Справа № 939/1614/25
РІШЕННЯ

Іменем України

08 вересня 2025 рокуселище Бородянка

Бородянський районний суд Київської області в складі: головуючого судді - Герасименко М.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми боргу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь його ( ОСОБА_1 ) 3% річних у розмірі 1 789,20 грн та інфляційні втрати у розмірі 7 936,99 грн. Вказані вимоги обґрунтовує тим, 05 листопада 2015 року в м. Києві по проспекту Перемоги сталася ДТП за участю автомобіля марки «Ford», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням відповідача ОСОБА_2 , та автомобіля марки «Toyota», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок чого автомобілю «Toyota» завдано механічних ушкоджень із матеріальними збитками для позивача. За постановою Святошинського районного суду м. Києва від 15 січня 2016 року відповідача визнано винним у скоєнні зазначеної ДТП. 01 жовтня 2018 року між ПрАТ «УПСК» (первісний кредитор) та ФОП ОСОБА_1 (новий кредитор) було укладено договір № 01/10/2018 про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування в порядку регресу збитків, завданих первісному кредитору по договорам страхування, у тому числі право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування. 24 січня 2019 року Бородянським районним судом Київської області ухвалено рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу, яким позов задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на відшкодування завданих збитків в порядку регресу та витрат по сплаті судового збору 9 354,80. 19 грудня 2022 року приватним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 70588425. На сьогоднішній день вказане рішення суду не виконане. Враховуючи вказані обставини, позивач змушений звернутись до суду із вказаним позовом про стягнення з відповідача за період з 25 січня 2019 року по 08 червня 2025 року 3% річних від простроченої суми грошового зобов`язання в розмірі 1 789,20 грн та інфляційних втрат в розмірі 7 936,99 грн.

09 липня 2025 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами. Сторонам роз`яснено право подати до суду заяви по суті справи та встановлені строки для їх подання; відповідач відзив на позов суду не направив.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від сторін до суду не надходили.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідно до копії рішення Бородянського районного суду Київської області від 24 січня 2019 року у справі № 360/2497/18 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на відшкодування завданих збитків в порядку регресу 8 650,00 грн та на відшкодування витрат по сплаті судового збору 704,80 грн. Вказане рішення набрало законної сили 28 лютого 2019 року (а.с.5-6).

Як вбачається з копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 19 грудня 2022 року, приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Сидорчуком А.А. відкрито виконавче провадження № 70588425 на підставі виконавчого листа №360/2497/18 виданого 14 березня 2019 року Бородянським районним судом Київської області (а.с.8).

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).

З огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України.

Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року в справі № 758/1303/15-ц.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач не повернув кошти, які стягнуто з нього за рішенням Бородянського районного суду Київської області від 24 січня 2019 року, чим прострочив виконання грошового зобов`язання, то він зобов`язаний сплатити позивачу 3% річних від простроченої суми грошового зобов`язання і інфляційні втрати, а тому суд, частково задовольняючи позовні вимоги у цій частині, вважає необхідним стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача за період з 28 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року включно 3% річних від простроченої суми грошового зобов`язання в розмірі 838,86 грн та інфляційні втрати в розмірі 2 045,56 грн.

Щодо вирішення питання про стягнення 3 % річних від простроченої суми грошового зобов`язання і інфляційних втрат за період з 24 лютого 2022 року по 08 червня 2025 року суд виходить із такого.

Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» доповнено розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України пунктом 18, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Дію воєнного стану продовжено і він діє в Україні по теперішній час.

З огляду на зазначене, враховуючи період прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання з 24 лютого 2022 року по 08 червня 2025 року, який включає період дії воєнного стану, суд, вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог у цій частині.

Щодо вимог про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Водночас, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц.

Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано копію договору про надання правничої допомоги № 01/11/22 від 01 листопада 2022 року, копію додаткової угоди № 100 від 14 квітня 2025 року до вказаного договору, копію акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 14 квітня 2025 року, копію платіжної інструкції № P24AD2533 від 14 квітня 2025 року, згідно яких витрати понесені позивачем на правничу допомогу складають 4 000,00 гривень (а.с. 10-13).

Однак, з огляду на складність справи та виконані адвокатом роботи, ціну позову, суд вважає, що заявлена до стягнення з відповідача на користь позивача сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000,00 грн не відповідає критеріям розумності, справедливості та співмірності, а тому з огляду на зазначене вище та встановлені судом обставини, дійшов висновку про необхідність стягнення таких витрат у розмірі 3 500 грн, що буде відповідати критеріям розумності, справедливості та співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу та виконаним адвокатом робіт.

Оскільки позов задоволено частково, то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати за надання правничої допомоги в розмірі 1 038,10 грн (3 500,00 грн х 29,66% : 100%).

Також, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування витрат по сплаті судового збору 287,36 грн, виходячи з розрахунку: 2 884,42 грн (розмір задоволених позовних вимог) * 968,96 грн (сума сплаченого судового збору) / 9 726,19 грн (розмір заявлених позовних вимог).

Керуючись ст. 10-13,141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за період 28 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року 3% річних від простроченої суми грошового зобов`язання в розмірі 838 (вісімсот тридцять вісім) гривень 86 копійок, і інфляційні втрати у розмірі 2 045 (дві тисячі сорок п`ять) гривень 56 копійок, загалом 2 884, 42 гривень.

В іншій частині в позові відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 287 (двісті вісімдесят сім) гривень 36 копійок і витрати на правничу допомогу в розмірі 1 038 (одна тисяча тридцять вісім) гривень 10 копійок.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 08 вересня 2025 року.

СуддяМарина ГЕРАСИМЕНКО