Справа № 396/1487/25
Провадження № 2/396/855/25
РІШЕННЯ

Іменем України

09.09.2025 року м. Новоукраїнка

Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Русіної А.А.,

за участю секретаря судового засідання Філюкової О.О.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Новоукраїнка цивільну справу № 396/1487/25 за позовом ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Руденко Ганна Валентинівна до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернулася в інтересах ОСОБА_1 до суду з вищевказаною позовною заявою на обгрунтування якої просила розділити майно, яке належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності подружжя, яке придбано за час шлюбу та визнати за позивачем право власності на частку житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями по АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що добровільно розділити спільне майно сторони не можуть. Вважає, що спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбане за спільні кошти позивача та відповідача, однак право власності на вказане майно зареєстровано за відповідачем.

Ухвалою судді від 30.07.2025 провадження у справі відкрито в загальному позовному провадженні та призначено до розгляду в підготовчому засіданні.

18.08.2025 відповідач ОСОБА_2 через канцелярію суду подав заяву в якій позовні вимоги визнає та просить розгляд справи проводити без його участі.

В підготовче судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Руденко Г.В. не з`явилися, остання через систему "Електронний суд" подала до суду заяву в якій просила проводити розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в підготовче судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, 18.08.2025 подав до суду заяву в якій просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги визнав.

Заслухавши думку учасників справи, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України та ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, за наявності для того законних підстав, за результатами підготовчого провадження, суд ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 07.12.1991 по 19.03.2019 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 (а.с.22), копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу № 5, з відміткою про розірвання шлюбу на підставі Рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 19.03.2019. Рішення набрало законної сили 27.04.2019 (а.с.20-21).

За час шлюбу відповідач ОСОБА_2 отримав в користування земельну ділянку під забудову на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на право особистої власності з кількістю кімнат від однієї до п`яти включно від 01.10.1992 року, виданого виконавчим комітетом Новоукраїнської міської ради, який зареєстровано нотаріально 16.10.1992 за № 2383 (а.с.17-18).

Згідно технічного паспорта від 10.06.2022 та Витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електричної системи у сфері будівництва, схеми розташування будівель та споруд встановлено, що до будинку садибного типу в АДРЕСА_1 , входять житловий будинок, прибудови, господарські будівлі, погріб, гараж, убиральня, сарай, огорожа, ворота, басейн для збору води (а.с.9, 10-15, 16).

Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 306709385 від 05.08.2022 за ОСОБА_2 зареєстроване право власності на житловий будинок, будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на право особистої власності з кількістю кімнат від однієї до п`яти включно від 01.10.1992 виданого виконавчим комітету Новоукраїнської міської ради (а.с. 19).

Згідно довідки про внесення інформації зі звіту про оцінку до єдиної бази даних звітів про оцінку від 11.07.2025 вартість житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 становить 340800,00 грн (а.с.7).

У даному позові сторона позивача ставить питання щодо розподілу спірного нерухомого майна, як спільного майна подружжя, яке в період зареєстрованого з ОСОБА_2 шлюбу було зведене ними, проте зареєстровано у власність за відповідачем після розірвання шлюбу, шляхом визнання за нею 1/2 частки спірного житлового будинку.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Оскільки спірний будинок набуто до 2004 року, тобто до набрання чинності СК України, тому у спірних правовідносинах порядок набуття спільного майна та його правовий режим повинен визначатися відповідно до положень КпШС України, який був чинним на час набуття спірного нерухомого майна. Разом з тим поділ спірного майна повинен визначатися за нормами СК України.

Відповідно до статті 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Подібним чином питання спільної власності подружжя регулює і чинний СК України.

Згідно зі статтею 24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном.

Аналогічна норма закріплена у статті 57 СК України.

Відповідно до вимог статті 28 КпШС України у разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.

Вказані норми, що діяли на час побудови спірного житлового будинку, узгоджуються з нормами чинного сімейного законодавства України. Зокрема, відповідно до статті 60 СК України, згідно з якою майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У постанові Верховного Суду від 01.04.2020 року у справі № 462/518/18 (провадження № 61-13422св19) висловлена правова позиція, згідно з якою: «…факт реєстрації спірного нерухомого майна на ім`я одного з подружжя не означає, що воно належить лише цій особі. Майно в цьому разі є спільною сумісною власністю подружжя та належить чоловікові та дружині в рівних частках з моменту його придбання...».

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 СК України).

Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (частина перша статті 63 СК України).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Частинами 1 ст. 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. ч. 1, 2 ст. 71 СК України).

Вирішуючи спори між подружжям про майно, потрібно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна.

Підставою для державної реєстрації права власності на спірний будинок за ОСОБА_2 був договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на право особистої власності з кількістю кімнат від однієї до п`яти включно від 01.10.1992 року, виданого виконавчим комітетом Новоукраїнської міської ради, який зареєстровано нотаріально 16.10.1992 за № 2383.

Стороною позивача на підтвердження позовних вимог надано докази, зокрема, договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на право особистої власності з кількістю кімнат від однієї до п`яти включно від 01.10.1992 року, технічний паспорт на спірний будинок від 10.06.2022, які в сукупності підтверджують, що спірний садовий будинок був побудований у період перебування сторін у шлюбі за спільні кошти, проте офіційно не введено в експлуатацію і право власності на нього було зареєстровано на відповідача після розірвання шлюбу.

Крім того, факт побудови спірного житлового будинку під час перебування сторін у шлюбі визнається відповідачем.

За наведених обставин, суд вважає доведеним, що на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , поширюється правовий режим спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

На підставі вищевикладеного, суд задовольняє позовні вимоги позивача, так як, сторони визнають, що даний житловий будинок є їх спільною сумісною власністю подружжя, та не заперечують щодо визнання за позивачем права власності на нерухоме майно, а саме на 1/2 його частину, припинивши право відповідача на цю частину.

Судові витрати підлягають розподілу в порядку ч.1 ст.141 ЦПК України та підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі ст. ст. 57, 60, 61, 65, 69-71 СК України, керуючись ст. ст. 10, 12, 27, 77-81, 247, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

В порядку поділу спільного майна подружжя, що є об`єктом права спільної сумісної власністю подружжя, визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку садибного типу з погосподарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , припинивши право відповідача на цю частину.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційного скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: А. А. Русіна