ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
УХВАЛА

11 вересня 2025 року

м. Харків

справа № 642/672/24

провадження № 22-ц/818/855/25, 22-ц/818/1196/25

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді: Тичкової О.Ю.,

суддів: Пилипчук Н.П., Маміної О.В.,

за участю секретаря судового засідання Волобуєва О.О.

сторони справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ГПЛ»

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Манерко Лариса Миколаївна, товариство з обмеженою відповідальністю «Газтрон трейд», Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІМОІЛ»

розглянувши клопотання Чальцева Дмитра Вадимовича, який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «ГПЛ» про забезпечення позову за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ГПЛ» на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2024 року та додаткове рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 19 листопада 2024 року у складі судді Бородіної О.В.,-

УСТАНОВИВ:

У лютому 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ГПЛ» (надалі ТОВ, Позивач) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 ( надалі Відповідач 1) та ОСОБА_2 ( надалі Відповідач 2) про визнання договорів позики, договору застави недійсними та зобов`язання вчинення дій.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Товариству з обмеженою відповідальністю «ГПЛ», на підставі інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень стало відомо, що 26.10.2023 Комінтернівським районним судом міста Харкова у справі № 641/6260/23 було ухвалено рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 (далі «Відповідач-1») на користь ОСОБА_2 (далі «Відповідач-2»), грошові кошти в сумі 10 000 000,00 грн, у зв`язку з невиконанням Відповідачем-1 умов договору позики від 16.11.2022 та додаткового договору до нього від 16.12.2022. Рішення набрало законної сили 27.11.2023 року. Дослідивши обставини, які викладені у вказаному рішенні суду, ТОВ вважає, що правовідносини стосовно укладення між відповідачами договору позики, що був забезпечений заставою автотранспортних засобів мають ознаки фраудаторності та повинні бути визнані недійсними з підстав їх фіктивності. Зазначене підтверджується тим, що правовідносини з договору позики виникли між відповідачами 16.11.2022 на підставі письмового договору про позику ОСОБА_1 у ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 2 500 000,00 грн із строком виплати до 16.11.2027 ( надалі Договір позики 1). Зазначений договір був забезпечений заставою транспортних засобів, на суму 5 000 000 грн. 16.12.2022 між Відповідачем 1 та Відповідачем 2 було додатково до договору позики від 16.11.2022 укладено договір позики, відповідно до умов якого Відповідач-1 взяв у борг у Відповідача-2 грошові кошти у сумі 10 000 000,00 грн, які зобов`язався повернути до 16.09.2023 (надалі «Договір-2»). Тобто умовами Договору позики 2 було не тільки збільшено суму боргу, але і зменшено встановлений Договором 1 строк користування грошима. За змістом рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 26.10.2023 у справі № 641/6260/23 , 20.09.2023 на адресу Відповідача-1 Віповідачем-2 була направлена вимога про повернення грошових коштів в повному обсязі, строком до 27.09.2023. «25» вересня 2023 року Відповідач-2 отримав від Відповідача-1 відповідь про неможливість повернення позичених коштів, ані зараз, ані у найближчий час, що змусило Відповідача-2 звернутися до суду. Однак, за пів року до зазначеної вище події, а саме 08.05.2023 ТОВ звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Відповідача 1 про стягнення заборгованості з повернення передоплати за договором поставки № 020120/6 від 02.01.2020 . у сумі 565 062,19 грн, штрафу у сумі 1 564 215,40 грн та штрафних санкцій (24 % та індекс інфляції) у сумі 616 261,62 грн. Даній справі присвоєно номер 922/1856/23.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 25.08.2023 по справі № 922/1856/23, позовні вимоги Позивача задоволено частково, стягнуто з Відповідача-1 заборгованість з повернення передоплати у сумі 565 062,19 грн, штраф у сумі 564 898,75 грн, 24 % річних у сумі 350 958,74 грн, інфляційних втрат у сумі 261 938,45 грн., а також судовий збір у сумі 26 142,87 грн.

Додатковим рішенням Господарського суду Харківської області від 06.09.2023 по даній справі стягнуто з Відповідача-1 на користь Позивача 312 183,13 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 23.11.2023 по справі № 922/1856/23 рішення Господарського суду Харківської області від 25.08.2023 змінено в частині нарахування штрафних санкцій.

Додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 06.09.2023 у справі № 922/1856/23 скасовано в частині стягнення з Відповідача 1 на користь Позивача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 163 496,74 грн та прийнято в цій частині нове рішення про відмову у стягненні витрат у зазначеній сумі. Стягнуто з Відповідача 1 на користь Позивача заборгованість з повернення передоплати у сумі 565 062,19 грн, штраф у сумі 292 993,43 грн, 24 % річних у сумі 350 958,74 грн, інфляційної індексації у сумі 171 988,11 грн, судовий збір у сумі 14 201,64 грн, а також грошові кошти у сумі 148 686,39 грн у якості компенсації понесених Позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу.

Також Позивач 09.05.2023 звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Відповідача 1, про стягнення заборгованості за договорами поставки № 2018/12/07-1 від 07.12.2018 та № 2020/08/12-1 від 12.08.2020 у загальній сумі 2 576 248,95 грн, з яких: 879 189,47 грн заборгованість по оплаті за товар, 439 594,73 грн штраф, 82 3067,16 грн пеня, 61 935,51 грн. 3% річних, 372 462, 08 грн індекс інфляції. Даній справі присвоєно номер 922/1857/23.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 19.09.2023 по справі № 922/1857/23 стягнуто з Відповідача 1 на користь Позивача грошові кошти у сумі 1 818 585,59 грн, з яких заборгованість по оплаті товару 879 189,47 грн, штраф 439 594,73 грн, пеня 65 444,35 грн, 3 % річних 61 894,96 грн, індекс інфляції 372 462,08 грн, судовий збір за подання позовної заяви 27 278,78 грн., судовий збір за подання заяви про забезпечення позову 1 342,00 грн.

Додатковим Рішенням Господарського суду Харківської області від 03.10.2023 по справі № 922/1857/23 стягнуто з Відповідача 1 на користь Позивача грошові кошти у сумі 389 559,37 грн у якості компенсації понесених Позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 29.11.2023 по справі № 922/1857/23 рішення Господарського суду Харківської області від 19.09.2023 залишено без змін.

Додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 03.10.2023 по справі № 922/1857/23 скасовано в частині стягнення з Відповідача 1 на користь Позивача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 150 000,00 грн та прийнято в цій частині нове рішення про відмову у стягненні витрат у зазначеній сумі.

Стягнуто з Відповідача 1 на користь Позивача грошові кошти у сумі 1 847 206,37 грн. з яких заборгованість по оплаті товару 879 189,47 грн, штраф 439 594,73 грн, пеня 65 444,35 грн, 3 % річних 61 894,96 грн., індекс інфляції 372 462,08 грн., судовий збір за подання позовної заяви 27 278,78 грн., судовий збір за подання заяви про забезпечення позову 1 342,00 грн., а також грошові кошти у сумі 239 559,37 грн. у якості компенсації понесених Позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу.

Позивач вказує, що станом на дату складання даного позову сума матеріальної вимоги Позивача до Відповідача 1, що підтверджується рішеннями суду, становить 3 630 656,24 грн.

З наведеного вище слідує, шо правовідносини між Позивачем та Відповідачем-1 за договорами поставки виникли задовго до укладення оспорюваних Договору -1, Договору-2 та Договору застави між Відповідачем 1 та Відповідачем 2.

Наявність заборгованості Відповідача-1 перед Позивачем знаходиться у прямому причинному зв`язку із укладенням між Відповідачем 1 та Відповідачем 2 Договору-1, Договору-2, що укладені у простій письмовій формі, та Договору застави.

Так, станом на 16.11.2022 (дата укладення Договору-1 між Відповідачем-1 та Відповідачем-2) Відповідач-1 за договорами, укладеними з Позивачем, мав перед останнім загальну заборгованість в сумі 1 444 251,66 грн (без врахування штрафних санкцій).

Згідно з повідомленням, яке 03.05.2022 було надіслано Позивачу, Відповідач-1 повідомив, що 30.04.2022 , внаслідок трьох ракетних ударів, що були здійснені під час військової агресії з боку російської федерації, він втратив все майно, за рахунок якого відбувалась робота його підприємницької діяльності та виробництво власної продукції.

Таким чином, згідно зі змістом зазначеного вище повідомлення, з 24.02.2022 й дотепер (на момент направлення повідомлення на адресу Позивача) Відповідач 1 з незалежних від нього обставин, опинився у вкрай скрутному становищі, що значно вплинуло на можливість здійснення розрахунків з кредиторами.

У зв`язку з даною обставиною Відповідач 1 просив у Позивача відтермінувати виконання зазначених вище договорів поставки на 1 (один) рік.

На переконання позивача, Відповідач 1, з метою уникнення відповідальності за невиконання взятих на себе зобов`язань за договорами поставки перед Позивачем, 16.11.2022 уклав з Відповідачем-2 Договір-1 на загальну суму 2 500 000,00 грн та, 16.12.2022 Договір-2 на загальну суму 10 000 000,00 грн. Крім того, з метою приховування майна, на яке в перспективі можливо було звернути стягнення, між Відповідачем 1 та Відповідачем 2 було «укладено» Договір застави (до Договору-1) дев`ятнадцяти транспортних засобів - вантажних та легкових автомобілів, реальна оціночна вартість яких на момент укладення договору застави становить понад 11 000 000,00 грн.

Позивач вважає, що між Відповідачем-1 та Відповідачем-2 були укладені фраудаторні правочини з метою приховання активів Відповідача-1 та ухилення від сплати Відповідачем-1 боргів, в першу чергу боргів перед Позивачем.

Крім того, позивач, вказує, що відповідачі є пов`язаними особами, оскільки згідно листів № 20/12-1 від 20.12.2023 та № 20/12-2 від 20.12.2023 р. Відповідач-1 перебуває у трудових відносинах з ТОВ «Люкас Лубрикантс» ().

У свою чергу Відповідач-2 являється одним із засновників та керівником ТОВ «Люкас Лубрикантс».

Крім того, батько Відповідача-1, ОСОБА_3 , також являється одним із засновників ТОВ «Люкас Лубрикантс».

Відповідно до інформації з Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 30150736 від 28.03.2023 (надалі «Витяг»), 16.11.2022 між Відповідачем-1 і Відповідачем-2, у якості забезпечення повернення Відповідачем-1 грошової позики у сумі 2 500 000,00 грн , було укладено Договір застави транспортних засобів № 438, відповідно до умов якого Відповідач-1 передав у заставу Відповідачу-2 транспортні засоби, які Відповідач-1 використовує у своїй підприємницькій діяльності, у кількості 19 одиниць.

У Витязі міститься інформація про зобов`язання Відповідача-1 перед Відповідачем-2 у вигляді позики на суму 2 500 000, 00 грн, а не позики у сумі 10 000 000,00 грн.

Станом на дату подання позовної заяви, жодні зміни до Договору застави не вносились, що на переконання позивача є підтвердженням того, що Договір-2 укладався «заднім числом», вже після проголошення Господарським судом Харківської області рішень по справах № 922/1856/23 та № 922/1857/23, а також після усвідомлення Відповідачем-1 та Відповідачем-2 неминучість їх примусового виконання.

Також зазначає, що п. 1 Договору-2 передбачено, що Відповідач-1 бере в борг у Відповідача-2 грошові кошти в сумі 10 000 000,00 грн, які зобов`язується повернути у строк до 16.09.2023. Пунктом 4 Договору-2 передбачено, що якщо Відповідач-1 не виплатить позичені Відповідачем-2 гроші до зазначеного строку, тоді Відповідач-2 має право пред`явити цей договір до стягнення шляхом пред`явлення позову до суду. І це при наявності в заставі у Відповідача-2, як заставодержателя згідно Договору застави, 19 транспортних засобів на загальною орієнтовною вартістю 11 000 000,00 грн.

На переконання позивача хронологія розвитку подій стосовно взаємовідносин між Відповідачем-1 та Відповідачем-2 за Договором-2, наявність рішення Господарського суду Харківської області від 28.08.2023 по справі № 922/1856/23 та рішення Господарського суду Харківської області від 19.09.2023 по справі № 922/1857/23, ухвалених на користь Позивача, свідчать, що відповідачі мали на меті приховати майно від звернення на нього стягнення під час виконання в майбутньому рішень господарського суду про стягнення з Відповідача-1 грошових коштів.

На думку Позивача, відповідачі вирішили ввести в оману суд стосовно реальності факту позики та передачі грошових коштів від Відповідача-2 до Відповідача-1.

Визнання позову у суді Відповідачем-1 - ОСОБА_1 , як вважає Позивач також, свідчить на безгрошовий характер позики, адже в межах розгляду судом справи № 922/1452/22 у першій інстанції, він просив суд відстрочити виконання рішення суду у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем, знищеними потужностями та посиланнями на форс-мажорні обставини.

04.04.2023 Східним апеляційним господарським судом було ухвалено постанову, якою було змінено рішення суду першої інстанції в частині відмови у відстрочення виконання рішення та надано таке відстрочення.

У свою чергу, Відповідач-1, станом на момент перегляду справи № 922/1452/22 в суді апеляційної інстанції, як свідчать матеріали даної справи, вже «отримав» позику від Відповідача-2, однак, приховав факт отримання позики та все одно посилався на скрутне матеріальне становище, як на підставу надання відстрочки у виконанні рішення суду.

Позивач вказує, що станом на 26.10.2023, Відповідач-1 мав ряд судових процесів, та незважаючи на це, Відповідач-1 подав заяву про розгляд справи № 641/6260/23 за його відсутності та не заперечував проти задоволення позову.

Позивач посилається також на те, що про фраудаторність зазначених вище Договору-1, Договору-2 та Договору застави свідчить і той факт, що в автоматизованій системі виконавчих проваджень відсутнє виконавче провадження за виконавчим листом № 641/6260/23.

Позивач вважає що Договір-1, Договір-2 та Договір застави повинні бути визнані недійсними з підстав їх фраудаторності.

Враховуючи викладене ТОВ просило визнати недійсними Договір позики від 16.11.2022 р., укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; визнати недійсним Договір позики від 16.12.2022 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; визнати недійсним Договір застави транспортних засобів № 438 від 16.11.2022 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; зобов`язати приватного нотаріуса Харкіського міського нотаріального округу Харківської області Манерко Ларису Миколаївну зняти приватне обтяження рухомого майна, зареєстрованого у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 16.11.2022 р. за № 30150736, а також стягнути з відповідачів понесені судові витрати.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2024 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 19 листопада 2024 року стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ГПЛ» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 80 000 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ГПЛ» на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 витрати на правничу допомогу в розмірі 80 000 грн.

Рішення обґрунтовано тим, що сукупність наведених позивачем обставин не доводить той факт, що відповідачі діяли недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду його прав. Станом на час укладення оспорюваних договорів позики, та договору застави рухомого майна відповідача, були відсутні обмеження щодо розпорядження цим рухомим майном, а також не існувало рішення суду про стягнення коштів за договорами поставки на користь Позивача.

Не погодившись з рішенням суду Роздолянська О.В., яка діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «ГПЛ» звернулась з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність рішення суду просила його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд не повно встановив обставини, не надав належної оцінки наданим позивачкою доказам та як наслідок зробив помилкові висновки що не відповідають фактичним обставинам у справі та вимогам закону. А саме, суд апелянт вважає, що між Відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено фраудаторні правочини для приховання активів та ухилення від сплати боргів.

На фраудаторність вказаних правочинів вказує: а) момент укладення договорів (боржник усвідомлює, що майно кредитор забере за борги); б) контрагент із яким боржник вчиняє оспорюваний правочин (пов`язана чи афілійована особа); в) відсутність оплати за фраудаторним договором. Як зазначалося вище, момент укладення договору позики грошових коштів безпосередньо пов`язаний і з тим, що ОСОБА_1 отримавши відстрочку від виконання зобов`язань за договорами поставки від ТОВ «ГПЛ» на один рік, посилаючись на свою неплатоспроможність, у цей період уклав наприкінці 2022 року договори позики грошових коштів із ОСОБА_2 на 12 500 000,00 гривень та передав у заставу увесь належний йому вантажний автотранспорт.

Більш того, суд першої інстанції не врахував, що у момент укладення спірних договорів ОСОБА_1 , усвідомлював наявність невиконаних зобов`язань перед кредиторами (в тому числі ТОВ «ГПЛ»), що знайшло своє підтвердження у судових рішеннях, які набрали чинності. Крім того, суд першої інстанції необґрунтовано залишив поза увагою і те, що ОСОБА_1 , (з урахуванням обставин спілкування з кредиторами) чітко усвідомлював, що віддаючи ОСОБА_2 , автомобільний транспорт у заставу він робить неможливим реалізацію існуючими кредиторами їх претензій у виді виконання судових рішень, адже вимоги, забезпечені заставою виконуються першочергово.

Відтак зміст волі ОСОБА_1 , під час укладання спірних договорів залишився поза предметом дослідження судом першої інстанції. Висновок суду першої інстанції про не пов`язаність між собою ОСОБА_1 , і ОСОБА_2 не відповідає обставинам справи.

При прийнятті оспорюваного рішення, суд свідомо проігнорував пояснення третьої особи, яка не заявляла самостійних вимог на предмет спору на боці Позивача - ТОВ «ДІМОІЛ», яке вказувало, що перший договір позики від 16.11.2022 року та Договір застави від 16.11.2022 року було укладено ОСОБА_1 не задовго до винесення рішення Господарським судом Харківської області у справі № 922/1452/22 від 05.12.2022 року, за позовом, який було подано ТОВ «СМ ДИСТРИБЮШН», на загальну суму 2 464 099,08 грн. Тобто судом проігноровано, що спірний договір укладено ОСОБА_1 , у той час, коли він був достовірно обізнаний про наявність судового спору проти нього, а враховуючи претензії ТОВ «ГПЛ», ще і момент усвідомлення наявності фактичної заборгованості перед ТОВ «ГПЛ».

Тобто, як вказувала Третя особа ТОВ «ДІМОІЛ», вищенаведені договори були укладені ОСОБА_1 в період судового процесу по справі № 922/1452/22, яка розглядалась Господарським судом Харківської області, щодо стягнення з нього грошових коштів одним із кредиторів, що неминуче потягло б примусове виконання вказаного судового рішення. Відтак суд першої інстанції необґрунтовано залишив поза увагою, що Відповідач ОСОБА_1 , укладаючи договір позики від 16.11.2022 року та договір застави транспортних засобів від 16.11.2022 року в рамках даного договору позики, розумів, що за наслідками розгляду справи № 922/1452/22, може бути накладено арешт на належне йому на той час майно, в тому числі транспортні засоби, які були передані в заставу згідно до Договору застави транспортних засобів від 16.11.2022 року в межах виконавчого провадження та розумів наявність його заборгованості по іншим укладеним, але не виконаним правочинам перед ТОВ «ГПЛ».

Апеляційна скарга на додаткове рішення обґрунтована порушенням судом першої інстанції порядку розгляду заяв та клопотань. Відповідачами не було заявлено клопотання про витрати на правничу допомогу в судових дебатах та не надано доказів протягом п`яти днів як це вимагає ч. 8 ст. 141 ЦПК України . Думку позивачів не було встановлено. Стягнуті кошти на правничу допомогу є необгрунтованими за завищеними.

08 вересня 2025 року до Харківського апеляційного суду надійшла заява Чальцева Д.В., який діє в інтересах ТОВ «ГПЛ» про забезпечення позову, в якій представник позивача просить вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення заборони приватному виконавцю виконавчого округу Харківської області Близнюкову Юрію Володимировичу вчиняти будь-які дії, направлені на відчуження (реалізацію шляхом проведення електронних торгів/аукціону), розпорядження заставного рухомого майна, а саме :

1. RENAULT MA/EFS/7 MASTER 2021 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , спеціалізований вантажний фургон, реєстраційний державний номер НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію права власності на транспортний засіб за ОСОБА_1 НОМЕР_3 від 28.07.2021 року; 2. RENAULT RFB/LD2/A6BRS0010000 MEGANE 2021 року випуску, номер шасі НОМЕР_4 , загальний легковий седан, реєстраційний державний номер НОМЕР_5 , свідоцтво про реєстрацію права власності на транспортний засіб за ОСОБА_1 НОМЕР_6 від 09.11.2021 року; 3. RENAULT DOKKER 2020 року випуску, номер шасі НОМЕР_7 , вантажний спеціалізований фургон малотонажний -В, реєстраційний державний номер НОМЕР_8 , свідоцтво про реєстрацію права власності на транспортний засіб за ОСОБА_1 НОМЕР_9 від 28.10.2020 року; 4. MERCEDES-BENZ SPRINTER 316 NGT 2010 року випуску, номер шасі НОМЕР_10 , фургон малотонажний-В, реєстраційний державний номер НОМЕР_11 , свідоцтво про реєстрацію права власності на транспортний засіб за ОСОБА_1 НОМЕР_12 від 28.01.2014 року; 5. RENAULT LOGAN 2020 року випуску, номер шасі НОМЕР_13 , легковий загальний седан, реєстраційний державний номер НОМЕР_14 , свідоцтво про реєстрацію права власності на транспортний засіб за ОСОБА_1 НОМЕР_15 від 06.10.2020 року; 6. MERCEDES-BENZ 815 2003 року випуску, номер шасі НОМЕР_16 , спеціалізований вантажний -спеціалізований фургон, реєстраційний державний номер НОМЕР_17 , свідоцтво про реєстрацію права власності на транспортний засіб за ОСОБА_1 НОМЕР_18 від 14.09.2018 року; 7. RENAULT MASTER 2021 року випуску, номер шасі НОМЕР_19 , вантажний спеціалізований фургон, реєстраційний державний номер НОМЕР_20 , свідоцтво про реєстрацію права власності на транспортний засіб за ОСОБА_1 НОМЕР_21 від 23.06.2021 року; 8. RENAULT MASTER 2020 року випуску, номер шасі НОМЕР_22 , вантажний спеціалізований фургон малотонажний В, реєстраційний державний номер НОМЕР_23 , свідоцтво про реєстрацію права власності на транспортний засіб за ОСОБА_1 НОМЕР_24 від 09.12.2020 року; 9. RENAULT MASTER 2020 року випуску, номер шасі НОМЕР_25 , вантажний спеціалізований фургон малотонажний В, реєстраційний державний номер НОМЕР_26 , свідоцтво про реєстрацію права власності на транспортний засіб за ОСОБА_1 НОМЕР_27 від 12.12.2020 року; 10. SCHMITZ S 01 2009 року випуску, номер шасі НОМЕР_28 , загальний напівпричіп н/пр бортовий тентований, реєстраційний державний номер НОМЕР_29 , свідоцтво про реєстрацію права власності на транспортний засіб за ОСОБА_1 НОМЕР_30 від 18.03.2016 року; 11. DAF XF 105.460 2012 року випуску, номер шасі НОМЕР_31 , вантажний бортовий тентований, реєстраційний державний номер НОМЕР_32 , свідоцтво про реєстрацію права власності на транспортний засіб за ОСОБА_1 НОМЕР_33 від 14.03.2017 року; 12. SAMRO CD 18 2008 року випуску, номер шасі НОМЕР_34 , причіп ПР-бортовий-Е, реєстраційний державний номер НОМЕР_35 , свідоцтво про реєстрацію права власності на транспортний засіб за ОСОБА_1 НОМЕР_36 від 01.07.2017 року; 13. RENAULT LOGAN 2021 року випуску, номер шасі НОМЕР_37 , легковий загальний седан, реєстраційний державний номер НОМЕР_38 , свідоцтво про реєстрацію права власності на транспортний засіб за ОСОБА_1 НОМЕР_39 від 01.07.2021 року; 14. RENAULT LOGAN 2020 року випуску, номер шасі НОМЕР_40 , загальний легковий седан, реєстраційний державний номер НОМЕР_41 , свідоцтво про реєстрацію права власності на транспортний засіб за ОСОБА_1 НОМЕР_42 від 12.08.2020 року; 15) VOLKSWAGEN CADDY 2012 року випуску, номер шасі НОМЕР_43 , загальний легковий універсал -В, реєстраційний державний номер НОМЕР_44 , свідоцтво про реєстрацію права власності на транспортний засіб за ОСОБА_1 НОМЕР_45 від 02.10.2015 року; 16. RENAULT MASTER 2021 року випуску, номер шасі НОМЕР_46 , вантажний спеціалізований фургон, реєстраційний державний номер НОМЕР_47 , свідоцтво про реєстрацію права власності на транспортний засіб за ОСОБА_1 НОМЕР_48 від 14.0472021 року; 17. RENAULT MASTER 2019 року випуску, номер шасі НОМЕР_49 , спеціалізований вантажний спеціалізований фургон маловантажний В, реєстраційний державний номер НОМЕР_50 , свідоцтво про реєстрацію права власності на транспортний засіб за ОСОБА_1 НОМЕР_51 від 02.06.2020 року; 18. MERCEDES-BENZ SPRINTER 513 CDI 2011 року випуску, тип шасі НОМЕР_52 , спеціалізований вантажний фургон, реєстраційний державний номер НОМЕР_53 , свідоцтво про реєстрацію права власності на транспортний засіб за ОСОБА_1 НОМЕР_54 від 15.03.2016 року; 19. SCANIA R440 2013 року випуску, номер шасі НОМЕР_55 , спеціалізований вантажний силовий тягач Е, реєстраційний державний номер НОМЕР_56 , свідоцтво про реєстрацію права власності на транспортний засіб за ОСОБА_1 НОМЕР_57 від 18.03.2016 року ;

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову (пункт 3 частини першої статті 151 ЦПК України).

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.

У частині першій статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову.

При цьому вид забезпечення позову має бути співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має пересвідчитися, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Під час розгляду заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) зазначено, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) виснувала, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Тому суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності від конкретного випадку.

Під час вжиття заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 21 лютого 2024 року у справі № 201/9686/23 (провадження № 61-18173св23).

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі № 754/5683/22 (провадження № 14-28цс23) викладено висновки, які є застосовними у справі, яка переглядається:

До набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VIII) процесуальний закон передбачав, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Після набрання чинності Законом № 2147-VIII частини першу, другу статті 149 ЦПК України викладено в такій редакції: «Суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом».

Тобто з 15 грудня 2017 року законодавець серед передумов забезпечення позову визначає можливий вплив невжиття заходів забезпечення позову не тільки на виконання рішення суду, а й на можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Тлумачення наведених норм процесуального права дає підстави для висновку, що можливість забезпечення судом позову не пов`язується з тим, чи підлягає рішення суду, ухвалене по суті спору, примусовому виконанню.

Цивільний процесуальний закон не забороняє вживати заходи забезпечення позову у справі, рішення у якій не підлягає примусовому виконанню, якщо забезпечення позову сприятиме ефективному захисту порушених прав позивача. І навпаки, якщо рішення у справі підлягатиме примусовому виконанню, вжиття заходів забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно, не завжди може бути необхідним та співмірним із пред`явленими вимогами позову і відповідати характеру порушеного права позивача […].

Тому Велика Палата Верховного Суду констатує, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами; 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.

Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.».

У справі що переглядається позивачем заявлені про визнання недійсними договору позики від 16.11.2022 року та додаткового договору до договору цього позики від 16.12.2022 року, договору застави рухомого майна від 16.11. 2022 на підставі якого ОСОБА_2 є заставоотримувачем рухомого майна 19 автомобілів, а саме: 1. RENAULT MA/EFS/7 MASTER 2021 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , спеціалізований вантажний фургон, реєстраційний державний номер НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію права власності на транспортний засіб за ОСОБА_1 НОМЕР_3 від 28.07.2021 року; 2. RENAULT RFB/LD2/A6BRS0010000 MEGANE 2021 року випуску, номер шасі НОМЕР_4 , загальний легковий седан, реєстраційний державний номер НОМЕР_5 , свідоцтво про реєстрацію права власності на транспортний засіб за ОСОБА_1 НОМЕР_6 від 09.11.2021 року; 3. RENAULT DOKKER 2020 року випуску, номер шасі НОМЕР_7 , вантажний спеціалізований фургон малотонажний -В, реєстраційний державний номер НОМЕР_8 , свідоцтво про реєстрацію права власності на транспортний засіб за ОСОБА_1 НОМЕР_9 від 28.10.2020 року; 4. MERCEDES-BENZ SPRINTER 316 NGT 2010 року випуску, номер шасі НОМЕР_10 , фургон малотонажний-В, реєстраційний державний номер НОМЕР_11 , свідоцтво про реєстрацію права власності на транспортний засіб за ОСОБА_1 НОМЕР_12 від 28.01.2014 року; 5. RENAULT LOGAN 2020 року випуску, номер шасі НОМЕР_13 , легковий загальний седан, реєстраційний державний номер НОМЕР_14 , свідоцтво про реєстрацію права власності на транспортний засіб за ОСОБА_1 НОМЕР_15 від 06.10.2020 року; 6. MERCEDES-BENZ 815 2003 року випуску, номер шасі НОМЕР_16 , спеціалізований вантажний -спеціалізований фургон, реєстраційний державний номер НОМЕР_17 , свідоцтво про реєстрацію права власності на транспортний засіб за ОСОБА_1 НОМЕР_18 від 14.09.2018 року; 7. RENAULT MASTER 2021 року випуску, номер шасі НОМЕР_19 , вантажний спеціалізований фургон, реєстраційний державний номер НОМЕР_20 , свідоцтво про реєстрацію права власності на транспортний засіб за ОСОБА_1 НОМЕР_21 від 23.06.2021 року; 8. RENAULT MASTER 2020 року випуску, номер шасі НОМЕР_22 , вантажний спеціалізований фургон малотонажний В, реєстраційний державний номер НОМЕР_23 , свідоцтво про реєстрацію права власності на транспортний засіб за ОСОБА_1 НОМЕР_24 від 09.12.2020 року; 9. RENAULT MASTER 2020 року випуску, номер шасі НОМЕР_25 , вантажний спеціалізований фургон малотонажний В, реєстраційний державний номер НОМЕР_26 , свідоцтво про реєстрацію права власності на транспортний засіб за ОСОБА_1 НОМЕР_27 від 12.12.2020 року; 10. SCHMITZ S 01 2009 року випуску, номер шасі НОМЕР_28 , загальний напівпричіп н/пр бортовий тентований, реєстраційний державний номер НОМЕР_29 , свідоцтво про реєстрацію права власності на транспортний засіб за ОСОБА_1 НОМЕР_30 від 18.03.2016 року; 11. DAF XF 105.460 2012 року випуску, номер шасі НОМЕР_31 , вантажний бортовий тентований, реєстраційний державний номер НОМЕР_32 , свідоцтво про реєстрацію права власності на транспортний засіб за ОСОБА_1 НОМЕР_33 від 14.03.2017 року; 12. SAMRO CD 18 2008 року випуску, номер шасі НОМЕР_34 , причіп ПР-бортовий-Е, реєстраційний державний номер НОМЕР_35 , свідоцтво про реєстрацію права власності на транспортний засіб за ОСОБА_1 НОМЕР_36 від 01.07.2017 року; 13. RENAULT LOGAN 2021 року випуску, номер шасі НОМЕР_37 , легковий загальний седан, реєстраційний державний номер НОМЕР_38 , свідоцтво про реєстрацію права власності на транспортний засіб за ОСОБА_1 НОМЕР_39 від 01.07.2021 року; 14. RENAULT LOGAN 2020 року випуску, номер шасі НОМЕР_40 , загальний легковий седан, реєстраційний державний номер НОМЕР_41 , свідоцтво про реєстрацію права власності на транспортний засіб за ОСОБА_1 НОМЕР_42 від 12.08.2020 року; 15) VOLKSWAGEN CADDY 2012 року випуску, номер шасі НОМЕР_43 , загальний легковий універсал -В, реєстраційний державний номер НОМЕР_44 , свідоцтво про реєстрацію права власності на транспортний засіб за ОСОБА_1 НОМЕР_45 від 02.10.2015 року; 16. RENAULT MASTER 2021 року випуску, номер шасі НОМЕР_46 , вантажний спеціалізований фургон, реєстраційний державний номер НОМЕР_47 , свідоцтво про реєстрацію права власності на транспортний засіб за ОСОБА_1 НОМЕР_48 від 14.0472021 року; 17. RENAULT MASTER 2019 року випуску, номер шасі НОМЕР_49 , спеціалізований вантажний спеціалізований фургон маловантажний В, реєстраційний державний номер НОМЕР_50 , свідоцтво про реєстрацію права власності на транспортний засіб за ОСОБА_1 НОМЕР_51 від 02.06.2020 року; 18. MERCEDES-BENZ SPRINTER 513 CDI 2011 року випуску, тип шасі НОМЕР_52 , спеціалізований вантажний фургон, реєстраційний державний номер НОМЕР_53 , свідоцтво про реєстрацію права власності на транспортний засіб за ОСОБА_1 НОМЕР_54 від 15.03.2016 року; 19. SCANIA R440 2013 року випуску, номер шасі НОМЕР_55 , спеціалізований вантажний силовий тягач Е, реєстраційний державний номер НОМЕР_56 , свідоцтво про реєстрацію права власності на транспортний засіб за ОСОБА_1 НОМЕР_57 від 18.03.2016 року.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову шляхом накладення заборони приватному виконавцю виконавчого округу Харківської області Близнюкову Юрію Володимировичу вчиняти будь-які дії, направлені на відчуження (реалізацію шляхом проведення електронних торгів/аукціону), розпорядження та заборони вчинення будь-яких реєстраційних дій у сфері державної реєстрації рухомого майна щодо вищезазначеного заставного рухомого майна Роздолянська О.В., яка діє в інтересах ТОВ посилається на те, що після примусової реалізації заставного майна боржника ОСОБА_1 приватним виконавцем Близнюковим Ю.В. на аукціоні, це майно набуде «віндикаційного імунітету», що унеможливить у подальшому звернути на нього примусове стягнення та не воно може бути витребуване у наступного власника . Вжиття заходів забезпечення позову як заборона здійснювати будь-які дії спрямовані на відчуження заставного майна фактично зупинять продаж цього майна до вирішення по суті спору між учасниками цього процесу.

При цьому долучені до матеріалів справи та до заяви про забезпечення позову докази свідчать, що на підставі судових наказів Господарського суду Харківської області за заявою ТОВ «ГПЛ» про стягнення заборгованості з ФОП ОСОБА_1 за рішеннями Господарського суду Харківської області від 25.08.2023 року та від 19.09.2023 року по стягнення з ФОП ОСОБА_1 на користь ТОВ загальної суми у розмірі 3630656,24 грн були відкриті виконавчі, які були об`єднані у зведене виконавче провадження № 74143791( т. 2 а.с. 66), у межах якого приватним виконавцем Виконавчого округу Харківської області Амельченко В.П. описані та арештовані належні боржнику ОСОБА_1 автомобілі, що є предметом договору застави від 16.11.2022.

Разом з тим, в межах виконавчого провадження АСВП 74559622 відкритого 26.03.2024 року з виконання рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 26.10.2023 у справі № 641/6260/23 про стягнення з ОСОБА_1 ) на користь ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 10 000 000,00 грн, приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Близнюковим Юрієм Володимировичем згідно акту про проведені електронні торги від 20 травня 2025 року через ДП «СЕТАМ» було реалізовано 05 травня 2025 року вантажний автомобіль MERCEDES-BENZ SPRINTER 316 NGT 2010 року випуску, номер шасі НОМЕР_10 , фургон малотонажний-В, білого кольору, реєстраційний державний номер НОМЕР_11 , який зареєстровано за ОСОБА_1 28.01.2014 року за 206400,00 грн.

Власником заставного вантажного ТЗ стала родичка Відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_58 , паспорт серії НОМЕР_59 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Станом на час звернення до суду заявою про забезпечення позову, приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Близнюковим Юрієм Володимировичем в межах виконавчого провадження АСВП 74559622 виставлено на електронні торги (аукціон) заставне майно боржника ОСОБА_1 у кількості 12 (дванадцяти ТЗ), номер лоту 584077, дата проведення аукціону 18 вересня 2025 року, стартова ціна 4696500,00 грн.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 02 червня 2016 року «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VІІІ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Тобто, виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов`язки суб`єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.

Частиною першою статті 18 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 150 ЦПК України позов забезпечується в тому числі : забороною вчиняти певні дії ( п.2 ч.1 ст.150 ЦПК) ; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту ( п.5 ч.1 ст.150 ЦПК ); зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку ( п.6 ч.1 ст.150 ЦПК).

З огляду на вищезазначені положення закону позовні вимоги ТОВ про визнання договорів позики та застави недійсними не може бути забезпечений шляхом заборони приватному виконавцю виконавчого округу Харківської області Близнюкову Ю.В. вчиняти будь-які дії, направлені на відчуження (реалізацію шляхом проведення електронних торгів/аукціону), розпорядження заставним рухомим майном, оскільки запропонований заявником спосіб забезпечення є фактично зупиненням продажу арештованого майна або зупиненням стягнення такого майна, які застосовуються лише в забезпечення позивних вимог про визнання права власності на це майно або оскарження виконавчого документу на підставі якого здійснюється стягнення, а таких вимог ТОВ не заявлено.

Крім цього, судова колегія враховує, що Господарським судом Харківської області ухвалою від 11 травня 2023 у справі № № 922/1856/23 та від 12.06.2023 у справі № 922/1857/23 було застосовано заходи забезпечення позову у вигляді арешту розрахункових рахунків, рухомого та нерухомого майна ФОП ОСОБА_5 ( т. 5 а.с. 46 60). Дані про скасування зазначених заходів забезпечення позову відсутні.

З огляду на зазначене, судова колегія вважає, що запропонований позивачем способи забезпечення позову є неспівмірним з пред`явленими позовними вимогами, тому у задоволенні заяви Чальцева Д.В., який діє в інтересах ТОВ про забезпечення позову належить відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149, 150, 153 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання Чальцева Дмитра Вадимовича, який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «ГПЛ» про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст ухвали 11.09.2025 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді О.В.Маміна

Н.П.Пилипчук