МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" серпня 2025 р. Справа №370/177/25

Провадження № 2/370/49/25

Макарівський районний суд Київської області у складі

головуючої судді Сініциної О.С.,

із секретарем судового засідання Гребінською Н.П. Снитко А.А.,

із участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача, адвоката Богданчук О.В.

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження у залі суду у селищі Макарові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Макарівської селищної ради про визначення місця проживання дитини з батьком на його самостійному утриманні та вихованні

у с т а н о в и в:

ОСОБА_1 22 січня 2025 року через представника, адвоката Богданчук Олександру Володимирівну звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Макарівської селищної ради про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком та перебування останнього на самостійному утриманні і вихованні батька.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 21 квітня 2007 року між ним та відповідачем зареєстрований шлюб. У шлюбі народилися діти: син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Макарівський районний суд Київської області рішенням від 11 травня 2023 року шлюб між сторонами розірвав. Відповідач проживає з іншим чоловіком окремо.

Діти протягом останніх п`яти років проживають разом з позивачем та перебувають на повному його утриманні. ОСОБА_5 постійно проживає з позивачем (батьком), який здійснює постійну опіку над ним, виховує та піклується про стан здоров`я дитини, його духовний та моральний розвиток, забезпечує всім необхідним, створює належні умови для розвитку дитини.

На цей час ОСОБА_6 навчається у вищому начальному закладі, а тому питання щодо визначення його постійного місця проживання позивач не ставить.

Суд ухвалою від 06 лютого 2025 року прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, зобов`язав Службу у справах дітей Макарівської селищної ради Бучанського району Київської області надати висновок про визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 та факт перебування дитини на самостійному утриманні батька.

За клопотанням представника позивача ОСОБА_7 у підготовчому судовому засіданні оголошено перерву у зв`язку з відсутністю висновка Служби у справах дітей про визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач та відповідач не заперечували проти відкладення справи. Відповідач також повідомила суду, що не заперечує проти задоволення позову.

Суд 23 квітня 2025 року відклав підготовче засідання на 22 травня 2025 року.

Від Служби у справах дітей Макарівської селищної ради 25 липня 2025 року до суду надійшло клопотання про долучення до справи висновку щодо визначення місця проживання дитини.

Надалі судове засідання було призначене на 07 серпня 2025 року об 11 год 30 хв.

Представник позивача у заяві від 07.08.2025 просила справу розглядати без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити у повному обсязі. Представник третьої особи звернулась із клопотанням від 06.08.2025 про розгляд справи без її участі.

Відповідач в підготовче засідання не з`явилася. Про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Суд ухвалою від 07 серпня 2025 року закрив підготовче судове засідання та перейшов до розгляду справи по суті.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, урахувавши пояснення сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та таким, що їх необхідно задовольнити з огляду на таке.

Суд встановив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 21 квітня 2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб видане виконкомом Колонщинської сільської ради Макарівського району Київської області 21 квітня 2007 року, актовий запис № 01. Прізвища після державної реєстрації шлюбу: чоловіка « ОСОБА_9 », дружини « ОСОБА_9 ».

У сторін народилися діти: син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження видане виконкомом Плахтянської сільської ради Макарівського району Київської області 26 жовтня 2007 року, актовий запис № 07) та син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 , видане Виконавчим комітетом Плахтянської сільської ради Макарівського району Київської області 11 лютого 2015 року, актовий запис № 1).

Макарівський районний суд Київської області рішенням від 11 травня 2023 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвав.

Як вказав позивач, а відповідач не заперечує, сторони проживають окремо протягом п`яти років. Відповідач проживає окремо з іншим чоловіком.

Відповідно до довідок старости села Плахтянка Макарівської селищної ради

№ 16.19-08/160 від 21 грудня 2024 року та № 17.19-08/157 від 24 грудня 2024 року встановлено, що ОСОБА_1 та діти: ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 . Діти: ОСОБА_4 та ОСОБА_3 проживають за вищевказаною адресою разом з батьком та знаходяться на його утриманні.

Фактично позивач та його син ОСОБА_3 мешкають у орендованому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Договорами оренди житла № 1 від 01 липня 2016 року, від 01 січня 2019 року № 2, від 01 січня 2023 року № 3.

Позивач у судовому засіданні повідомив, що будинок орендує у родичів та планує викупити, а тому між ОСОБА_11 та ОСОБА_1 укладений попередній договір про укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна між фізичними особами від 03 грудня 2024 року.

Зазначене також підтверджується Актом обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї № 47.19-32/100 від 26 грудня 2024 року.

Як вбачається з характеристики Плахтянської гімназії Макарівської селищної ради Бучанського району Київської області, ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є учнем 4 класу, характеризується позитивно. ОСОБА_5 виховує батько, який відповідально відноситься до виховання та навчання дитини. Вдома створені всі необхідні житлово-побутові умови для нормального розвитку дитини, здійснюється контроль за успішністю та поведінкою.

Крім того, суд встановив, що позивач за місцем проживання характеризується позитивно, працює на будівельних роботах без офіційного працевлаштування, що підтверджується характеристикою старости села Плахтянка Макарівської селищної ради Бучанського району Київської області від 24 грудня 2025 року № 12.19-32/99.

Син ОСОБА_4 навчається у Відкритому міжнародному університеті розвитку людини «Україна».

Згідно із висновком Служби у справах дітей Макарівської селищної ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Макарівської селищної ради від 01 липня

2025 року № 492 орган опіки і піклування вважає, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які проживають окремо, дійшли спільної згоди щодо того що їхній малолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 постійно проживатиме разом із батьком, тобто спір між батьками відсутній.

Відповідно до частини першої статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом (частина перша статті 152 Сімейного кодексу України).

Частиною четвертою статті 155 Сімейного кодексу України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до частини першої статті 161 Сімейного кодексу України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (частина друга статті 161 Сімейного кодексу України).

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Приписами статті 141 Сімейного кодексу України визначено, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частин першої, другої статті 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Нормами статті 19 Сімейного кодексу України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Відповідно до частини першої статті 180, частини першої статті 181 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

Системний аналіз міжнародних правових норм та норм внутрішнього законодавства України, наведених вище при вирішенні питання про місце проживання дитини, вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. При цьому визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе врахування її інтересів.

Тобто факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини. Аналогічна правова позиція була викладена Великою палатою Верховного Суду у постанові від 11.09.2024 у справі № 201/5972/22.

Водночас доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане із настанням обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

Так, суд встановив обставини справи, за якими дитина ОСОБА_12 останні п`ять років постійно мешкає з батьком, що позивач одноосібно утримує сина.

Не зважаючи на проживання матері окремо від дитини, це не впливає на обов`язок ОСОБА_2 піклуватися про здоров`я сина, його фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, а також на її обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Разом з тим, батьки дитини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дійшли згоди щодо місця проживання сина ОСОБА_5 .

Іншого порядку встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини законодавством України не передбачено.

Суд констатує, що позивач довів належними, достатніми та допустимими доказами наявності обставин, які мають значення для справи, і на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог про встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітньої дитини батьком.

Ураховуючи викладене, а також, що відповідач не заперечує проти задоволення позову та беручи до уваги інтереси дитини, а також те, що позивач не чинить жодних перешкод у спілкуванні матері з дитиною, суд дійшов висновку про можливість визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 , та встановлення факту перебування дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на самостійному вихованні та утриманні батька та задоволення позову.

Судові витрати з відповідача не стягуються за клопотання позивача.

Керуючись статтями 76-81, 83, 95, 141, 247, 265, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Макарівської селищної ради про визначення місця проживання дитини з батьком на його самостійному утриманні та вихованні- задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Встановити факт перебування малолітньої дитини ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 на самостійному вихованні та утриманні батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо воно не проголошувалося - з дати складання повного його тексту.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 15 серпня 2025 року.

Інформація учасників:

- ОСОБА_1 : адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

- ОСОБА_2 : адреса реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

- Служба у справах дітей Макарівської селищної ради Бучанського району Київської області: адреса розташування: вулиця Димитрія Ростовського, будинок 30, селище Макарів, Бучанський район, Київська область, 08001, .

Суддя О.С. Сініцина