Справа №345/4138/25
Провадження № 2/345/1885/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

З А О Ч Н Е

11.09.2025 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі

головуючого судді Онушканича В.В.

за участю секретаря судового засідання Бандури Г.М.,

розглянувши у заочному відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Позов мотивує тим, що Калуським міськрайонним судом 29.04.2009 року видано судовий наказ №2-н-240/2009, відповідно до якого стягнуто із ОСОБА_1 на користь АКІБ «Укрсиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 29.05.2007 року у розмірі 40345,47 грн., 201,73 грн. сплаченого судового збору, 15,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

08.12.2011 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого відбулася заміна кредитора у зобов`язанні, шляхом відступлення ПАТ «Укрсиббанк» на користь ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги за договором про надання споживчого кредиту №0 від 29.05.2007 року, укладеним між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1

11.05.2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» укладено договір №1369/К про відступлення прав вимоги, на підставі якого відбулася заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги, зокрема і за за договором про надання споживчого кредиту №0 від 29.05.2007 року, укладеним між ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 . Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 19.09.2019 року у справі №2-н-240/2009 частково задоволено заяву ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку», замінено сторону виконавчого провадження у судовому наказі №2-н-240 від 29.04.2009 року та зазначено в якості стягувача: ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку».

Проте з часу постановлення рішення і по сьогоднішній день боржником заборгованість не погашена і не погашається взагалі. Розмір несплаченої заборгованості відповідача перед позивачем складає 40345,47 грн. Судовий наказ перебував на примусовому виконанні у Калуському МРВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області в рамках виконавчого провадження №15806668, однак його було повернуто стягувачеві 29.09.2014 року на підставі п.2 ч.1 ст.47 (відсутність у боржника майна) та в подальшому втрачено під час пересилки.

Зазначає, що позивач має право на компенсацію знецінення неповернутих коштів за час невиконання рішення суду про стягнення заборгованості, яке викликано недобросовісною поведінкою боржника та недосконалістю системи виконання судових рішень за період з 02.04.2017 року по 23.02.2022 року. Позивач зазначає, що, відповідно, інфляційні втрати від суми боргу за вказаний період складають 19564,47 грн., 3% річних від суми боргу складають 5929,12 грн. За таких обставин позивач змушений звернутися до суду, просить стягнути з відповідача три відсотки річних у розмірі 5929,12 грн. та інфляційні втрати у розмірі 19564,47 грн., а всього 25493,59 грн., а також 3028,00 грн. судового збору.

Представник позивача подала заяву, в якій просить розгляд справи проводити без її участі, позов просить задоволити в повному обсязі. Не заперечує щодо заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих для суду причин, відзиву на позов не подав, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся у передбаченому законом порядку, в тому числі, шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 29.04.2009 року Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області видано судовий наказ № 2-н-240/2009 про стягнення із ОСОБА_1 на користь АКІБ «УкрСиббанк» 40345, 47 грн. заборгованості за кредитним договором, 201,73 грн. сплаченого судового збору, 15,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

11.05.2019 між ПАТ «Дельта Банк» та ТзОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» укладено договір №1369/К про відступлення прав вимоги, на підставі якого відбулася заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги, зокрема і за кредитним договором №0 від 29.05.2007 між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1

10.11.2009 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання судового наказу 2-н-240 від 29.04.2009 року.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 19.09.2019 року у справі №2-н-240/2009 частково задоволено заяву ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку», замінено сторону виконавчого провадження у судовому наказі №2-н-240 від 29.04.2009 року та зазначено в якості стягувача: ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку».

Жодних доказів, які б підтверджували ту обставину, що станом на теперішній час відповідач у повному обсязі виконав судовий наказ Калуського міськрайонного суду № 2-н-240/2009 матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено законом чи договором. Статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За умовами ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно положень ч.ч. 1,3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася.

Водночас, у відповідності до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Приписами ст. 1050 ЦК України закріплено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

Як передбачено ч.2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Також, як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.17 своєї постанови «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року №5, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання суд, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст.ст. 526, 599 ЦК України.

Тобто, за змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої палати Верховного Суду від 16.05.2018 року по справі № 686/21962/15-ц та від 10.04.2018 року по справі №910/10156/17,постановах Верховного Суду України від 06.06.2012 року у справі №6-49цс12, від 24.10.2011 року у справі №6-38цс11, а також від 01.10.2014 року у справі №6-113цс14.

Таким чином, враховуючи вищенаведені положення законодавства, а також зважаючи на те, що обставини щодо невиконання відповідачем своїх грошових зобов`язань перед позивачем знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд, з урахуванням положень ст. 13 ЦПК України щодо диспозитивності цивільного судочинства, вважає, що вимоги позивача про відшкодування йому відповідачем інфляційних збитків, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, передбачених ст. 625 ЦК України, є правомірними.

Згідно аналізу практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві, підраховуючи суми стягнень, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, суди повинні враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в певний період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур`єр».

Відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць.

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що він розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

На відміну від інфляційних збитків, розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу х 3 %/365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, сума інфляційних втрат за період з 02.04.2017 року по 23.02.2022 року складає 19564,47 грн., три відсотки річних 5929,12 грн.

Враховуючи вищевикладене, перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача трьох відсотків річних у розмірі 5929,12 грн. та інфляційних втрат у розмірі 19564,47 грн., а всього 25493,59 грн.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 3028,00 грн. сплаченого судового збору.

На підставі викладеного, ст.ст.599, 625, 1049 ЦК України, керуючись ст.ст. 141, 263, 265, 280-282 ЦПК України, -

у х в а л и в:

Позов задоволити.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» інфляційних нарахувань на суму боргу в розмірі 19564,47 грн. та 3% річних в розмірі 5929,12 грн., а також 3028,00 грн. сплаченого судового збору.

За письмовою заявою відповідача заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Інші учасники справи (в тому числі і позивач), а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст судового рішення складено 11.09.2025 року.

Суддя Володимир ОНУШКАНИЧ