Справа № 346/4093/25
Провадження № 2/346/2327/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2025 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

Суддя Коломийського міськраонного суду Івано-Франківської області Сольський В.В., за участю секретаря судового засідання Біди Ю.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Коломия клопотання представника відповідача адвоката Волошиної Олени Вікторівни про передачу справи до Верховного Суду для визначення підсудності у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

На розгляді в суді перебуває вказана справа.

Представником відповідача адвокатом Волошиною О.В. подано клопотання про передачу справи до Верховного Суду для визначення підсудності. Клопотання обґрунтоване тим, що сторони, які хоч і є громадянами України, постійно проживають за межами території України, позивачка, яка є внутрішньо-переміщеною особою на території Коломийського району Івано-Франківської області фактично не проживає, а отже справа не підсудна Коломийському міськрайонному суду.

В судовому суді представник відповідача клопотання підтримала.

Позивачка та її представник в судовому засіданні проти клопотання заперечили, вважають його безпідставним.

Заслухавши учасників справи, вивчивши матеріали справи в межах вирішуваного питання, суд дійшов таких висновків.

Згідно з частиною першою статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до частини першої статті 28 ЦПК України позови про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Дана стаття встановлює випадки альтернативної підсудності, за якої позов за вибором позивача може бути пред`явлений в одному з двох і більше судів (частина шістнадцята статті 28 ЦПК України).

Суд не має право обмежувати вибір позивача для розгляду справи у конкретному суді.

На підтвердження місця свого проживання та проживання малолітньої дитини позивачка надала довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 22 січня 2025 року № 2616- та № 2616-, якими засвідчено фактичне місце проживання перебування позивачки та малолітньої дитини АДРЕСА_1 .

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно з частиною 1 статті 5 Закону довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» є спеціальним законом щодо статусу вказаних осіб, який підлягає застосуванню.

У постанові від 29 липня 2019 року у справі №409/2636/17 Верховний Суд вказав на те, що, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, необхідно також враховувати імперативні положення спеціального Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», згідно зі статтею 5 якого довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Особи, які залишили або покинули своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації та стали на облік як внутрішньо переміщені особи можуть звертатися з позовами до судів за місцем фактичного проживання/перебування. Таким чином, якщо особа-переселенець зареєструвалася на новому місці як ВПО (внутрішньо переміщена особа), то маючи відповідну довідку про взяття на облік, переселенець може звертатись з позовом до суду у місці свого тимчасового перебування (відповідний правовий висновок сформульований у постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 14 серпня 2024 року у справі № 607/5535/22, провадження № 61-17499св23).

Звернувшись із вказаним позовом до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області позивачка скористалася своїм правом обрати суд за місцем свого та своєї дочки перебування, що відповідає вимогам частин першої та другої статті 28 ЦПК України.

Сумнівів того, що позивачка проживає на території України, а саме в м. Коломия у суду немає, оскільки позивачка особисто з`являється в судові засідання на розгляд її справи. Довідка про реєстрацію позивачки як ВПО на дату подачі позовної заяви до суду є чинною. В судовому засіданні позивачкою підтверджено, що періодично вона виїжджає за кордон з дитиною, однак своїм постійним місцем проживання вказує м. Коломия.

Відповідно до ст. 29 ЦПК України підсудність справ за участю громадян України, якщо обидві сторони проживають за її межами, а також справ про розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, які проживають за межами України, визначається суддею Верховного Суду, визначеним у порядку, передбаченому статтею 33 цього Кодексу, одноособово.

Отже, застосування даної норми можливе у разі проживання обох сторін за межами України.

При дослідженні матеріалів цивільної справи судом встановлено, що сторони є громадянами України.

Водночас документи, які містяться в матеріалах справи, не є належними, достатніми та допустимими доказами на підтвердження обставин проживання обох сторін за межами України.

Враховуючи наведене, підстави для передачі справи до Верховного Суду для визначення підсудності відсутні, оскільки питання визначення підсудності вже вирішено судом при відкритті провадження у даній справі.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 27, 28, 29, 260 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання представника відповідача адвоката Волошиної Олени Вікторівни про передачу цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів до Верховного суду для визначення підсудності, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає, але заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Вступна та резолютивна частини ухвали проголошені в судовому засіданні 09 вересня 2025 р.

Повний текст ухвали виготовлено 09 вересня 2025 р.

Суддя: Сольський В. В.