Справа № 740/5053/25
Провадження № 2-о/740/162/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2025 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі

головуючого судді Шевченко І. М.,

за участі секретаря судового засідання Кот В. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису,

установив:

У поданій 01 вересня 2025 року до суду заяві ОСОБА_1 просив видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 строком на шість місяців у виді заборони перебування у місці спільного проживання заявника ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Заяву обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 на праві власності належить частина квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Окрім нього власниками квартири є його дружина, дочка та син ОСОБА_2 , з яким у заявника існує конфлікт. ОСОБА_2 ображає заявника нецензурними словами, погрожує фізичною розправою, принижує. Працівники поліції склали стосовно ОСОБА_2 протокол про вчинення домашнього насильства (справа ще не розглянута), також склали терміновий заборонний припис стосовно кривдника № 501488 серії АА від 16.08.2025, яким заборонили ОСОБА_2 протягом 3 діб контактувати з ОСОБА_1 в будь-який спосіб. Термін дії вказаного припису закінчився, та син продовжує й надалі знущатися над заявником. Зокрема, ОСОБА_2 розмістив у мережі Інтернет оголошення про здачу кімнати в квартирі, в якій проживає заявник, при цьому зазначив номери телефонів заявника та його дружини, які щодня отримують численні телефонні дзвінки та повідомлення, що створює додаткове психологічне навантаження. У такий спосіб син чинить на ОСОБА_1 психологічний тиск. ОСОБА_2 агресивно поводить себе по відношенню до заявника, створює йому нестерпні умови проживання, на підставі чого відбуваються конфлікти, які переходять у психологічне насильство.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 01 вересня 2025 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, судове засідання призначено на 04 вересня 2025 року 15-00 год.

У судове засідання учасники справи не з`явилися.

Заявник подав до суду заяву, в якій просив судове засідання провести без його участі, заяву про видачу обмежувального припису підтримав.

Заінтересована особа ОСОБА_2 подав до суду письмові пояснення, в яких зазначив, що заява ОСОБА_1 є необґрунтованою, має загальний описовий характер і не містить посилання на конкретні обставини вчинення будь-яких протиправних дій щодо заявника, а тим більше домашнього насильства. ОСОБА_1 не надав суду доказів вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства. Бажання заявника отримати обмежувальний припис має на меті перешкодити заінтересованій особі в реалізації його права власності на частину квартири. Кімната в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , є єдиною власністю ОСОБА_2 , та будь-яка заборона користування нею буде порушувати його права, як власника майна. Також ОСОБА_2 подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки він не має можливості з`явитися до суду 04 вересня 2025 року о 15-00 год., бо буде брати участь у судовому засіданні в Київському апеляційному суді 04 вересня 2025 року о 15-45 год.

З урахуванням установлених ст. 350-5 ЦПК України строків розгляду зазначеної заяви, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності заінтересованої особи, від якої до суду надійшли письмові пояснення.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалося.

Перевіривши зміст заяви, дослідивши наявні у справі докази, кожного окремо та в сукупності, керуючись своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов таких висновків.

Судом установлено, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 4 зворот).

Вищевказана квартира на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло, виданого 21 лютого 2000 року органом приватизації при Виконавчому комітеті Ніжинської міської ради (а. с. 10).

Згідно з копією акта з`ясування обставин вчинення насильства в сім`ї або реальної загрози його вчинення від 20.08.2025 під час відвідування сім`ї ОСОБА_1 з`ясувалося, що домашнє насильство економічного (обмеження в користування, неправомірні дії) та психологічного характеру вчиняв син постраждалого ОСОБА_2 на підставі побутових умов (а. с. 5).

Розділом IV глави 13 ЦПК України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису.

Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

У п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі .

За змістом п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» особа, яка постраждала від домашнього насильства, особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

Ураховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: постраждала особа або її представник; у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування; у разі вчинення домашнього насильства стосовно недієздатної особи - опікун, орган опіки та піклування. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису суди мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви.

Також суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією з характеристик якого є повторюваність.

Згідно з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними в постановах від 27 листопада 2019 року у справі №753/23624/18, від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18, від 18 грудня 2019 року у справі № 754/9263/19, від 14 січня 2019 року у справі № 754/6995/19, від 06 лютого 2020 року у справі № 753/8626/19, під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Також у цих постановах Верховний Суд виходив з того, що звернення заявника до органів поліції самі по собі, не підтверджують факт вчинення насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що розглянувши заяву про видачу обмежувального припису суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

Статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Як на підставу для видачі обмежувального припису, заявник ОСОБА_1 посилався на вчинення його сином ОСОБА_2 психологічного насильства стосовно нього, яке виражалося в приниженні, образах, погрозах фізичною розправою.

Однак заявником на підтвердження вищевказаних обставин не надано належних та допустимих доказів.

Так, до заяви не додано копії протоколу про адміністративне правопорушення, складеного стосовно ОСОБА_2 , а також копії терміново заборонного припису стосовно кривдника № 501488 серії АА від 16.08.2025, на які посилається ОСОБА_1 в своїй заяві.

Додана до заяви копія акта з`ясування обставин вчинення насильства в сім`ї або реальної загрози його вчинення від 20.08.2025 підтверджує лише повідомлення ОСОБА_1 інформації щодо домашнього насильства з боку сина, однак підтвердження дійсного завдання такого насильства не встановлюють. Інші належні докази щодо вчинення психологічного насильства в матеріалах справи відсутні, а сам лише факт неприязних стосунків між сторонами не є достатньою підставою для видачі обмежувального припису.

Таким чином, за результатами судового розгляду не встановлено, що ОСОБА_2 чинить стосовно свого батька ОСОБА_1 домашнє насильство, щодо запобігання якому в суду були б підстави застосувати положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

За таких обставин суд вважає, що вимоги заявника про видачу обмежувального припису щодо вжиття заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 у вигляді заборони перебування у місці спільного проживання заявника ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , строком на шість місяців, не є законними та обґрунтованими. Підстави, на які посилається заявник у своїй заяві, не підтвердилися в установленому законом порядку.

За встановлених судом обставин, відносини між сторонами не є такими, за умови яких суд дійшов би висновку про наявність домашнього насильства та необхідність застосування до ОСОБА_2 обмежувального припису з метою протидії домашньому насильству відповідно до ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а відтак, заявлені вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до правил ст. 141 ЦПК України судові витрати необхідно віднести на рахунок держави.

Керуючись ст. 293, 294, 350-1, 350-6 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису відмовити.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І. М. Шевченко