П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2025 року м.Миколаїв

справа №481/1073/25

провадження №22-ц/812/1658/25

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О. В.,

суддів: Крамаренко Т. В., Ямкової О. О.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» на ухвалу Новобузького районного суду Миколаївської області від 22 липня 2025 року, постановлену за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 боргу за спожиту електричну енергію,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» (далі ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» або Товариство) подало до суду заяву про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 боргу за спожиту електричну енергію у сумі 13 903,76 грн.

Ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області від 22 липня 2025 року у видачі судового наказу відмовлено відповідно до ч.9 ст.165 ЦПК України з підстав ненадання заявником відомостей про особу боржника, передбачених положеннями пункту 2 частини 2 статті 163 ЦПК України, а саме дати народження, реєстраційного номеру облікової картки платника податків, серії та номеру паспорту.

Не погодившись з ухвалою суду, ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» подало апеляційну скаргу, у якій Т овариство просить її скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неповне встановлення обставин, що мають значення для справи.

Зазначало, що в тексті поданої заяви вказано повну дату народження боржника та його місце проживання, внаслідок чого висновок суду є помилковим.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у видачі судового наказу, суд виходив з того, що заявник під час подачі до суду заяви про видачу судового наказу не дотримався положень пункту 2 частини 2 статті 163 ЦПК України, оскільки не зазначив дату народження боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків, серію та номер паспорта, що, в свою чергу, унеможливило отримання судом відомостей щодо реєстрації місця проживання боржника з Єдиного демографічного реєстру.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає нормам процесуального права та обставинам справи.

Згідно з ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Тобто наказне провадження це самостійний і спрощений вид судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках на підставі поданої заяви особою, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника, але на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, що є особливою формою судового рішення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, зокрема, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг.

Заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом (ст.162 ЦПК України).

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 163 ЦПК України у заяві про видачу судового наказу, серед іншого, повинно бути зазначено повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб громадян України), а також інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Згідно з ч.9 ст.165ЦПК України у разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи боржника, суд відмовляє у видачі судового наказу.

З матеріалів заяви ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» вбачається, що Товариством подана письмова заява про стягнення боргу з боржника ОСОБА_1 , яка підписана уповноваженим представником підприємства.

У заяві зазначено адресу боржника та його дату народження, якою вказано 16 травня 1957 року.

Втім, відомості щодо реєстраційного номеру облікової картки платника податків боржника або серії та номеру його паспорта у змісті заяви відсутні.

Отже, під час складання та подачі заяви про видачу судового наказу заявником не зазначено обов`язкового обсягу інформації щодо боржника, яка є обов`язковою для даного виду судового провадження, та яка в подальшому надавала можливість суду виконати приписи, визначені частинами 5, 7 статті 165 ЦПК України, та отримати відомості щодо місця реєстрації боржника.

Тобто заявником подана заява про видачу судового наказу, яка за формою та змістом не у повній мірі відповідає вимогам статті 163 ЦПК України, що є підставою для відмови у його видачі у відповідності до частин 1 та 9 статті 165 ЦПК України.

За таких обставин висновок суду щодо відмови у видачі судового наказу ґрунтується на процесуальному законі та є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення у цій справі без змін відповідно до положень статті 375 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки є помилковим тлумаченням чинного процесуального законодавства та не впливають на обґрунтовані висновки суду.

Керуючись ст.374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» залишити без задоволення, а ухвалу Новобузького районного суду Миколаївської області від 22 липня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді Т. В. Крамаренко

О. О. Ямкова

Повне судове рішення складено 10 вересня 2025 року.