Провадження № 2/761/9417/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2025 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді: Осаулова А.А.

за участю секретаря: Путрі Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні в місті Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом ТОВ «Житлосервіс Плюс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2025 року ТОВ «Житлосервіс Плюс» звернулось до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просило стягнути з відповідача 53265,49 грн заборгованості зі сплати послуг з утримання будинку та прибудинкової території, 3 % річних в сумі 1681,36 грн, інфляційні в сумі 5284,51 грн, судовий збір та витрати на правничу допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно договору про експлуатацію житлового будинку №7 від 01 вересня 2011 року, укладеного за погодженням Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Міськбудінвест», Комунальне підприємство «Генеральна дирекція Київської міської ради по обслуговуванню іноземних представництв» як Замовник доручає, а Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖИТЛОСЕРВІС ПЛЮС" (далі - Позивач, ТОВ "Житлосервіс Плюс", Управляюча компанія) бере на себе зобов`язання здійснювати комплекс заходів по експлуатації житлового будинку по вул. Тургенєвській (після перейменування Олександра Кониського) 46 - Павлівській, 11 у Шевченківському районі м. Києва. Для виконання цього Договору Замовник передає в експлуатацію, а Експлуатуюча організація приймає Будинок з усіма місцями загального користування та службовими приміщеннями, системами зовнішнього та внутрішнього інженерного забезпечення, споруди, технічне обладнання, системи, прилади, інше майно Будинку, все інженерне обладнання та елементи благоустрою, необхідними для нормальної експлуатації Будинку.

Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 11 грудня 2012 року № 2216 встановлено тарифи та структуру тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, в тому числі, затверджено тариф для ТОВ "Житлосервіс Плюс", яке надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за адресою АДРЕСА_1 .

Пізніше Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 01 серпня 2017 року № 932, а саме у додатку 1 затверджено перелік послуг з утримання будинків і споруд і прибудинкової території та їх вартість за адресою будинку: АДРЕСА_1 .

Актом приймання-передачі житлового будинку з балансу на баланс від 22.04.2013 року житловий будинок з вбудовано-прибудованими приміщеннями та підземним паркінгом за адресою АДРЕСА_1 передано з балансу ТОВ «Будівельна компанія «Міськбудінвест» на баланс ТОВ "Житлосервіс Плюс".

ОСОБА_1 (далі - Відповідач) є власником квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 77,7 кв.м.

Між ТОВ "Житлосервіс Плюс" та Відповідачем було укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 27.02.2014 №4605 предметом якого є забезпечення виконавцем надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у житловому будинку АДРЕСА_1 , а споживачем забезпечення своєчасної оплату таких послуг за встановленим тарифом у строк та на умовах, що передбачені цим договором.

Відповідач ухиляється від сплати платежів за послуги з утримання будинку та прибудинкової території, станом на липень 2025 року через невиконання відповідачем своїх зобов`язань утворилася заборгованість за період з 01.10.2019 по 30.06.2025 у сумі 53 265 гривень 49 копійок.

Крім цього, згідно ст. 625 ЦК України позивач нарахував штрафні санкції за період 01.10.2019 по 23.02.2022 рік та за період 30.12.2023 по 28.07.2025 рік, а саме:інфляційне збільшення - 5 284 гривні 51 копійок, 3% річних - 1 681 гривня 36 копійок.

Вказане стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою судді від 01.08.2025 р. відкрито провадження у справі призначено справу в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 09.09.2025 р. заяву представника позивача про закриття провадження у цивільній справі за позовом ТОВ «ЖитлоСервіс Плюс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в частині стягнення заборгованості в розмірі 53265,49 грн, -залишено без задоволення.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі, просив врахувати погашення відповідачем заборгованості в сумі 53265,49 грн після відкриття провадження у справі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що не заперечує наявність основного боргу в сумі 53265,49 грн, яку він повністю погасив. Зазначає, що він сплати 54160,00 грн, а різницю коштів просить зарахувати в рахунок 3 % річних. Заперечує щодо стягнення інфляційних втрат та витрат на правничу допомогу адвоката.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що за договором про експлуатацію житлового будинку №7 від 01 вересня 2011 року, укладеного за погодженням Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Міськбудінвест», Комунальне підприємство «Генеральна дирекція Київської міської ради по обслуговуванню іноземних представництв» як Замовник доручає, а Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖИТЛОСЕРВІС ПЛЮС" бере на себе зобов`язання здійснювати комплекс заходів по експлуатації житлового будинку по АДРЕСА_1 . Для виконання цього Договору Замовник передає в експлуатацію, а Експлуатуюча організація приймає Будинок з усіма місцями загального користування та службовими приміщеннями, системами зовнішнього та внутрішнього інженерного забезпечення, споруди, технічне обладнання, системи, прилади, інше майно Будинку, все інженерне обладнання та елементи благоустрою, необхідними для нормальної експлуатації Будинку.

ОСОБА_1 є власником квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 77,7 кв.м, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.02.2014р.

27.02.2014 р. між ТОВ "Житлосервіс Плюс" та ОСОБА_1 було укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій №4605 предметом якого є забезпечення виконавцем надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у житловому будинку АДРЕСА_1 , а споживачем забезпечення своєчасної оплату таких послуг за встановленим тарифом у строк та на умовах, що передбачені цим договором.

За наказами ТОВ "Житлосервіс Плюс" від 31.12.2019 р., 30.11.2021 р., 31.05.2023 р., 31.01.2024 р., 31.05.2024 р., 31.03.2025 р. було застосовано нові тарифи для утримання будинку та прибудинкової території за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

За ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг.

Згідно ст. ст. 64, 66, 67 Житлового кодексу Української РСР, сплачується плата за користування жилим приміщенням, сплачується плата за утримання будинку та прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Члени сім`ї наймача , які проживають разом із ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки , що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуг (постанова Верховного Суду від 18.03.2019 р. у справі №210/5796/16-ц)

Вимогами ст.322 ЦК України визначено, що тягар утримання майна покладається на власника, а саме: власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, законодавством покладено обов`язок своєчасно вносити квартирну плату саме на наймачів (власників).

Згідно з розрахунком заборгованості від 05.06.2025 р., наданого позивачем разом з позовною заявою, за адресою: АДРЕСА_2 за період з 01.10.2019 по 30.06.2025 нараховано заборгованість в розмірі 53 265 гривень 49 копійок.

Як вбачається з довідки про нарахування та сплату від 25.08.2025 р. відповідачем 11.08.2025 р. було сплачено 54160,59 грн, які зараховані в рахунок погашення основного боргу з 01.10.2019 по 30.06.2025 р. та за послуги за липень 2025 р.

Відтак, відсутні підстави для стягнення з відповідача 53265,49 грн заборгованості зі сплати послуг з утримання будинку та прибудинкової території.

Судом також враховано, що відповідачем належними та допустимим доказами не спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості за надані та спожиті послуги. Вказаний розрахунок детально відображає нарахування, оплати, споживання, тому є належним та допустимим доказом та встановлює надання та споживання таких послуг. До матеріалів справи не надано доказів того, що відповідач звертався до позивача про перерахунок заборгованості у зв`язку з недотриманням вимог закону. Відповідач від наданих позивачем послуг у встановленому законом порядку не відмовлявся, належних і допустимих доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, що б давало підстави для звільнення від їх оплати, відповідачем не надано.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.ст. 610-612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Разом з тим, згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч.2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за період 01.10.2019 по 23.02.2022 рік та за період 30.12.2023 по 28.07.2025 відповідачу нараховано інфляційне збільшення - 5 284 гривні 51 копійок, 3% річних - 1 681 гривня 36 копійок.

Вказаний розрахунок відповідачем належними та допустимим доказами не спростовано.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку про необхідність стягнення на користь ТОВ «Житлосервіс Плюс» з ОСОБА_1 інфляційне збільшення - 5 284 гривні 51 копійок, 3% річних - 1 681 гривня 36 копійок.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, на користь ТОВ «Житлосервіс Плюс» з ОСОБА_1 потрібно стягнути 2422,40 судового збору .

Крім цього, позивач просив стягнути витрати на правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В той же час, ч. 3 ст. 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При цьому, за умовами ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В постанові Верховного Суду від 01.04.2020 р. (справа №640/4013/17-ц) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Крім цього, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано договір №17/06/25 від 17.06.2025 р., акт №3 прийому-передачі наданих послуг від 17.06.2025 р., за яким загальна вартість послуг становить 5000,00 грн, платіжну інструкцію №1188 від 20.06.2025 р. про сплату 5000,00 грн.

Згідно ч.5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач заперечив щодо стягнення витрат на правничу допомогу.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч.3,4,5 ст.141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої увалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись ч.ч.3,4,5 ст.141 ЦПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно сказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. ( правова позиція, викладена Верховним Судом у постанові від 11 листопада 201 року у справі № 873/137/21).

У постановах Верховного Суду від 7 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 8 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулось рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.11.2022 р. у справі № 922/1964/21 зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Беручи до уваги складність справи та об"єм виконаних саме адвокатом робіт (наданих послуг), критерії необхідності подання ним документів та значимості таких дій у справі, прийняття участі у судових засіданнях, наявність клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, враховуючи поведінку відповідача, який погасив основну суму заборгованості, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача 3000,00 грн витрат на правничу допомоги.

На думку суду, вказаний розмір витрат на правничу допомогу співмірний зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 322, 509, 525, 526, 610, 612, 625 ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», ст. ст. 12, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 263, 265, 280, 285, 289 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ТОВ «Житлосервіс Плюс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-задовольнити частково.

Стягнути на користь ТОВ «Житлосервіс Плюс» з ОСОБА_1 інфляційне збільшення - 5 284 гривні 51 копійок, 3% річних - 1 681 гривня 36 копійок, судовий збір - 2422,40 грн, витрати на правничу допомогу - 3000,00 грн, а всього 12388,27 грн.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити учасників:

Позивач: ТОВ «Житлосервіс Плюс», , адреса: м. Київ, вул. С, Скляренка, 17.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3

Суддя: Осаулов Андрій Анатолійович