ОСОБА_1 , яка постійно проживала і була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . На момент смерті разом з померлою був зареєстрований її син - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який фактично там не проживав з 2007 року. Вказала, що вона є племінницею спадкодавиці, проте у зв`язку з відсутністю оригіналу свідоцтва про народження ОСОБА_4 та відсутності інформації у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян щодо народження останньої позивачка позбавлена можливості підтвердити факт родинних відносин між нею та спадкодавицею її тіткою - ОСОБА_3 . Крім того, у позивачки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, а тому вона звернулась до суду за захистом своїх спадкових прав.
Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилась, представник направила до суду заяву, в якій просила справу слухати у їх відсутність, просила позовні вимоги задоволити в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився про час і місце розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку
Представник відповідача Хотінської селищної ради Сумського району Сумської області в судове засідання не з`явився, направив заяву в якій просив справу розглядати у його відсутність щодо вирішення справи поклався на розсуд суду.
Приватний нотаріус Сумського районного нотаріального округу Хоменко Оксана Володимирівна в судове засідання не з`явилася, направила заяву в якій просила справу розглядати у її відсутність щодо вирішення справи поклалася на розсуд суду.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Фактичні обставини справи
ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_3 , що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с. 31)
ОСОБА_3 постійно проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . Разом з нею був зареєстрований її син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується довідкою Хотінської селищної ради Сумського району Сумської області №278/02-38 від 20.06.2024 року (а.с. 15).
Як вбачається з відповіді на адвокатський запит № 548-02-40 від 08.07.2024 року виконком Хотінської селищної ради Сумського району Сумської області, згідно даних погосподарського обліку Хотінської селищної ради ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрований в АДРЕСА_2 , але з 2007 року, за вказаною адресою фактично не проживав.
Згідно листа Головного управління Держгеокадастру у Сумській області № 29-18-0.99.4-2364/15-24 від 30.09.2024 року у ОСОБА_3 у власності зареєстровано земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площами 3,746 га ( згідно державного акту серії І-СМ № 032763) та площею 1,119 га ( згідно державного акту ІІ СМ № 016535) , що розташовані на території Хотінської селищної ради. Крім того, згідно облікових даних за ОСОБА_5 , зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,2733 га, яка розташована за адресою АДРЕСА_2 ( державний акт серії І-СМ № 049442) (а.с. 17-20)
Згідно копії свідоцтва про право особистої власності 20.07.1982р.на житловий будинок з надвірними та господарськими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 належить ОСОБА_5 (а.с. 21)
Згідно довідки Хотінської селищної ради Сумського району Сумської області № 596-02-40 від 24.07.2024 року ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , до дня смерті був зареєстрований та проживав в АДРЕСА_2 . На день смерті ОСОБА_5 з ним були зареєстровані дружина ОСОБА_3 та син - ОСОБА_2 (а.с. 63)
ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_8 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 (а.с. 56)
Відповідно до постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_1 було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, у зв`язку з відсутністю у останньої правовстановлюючих документів на нерухоме майно, відсутністю документів, які підтверджують родинні відносини ОСОБА_1 зі спадкодавицею ОСОБА_3 , а також в постанові вказано, що на момент смерті ОСОБА_3 з нею був зареєстрований її син ОСОБА_2 , який є спадкоємцем першої черги (а.с. 29 -30)
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 до одруження мала прізвище ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_3 , виданому 20.01.2001 року відділом РАГС Ковпаківського районного управління юстиції у м. Суми, актовий запис № 9 прізвище, ім`я, по батькові нареченої вказано « ОСОБА_8 » (а.с. 26)
Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_8 серії НОМЕР_4 , виданому 06.08.1969 року Стецьківською сільською радою Сумської області, актовий запис № 36, в графі мати вказана « ОСОБА_9 » (а.с. 26)
У повторному свідоцтві про народження ОСОБА_9 серії НОМЕР_5 , виданому 19.10.1972 року Сумським райбюро ЗАГС с. Стецьківка, актовий запис № 74, в графі мати вказана « ОСОБА_10 », в графі батько вказано « ОСОБА_11 » (а.с. 27)
Нормативно правове обґрунтування
Суд приймаючи рішення враховує позицію Верховного Суду викладену у постанові від 26 липня 2023 року № 641/3893/20 .
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до абз. 2 п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Згідно зі статтями 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).
У частинах першій та другій статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Частиною першою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до ч. 2. ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).
Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Тобто, будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).
При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.
Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця.
Так, частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.
Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).
Згідно зі статтею 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи.
За змістом пунктів 3.21 та 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.
Крім того, відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31.03.1995р. «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд при розгляді справи про встановлення відповідно до п.1.ст.273(п.1.ч.1.ст.315 ЦПК України в редакції від 28.11.2017 р.) суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану.
Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31.03.1995р. «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення відповідно до п.6 ст.273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.
Відповідно до листа Верховного суду України від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу у відповідності до п. 6 ч. 1ст. 315 ЦПК України. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.
України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Висновки суду
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Крім того судом також встановлено, що фактичне місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 було відмінним, останні роки, тобто він не проживав з 2007 року за адресою: АДРЕСА_2 , а сама по собі реєстрація місця проживання не може вважатися саме місцем проживання та свідчити відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини, тому ОСОБА_2 , як спадкоємець не прийняв своєчасно спадщину, що відкрилася після смерті його батьків ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , а отже, не набув право на спадкове майно.
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).
Тобто право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Сумського нотаріального округу Хоменко О.В. з заявою про прийняття спадщини за правом представлення, як племінниця ОСОБА_3 в установлені законом строки.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими та такими, що підлягає задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 76-81, 141, 247, 258, 259, 263 - 265 ЦПК України, суд,-
Встановити факт не проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 разом із спадкодавицею ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_2 та встановлення факту неприйняття спадщини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 після ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Встановити факт родинних відносин, а саме те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є племінницею ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Черних