ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 369/19090/23

провадження № 61-7480св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідачка - ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Гатненська сільська рада Фастівського району Київської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 листопада 2024 року у складі судді Пінкевич Н. С. та постанову Київського апеляційного суду

від 04 березня 2025 року у складі колегії суддів: Писаної Т. О., Приходька К. П., Журби С. О., і ухвалив таку постанову.

Зміст заявлених позовних вимог

1. У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Гатненська сільська рада Фастівського району Київської області, про визнання шлюбу недійсним.

2. На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначала, щоу жовтні 2010 року вона познайомилась з ОСОБА_3 , а з лютого 2012 року вони почали разом проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Згодом вони одружились та перебували в зареєстрованому шлюбі до дня його смерті, а саме з 15 листопада 2017 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 .

3. Після смерті ОСОБА_3 за її заявою було відкрито спадкову справу. Іншим спадкоємцем є рідна сестра померлого - ОСОБА_4 .

4. Однак, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07 червня 2021 року у справі № 761/36538/18 її шлюб з ОСОБА_3 було визнано недійсним. Підставою для визнання їх шлюбу недійсним став висновок судово-психіатричного експерта, згідно з яким померлий перебував з кінця 80-х років на обліку у лікарів-психіатрів, мав стійкий психічний розлад, а тому не усвідомлював значення своїх дій.

5. Зазначала, що вона з 2012 року постійно проживала однією сім`єю з ОСОБА_3 , матеріально забезпечувала його, надавала іншу допомогу, оскільки він через похилий вік та хворобу часто перебував у безпорадному стані. З метою встановлення юридичного факту, а саме проживання її однією сім`єю з ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу з 2012 року по 28 травня 2018 рік, та підтвердження права на спадкування, як спадкоємця четвертої черги, вона звернулась з позовом до Шевченківського районного суду м. Києва.

6. Однак, з`ясувалося, що з 02 серпня 2016 року по 24 жовтня 2017 року ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який з огляду на наявний у нього стійкий психічний розлад не міг бути укладеним.

7. Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд: визнати недійсним шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зареєстрований виконавчим комітетом Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 02 серпня 2016 року, про що складено відповідний актовий запис № 7.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

8. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 листопада 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Гатненська сільська рада Фастівського району Київської області, про визнання шлюбу недійсним відмовлено.

9. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачка не довела належними, достатніми та допустимими доказами, що ОСОБА_3 в момент реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 не розумів значення своїх дій та не міг ними керувати. У наданому висновку судово-психіатричного експерта № 57 від 24 січня 2020 року Київського міського центру судово-психіатричної експертизи, яка була проведена при розгляді цивільної справи №761/36538/18, не досліджувалось питання про можливість усвідомлення значення своїх дій та керування ними померлим ОСОБА_3 в момент реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 -

ІНФОРМАЦІЯ_2 . А сам по собі факт наявності захворювання не може ототожнюватись з такою обставиною, оскільки за життя ОСОБА_3 не визнався в судовому порядку недієздатним.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

10. Постановою Київського апеляційного суду від 04 березня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення

Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 листопада 2024 року залишено без змін.

11. Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позову. Додатково зазначено про відсутність підстав вважати, що оспорюваним шлюбом були порушені саме інтереси позивачки, шлюб якої з ОСОБА_3 було укладено вже після розірвання його попереднього шлюбу з відповідачкою.

Узагальнені доводи касаційної скарги

12. 17 червня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 листопада 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 березня 2025 року, справу передати на новий розгляд.

13. Підставами касаційного оскарження судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій заявниця зазначає неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказавши, що суди застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 01 липня 2021 року у справі № 295/472/18, від 14 грудня 2021 року у справі № 761/16077/19 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України). Крім того, зазначає, що суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування у Київського міського психоневрологічного диспансеру № 1 медичної картки хворого щодо ОСОБА_5 . Також вказує, що суди не дослідили зібрані у справі докази та не надали їм належної правової оцінки (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

14. Касаційна скарга обґрунтована посиланням на те, що суди попередніх інстанцій не урахували, що хвороба ОСОБА_3 мала затяжний та довготривалий період, під час якої ним було укладено два шлюби. Експертним висновком підтверджено часовий інтервал захворювання ОСОБА_3 та укладення ним двох шлюбів, один з яких вже було визнано недійсним.

15. Зауважує, що для проведення посмертної судово-медичної експертизи необхідна відповідна медична документація, яка б підтверджувала психічний стан здоров`я ОСОБА_3 на момент укладення оспорюваного шлюбу, однак суд апеляційної інстанції безпідставно відмовив у задоволенні її клопотання про витребування такої документації.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

16. Ухвалою Верховного Суду від 23 червня 2025 року касаційну скаргу залишено без руху для усунення недоліків.

17. Ухвалою Верховного Суду від 07 серпня 2025 року поновлено

ОСОБА_1 строк на касаційне оскарженнярішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 листопада 2024 року та постанови Київського апеляційного суду від 04 березня 2025 року, відкрито касаційне провадження у справі № 369/19090/23.

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надійшов

Фактичні обставини справи, встановлені судами

18. 15 листопада 2017 року Шевченківським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в м. Києві між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб, актовий запис №2241.

19. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно.

20. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07 червня

2021 року визнано недійсним шлюб, укладений 15 листопада 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , про що Шевченківським районним у

м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві складено актовий запис № 2241 (справа № 761/36538/18). Рішення набрало законної сили.

21. Згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 57 від 24 січня

2020 року Київського міського центру судово-психіатричної експертизи, яка була проведена при розгляді цивільної справи № 761/36538/18, на момент реєстрації шлюбу 15 листопада 2017 року ОСОБА_3 , 1937 року народження, страждав хронічним стійким психічним розладом у вигляді Шизофренії параноїдної форми, дефектний стан, також було встановлено, що на момент реєстрації шлюбу

15 листопада 2017 року ОСОБА_3 , 1937 року народження, за своїм психічним станом не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

22. Позивачка наголошувала, що в Шевченківському районному суді м. Києва перебуває на розгляді справа за її позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу з лютого 2012 року по 28 травня 2018 року.

23. Водночас, 02 серпня 2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Віто-Поштової сільської ради

Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 7.

24. У червні 2017 року ОСОБА_3 подав до суду позовну заяву про розірвання шлюбу.

25. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області

від 24 жовтня 2017 року розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , зареєстрований, 02 серпня 2016 року, у виконавчому комітеті Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району, Київської області, актовий запис №7 (справа № 369/6690/17). Рішення набрало законної сили.

26. З тексту зазначеного судового рішення вбачається, що ОСОБА_3 був присутній при розгляді справи № 369/6690/17, підтримав позов та просив розірвати шлюбу, а ОСОБА_2 спочатку заперечувала проти розірвання шлюбу, але в подальшому позов визнала.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

27. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга до задоволення не підлягає.

28. Згідно з положеннями пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

29. Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

30. За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

31. Відповідно до частини другої статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

32. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частини восьма-дев`ята статті 7 СК України).

33. Згідно з частиною першою статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

34. Відповідно до частин першої-другої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Реєстрація шлюбу з особою, яка визнана недієздатною, а також з особою, яка з інших причин не усвідомлювала значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, має наслідки, встановлені статтями 38-40 цього Кодексу

35. Добровільність шлюбу є однією з основних засад регулювання сімейних правовідносин. Порушення умов щодо добровільності шлюбу є підставою для визнання його недійсним. Згода особи є способом зовнішнього виявлення її внутрішньої волі на реєстрацію шлюбу. Згода особи не вважається вільною, зокрема, якщо в момент реєстрації шлюбу особа страждала тяжким психічним розладом, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними. Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 761/16077/19.

36. Державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах суспільства.

37. Відповідно до частин першої-другої статті 40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінка або чоловіка. Згода особи не вважається вільною, зокрема, тоді, коли в момент реєстрації шлюбу вона страждала тяжким психічним розладом, перебувала у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, або якщо шлюб було зареєстровано в результаті фізичного чи психічного насильства. Шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя.

38. Згідно зі статтею 42 СК України право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним мають дружина або чоловік, інші особи, права яких порушені у зв`язку з реєстрацією цього шлюбу, батьки, опікун, піклувальник дитини, опікун недієздатної особи, прокурор, орган опіки та піклування, якщо захисту потребують права та інтереси дитини, особи, яка визнана недієздатною, або особи, дієздатність якої обмежена.

39. Тлумачення норм СК України свідчить, що в цьому Кодексі закріплено три види недійсності шлюбу, який: (а) є недійсним в силу вказівки закону (стаття 39); (б) визнається недійсним за рішенням суду (стаття 40); (в) може бути визнаний недійсним за рішенням суду (стаття 41).

40. При вирішенні справи про визнання шлюбу недійсним суд бере до уваги, наскільки цим шлюбом порушені права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їхніх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення (частини перша, друга статті 41 СК України).

41. Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

42. Згідно з частиною другою статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

43. Відповідно до частини першої статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя.

44. Відповідно до вимог статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

45. Згідно з частиною другою статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

46. Згідно з частинами першою - третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

47. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

48. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

49. Суди попередніх інстанцій при вирішенні спору надали належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності і не встановили підстав для визнання недійсним шлюбу, укладеного 02 серпня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що наданий позивачкою висновок судово-психіатричного експерта № 57 від 24 січня 2020 року Київського міського центру судово-психіатричної експертизи, яка була проведена при розгляді цивільної справи № 761/36538/18, не підтверджує факту неусвідомлення ОСОБА_3 значення своїх дій та неможливості керування ними в момент реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 02 серпня 2016 року. Зазначене питання не входило до питань, які ставилися перед експертами, та ними не досліджувалося. Водночас, встановлений експертами психічний розлад у ОСОБА_3 станом на дату реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 (15 листопада 2017 року) не свідчить про наявність у нього такого ж психічного розладу, в результаті чого він не усвідомлював значення своїх дій і (або) не міг керувати ними, станом на дату реєстрації попереднього шлюбу з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

50. Водночас, суди надали правову оцінку діям ОСОБА_3 щодо ініціювання шлюборозлучного процесу з ОСОБА_2 у 2017 році, а також наданим ним суду поясненням щодо причин розірвання шлюбу.

51. Посилання касаційної скарги на не забезпечення судом апеляційної інстанції її права на витребування доказів та призначення експертизи є необґрунтованими.

52. З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 на підтвердження своїх вимог щодо визнання оспорюваного шлюбу недійсним з підставі наявності у ОСОБА_3 психічного розладу надала до суду першої інстанції лише висновок судово-психіатричного експерта № 57 від 24 січня 2020 року Київського міського центру судово-психіатричної експертизи, яка була проведена при розгляді цивільної справи № 761/36538/18. Будь-яких клопотань про витребування медичної документації померлого ОСОБА_3 чи проведення посмертної судово-медичної експертизи у суді першої інстанції позивачка не заявляла. Більш того, в апеляційній скарзі позивачка наголошувала на належності та достатності такого доказу, а також помилковості висновків суду першої інстанції, зроблених при його оцінці. Лише під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 заявила клопотання про витребування медичної документації ОСОБА_3 та проведення посмертної судово-медичної експертизи. Водночас, у поданих до суду апеляційної інстанції письмових поясненнях ОСОБА_6 просила апеляційний суд «не робити заново аналіз посмертної судово-психіатричної експертизи, а врахувати готову експертизу», посилаючись на те, що експертизу буде проводити одна і та ж установа, а для її проведення потрібна значна сума коштів (піврічна сума її пенсії).

53. Згідно з положеннями пунктів 4, 5 частини третьої статті 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є змагальність сторін та диспозитивність.

54. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина четверта статті 12 ЦПК України).

55. Відповідно до положень частини першої, третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

56. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

57. Суд апеляційної інстанції, врахувавши процесуальну поведінку ОСОБА_1 , яка фактично просила здобути новий доказ на стадії апеляційного перегляду справи, без обґрунтування наявності виключних обставин, що перешкоджали здобути такий доказ в суді першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від неї, законно та обґрунтовано відмовив у задоволенні поданих заявницею клопотань.

58. Також колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції щодо відсутності належного обґрунтування необхідності захисту прав ОСОБА_1 в обраний нею спосіб. Оспорюваний позивачкою шлюб було укладено померлим ОСОБА_3 до реєстрації шлюбу з нею та розірвано за його ініціативою ще за його життя. За наявності спадкоємців другої черги, які згідно з поясненнями ОСОБА_1 звернулися із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , реалізація позивачкою права на спадкування в порядку четвертої черги за законом не відповідає положенням частини другої статті 1258 ЦК України.

59. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявниці по суті спору та їх відображення в оскаржених судових рішеннях, питання вмотивованості висновків судів першої та апеляційної інстанцій, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка розглядається сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин.

60. Доводи касаційної скарги зазначених висновків суду першої та апеляційної інстанцій не спростовують, фактично зводяться до переоцінки доказів, яким суди надали обґрунтовану правову оцінку.

61. Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

62. Висновки судів першої та апеляційної інстанцій, з урахуванням встановлених у цій справі фактичних обставин та наданих позивачкою доказів на підтвердження позовних вимог, не суперечать висновкам Верховного Суду, на які посилається заявниця у касаційній скарзі.

63. Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

64. З урахуванням доводів касаційної скарги ОСОБА_1 , які стали підставою для відкриття касаційного провадження у справі, меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 400 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області

від 07 листопада 2024 року та постанову Київського апеляційного суду

від 04 березня 2025 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников

О. М. Осіян

В. В. Шипович