Справа № 510/2718/24
Провадження № 2/510/893/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.08.2025 р. Ренійський районний суд Одеської області

у складі: головуючого судді Бошков І.Д.,

за участю секретаря Березенко С.П.

розглядаючи у підготовчому відкритому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту та визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

Відповідач позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу у її відсутності, про що надала письмову заяву.

Позивач на задоволенні позовних вимог наполягав, просив у позові розглянути справу у його відсутності.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Ухвалою суду від 11.06.2025 р. було відкрите провадження по справі та призначене підготовче судове засідання 30.07.2025 року на 09:15 год.

Ухвалою суду від 03.07.2025 р. задоволено клопотання про витребування доказів.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 . За життя йому належав житловий будинок із надвірними спорудами АДРЕСА_1 , згідно записів по господарської книги № 2 (1995-2000 рр.), особовий рахунок НОМЕР_1 .

Після його смерті відкрилась спадщина на зазначене майно. На випадок смерті ОСОБА_3 не розпорядився належним йому майном, заповіт не залишив. Тому спадкоємство здійснюється за законом. Спадкоємцями першої черги після його смерті були: донька - відповідач ОСОБА_2 , дружина ОСОБА_4 та син ОСОБА_5 . У встановлений законодавством строк ніхто із спадкоємців не звернувся до нотаріусу із заявами про прийняття спадщини. Спадкова справа не заводилась. Однак, на момент відкриття спадщини, його дружина ОСОБА_4 та син ОСОБА_5 проживали разом із спадкодавцем, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області від 17.05.2023 р. № 112. Донька спадкодавця - ОСОБА_2 , не вчинила жодних дій щодо прийняття спадщини. Таким чином, ОСОБА_4 та її син ОСОБА_5 прийняли спадщину у вигляді вищевказаного житлового будинку (по частині кожному) та не заявили про відмову від неї. Однак, за життя не встигли її юридично оформити.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 . За життя їй належала частина житлового будинку із надвірними спорудами АДРЕСА_1 , який вона прийняла фактично після смерті чоловіка ОСОБА_3 .

Після її смерті відкрилась спадщина на зазначене майно. На випадок смерті ОСОБА_4 не розпорядилась належним їй майном, заповіт не залишила. Тому спадкоємство здійснюється за законом. Спадкоємцями першої черги після її смерті були діти: ОСОБА_5 та ОСОБА_2 . У встановлений законодавством строк ОСОБА_5 звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. За його зверненням нотаріусом було заведено спадкову справу № 48/07. Донька спадкодавця - ОСОБА_2 не вчинила жодних дій щодо прийняття спадщини. Таким чином, ОСОБА_5 прийняв спадщину у вигляді вищевказаного майна та не заявив про відмову від неї. Треба зазначити, що із спадкової справи, яка відкрита після смерті ОСОБА_4 вбачається, що їй належало, ще й інше нерухоме майно, на яке, її син ОСОБА_5 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом. Однак, в обсяг спадкового майна при оформленні спадщини нотаріусом житловий будинок не входив.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_5 . За життя йому належало: житловий будинок із надвірними спорудами АДРЕСА_1 , який він прийняв фактично після смерті батька ОСОБА_3 та матері ОСОБА_4 , земельна ділянка загальною площею 2,34 га, на підставі державного направо власності на земельну ділянку серії ЯИ № 117464, земельна ділянка площею 0,52 га, на підставі державного направо власності на земельну ділянку серії ЯИ № 117465, земельна ділянка площею 1,6955 га, на підставі державного направо власності на земельну ділянку серії ЯБ № 905257, земельна ділянка площею 0,5162 га, на підставі державного направо власності на земельну ділянку серії ЯБ № 905257

Після його смерті відкрилась спадщина на вищезазначене майно. На випадок смерті ОСОБА_5 не розпорядився належним йому майном, заповіт не залишив. Тому спадкоємство здійснюється за законом. Спадкоємців першої черги після його смерті відсутні. Відповідач по справі ОСОБА_2 є рідною сестрою спадкодавця, тобто спадкоємицею другої черги. Однак, вона не вчинила жодних дій щодо прийняття спадщини, більш того не заперечує щоб спадщину оформив на своє ім`я позивач ОСОБА_1 .

Так, позивач будучи далеким родичем спадкодавця, спадкоємцем в порядку черговості за статтею 1264 ЦК України звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. За заявою позивача була заведена спадкова справа 24/2023. Проте, нотаріусом було відмовлено та повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом, у зв`язку з тим, що необхідно надати доказ на право спадкування за законом, як особі, яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, тобто по день смерті спадкодавця.

В ході судового розгляду було встановлено, що позивач проживав із спадкодавцем, як член його сім`ї, доглядав за ОСОБА_5 , який хворів та потребував постійної допомоги, з причини відсутності будь-якої сторонньої допомоги, як матеріальної, так і фізичної, позивач постійно супроводжував його до медичних установ, займався благоустроєм його житла, здійснював поховання. Сестра спадкодавця виїхала за межі України ще в 1990 роках, як за батьками так і за братом не доглядала, в шлюбі спадкодавець не перебував, інших спадкоємців в порядку черговості за законом у спадкодавця немає, заповіт спадкодавець не складав. Зазначене підтверджується, письмовими поясненнями ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Тому, позивач був вимушений звернутися до суду із вимогою про встановлення факту проживання його із ОСОБА_5 однією сім`єю в якості члена сім`ї спадкодавця за адресою: АДРЕСА_1 , починаючи із 2012 року по день смерті спадкодавця ІНФОРМАЦІЯ_3 включно.

Після смерті ОСОБА_5 це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на спадкове майно, як на об`єкти спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивач прийняв спадщину, що залишилася після померлого ОСОБА_5 і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ними права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інші спадкоємці на неї не претендують.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні.

Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків.

Відповідно до ч.1 п.4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України 2003 р. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки ОСОБА_3 помер у 1995 р. (тобто до набрання чинності ЦК України 2003 р.), а його дружина та син фактично прийняли спадщину після його смерті данні цивільні відносини регулюються положеннями ЦК Української РСР 1963 р.

Відповідно до ст.524 ЦК Української РСР 1963 р. спадкування здійснюється за законом та за заповітом. Згідно вимог ст.548 ЦК Української РСР 1963 р. для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина вважається належною спадкоємцю з часу відкриття спадщини. За п. 1, 2 ч.1 ст.549 ЦК Української РСР 1963 р. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він: фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Як було встановлено судом, після смерті ОСОБА_3 як спадкоємці за законом першої черги спадщину прийняли його дружина ОСОБА_4 та син ОСОБА_5 . Вони у передбачений законом строк не подали нотаріусу заяви про прийняття спадщини, але вони фактично прийняли спадщину, оскільки користувалися та володіли цим майном. Таким чином, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 прийняли спадщину в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963 р., однак, вони не встигли оформити за життя.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст.1223 ЦК України).

Згідно із ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до вимог ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Як було встановлено судом, після смерті ОСОБА_4 , її син ОСОБА_5 як спадкоємець першої черги за законом прийняв спадщину після її смерті відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України та не заявив про відмову від неї.

Після смерті ОСОБА_5 позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем четвертої черги, що підтверджується наданим доказами. Прийняття спадщини є фактом, який відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку ОСОБА_1 прийняв спадщину в порядку ч.1 ст.1269 ЦК України. Однак, він не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, оскільки в нотаріусу не було доказів проживання із спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, тобто по день смерті спадкодавця.

Щодо вимог про встановлення факту проживання його із ОСОБА_5 однією сім`єю в якості члена сім`ї спадкодавця суд зазначає.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У відповідності до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню, а факт встановленню, оскільки він має юридичне значення, тобто від нього залежить виникнення права на спадкування.

У відповідності до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, суд вважає, що позивач є суб`єктом набуття права власності на спадкове майно з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч.1 ст.1269 ЦК України.

З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ними права власності на спадкове майно.

Керуючись ст.ст.12, 76 - 81, 200, 258, 259, 264 - 265, 268, 293, 315, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 15, 328, 1217, 1223, 1261, 1268, 1269, 1270 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту та визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 із спадкодавцем ОСОБА_5 однією сім`єю, в якості члена сім`ї спадкодавця, за адресом: АДРЕСА_1 , починаючи з 2012 року по день смерті спадкодавця ІНФОРМАЦІЯ_3 включно.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_3 право власності на:

житловий будинок з надвірними та господарськими спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

земельну ділянку площею 2,3433 га, розташована на території Орлівської сільської ради Ренійського району Одеської області, цільове призначення земельної ділянки: ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки : :01:004:0267;

земельну ділянку площею 0,5161 га, розташована на території Орлівської сільської ради Ренійського району Одеської області, цільове призначення земельної ділянки: ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :01:005:0661;

земельну ділянку площею 1,6955 га розташована на території Орлівської сільської ради Ренійського району Одеської області, цільове призначення земельної ділянки: ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки :01:004:0214;

земельна ділянка площею 0,5162 га розташована на території Орлівської сільської ради Ренійського району Одеської області цільове призначення земельної ділянки: ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :01:005:0662.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.Д. Бошков