Провадження № 2/727/2544/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2025 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді: Гавалешка П.С.,

при секретарі судового засідання: Бринзилі Б.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та встановлення факту, що має юридичне значення,

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та встановлення факту, що має юридичне значення.

В обґрунтування заявлених позовних вимог вказує, що 18.12.2021 року, між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був укладений шлюб, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, було складено відповідний актовий запис №108 та видано свідоцтво про одруження серії НОМЕР_1 .

Від шлюбу сторони мають малолітню дитину, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Зазначає, що з березня 2025 року сторони разом не проживають, не пов?язані спільним побутом, у них різні погляди на сімейне життя, обов?язки, відсутнє взаєморозуміння, що призвело до поступового погіршення взаємовідносин і як наслідок - до фактичного припинення шлюбних стосунків між ними.

За таких обставин позивач вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам.

З часу розірвання фактичних шлюбних стосунків, ОСОБА_2 участі у житті доньки не бере, матеріально її не забезпечує, спільно з нею і батьком не проживає.

Донька, ОСОБА_4 , проживає разом із батьком ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується актом від 06.08.2025 року № 509 про обстеження матеріально-побутових умов.

Враховуючи, що ОСОБА_2 самоусунулась від вирішення питань щодо виховання доньки, весь тягар виховання, утримання та піклування про дитину взяв на себе позивач.

ОСОБА_1 з березня 2025 року самостійно займається вихованням та матеріальним утриманням доньки, добросовісно виконує свої батьківські обов?язки, створює для неї необхідні умови для проживання та розвитку, забезпечує її всім необхідним.

Так, ОСОБА_1 , приділяє достатньо часу для розвитку доньки, сприяючи в її інтелектуальному та духовному зростанню, слідкує за вихованням, займається додатковими заняттями, відвідує батьківські збори.

ОСОБА_1 турбується про здоров?я доньки, забезпечує проходження нею профілактичних оглядів лікарями. У разі потреби, дитину до сімейного лікаря супроводжує батько.

При цьому, ОСОБА_2 не заперечує проти встановлення факту самостійного виховання позивачем доньки ОСОБА_4 , оскільки це відповідатиме інтересам доньки, з огляду на те, що вона не має фізичної можливості піклуватися про неї, оскільки тимчасово не працює і планує в майбутньому проживати за кордоном.

Таким чином, враховуючи, що донька ОСОБА_4 знаходиться на одноособовому вихованні батька ОСОБА_1 , а відповідач не бере участі у вирішенні питань її життя, а примусити до цього позивач не в змозі, виникла необхідність для встановлення юридичного факту самостійного виховання дитини.

Встановлення факту має для позивача важливе юридичне значення, оскільки підтвердить статус «одинокий батько» і дасть можливість ОСОБА_1 оформити документи щодо соціальної допомоги на доньку ОСОБА_4 , яка виховується лише одним із батьків, змінити місце проживання дитини без документального оформлення згоди матері, яка не проживає разом із ними, реалізувати право одинокого батька на першочергове отримання житла.

Тому на підставі вищевикладеного просить суд розірвати шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №108, свідоцтво про одруження серії НОМЕР_2 . Визначити місце проживання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із батьком ОСОБА_1 , за місцем його фактичного проживання за адресою АДРЕСА_1 та встановити факт самостійного виховання та утримання ОСОБА_1 , доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, при цьому позов підтримав.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлена, про дату, час та місце розгляду справи, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутності, позов визнала в повному обсязі.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи не здійснювалося.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 18.12.2021 року, між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був укладений шлюб, про що Заставнівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чернівецькому районі Чернівецької області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), було складено відповідний актовий запис №108 та видано свідоцтво про одруження серії НОМЕР_1 .

Матеріали справи не містять відомостей про те, що сторони підтримують між собою подружні стосунки.

Відповідно до ст.ст. 110-112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення.

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Відповідно до ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей.

Судом було встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що між сторонами втрачено почуття любові одне до одного. Сім`я розпалася та існує формально. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, шлюб підлягає розірванню.

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад.

Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Спільне життя не склалося, шлюбно-сімейні відносини не підтримуються тривалий час, спільне господарство не ведеться, сторони проживають окремо, відновлення сімейних відносин неможливо.

При таких обставинах суд вважає, що родина існує формально, подальше спільне життя подружжя у законному шлюбі і збереження родини неможливо, у зв`язку з чим шлюб підлягає розірванню.

Судом також встановлено, що від шлюбу сторони мають малолітню дитину, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 27.07.2022 року

Донька, ОСОБА_4 , проживає разом із батьком ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується актом від 06.08.2025 року № 509 про обстеження матеріально-побутових умов.

ОСОБА_1 самостійно займається вихованням та матеріальним утриманням доньки, добросовісно виконує свої батьківські обов?язки, створює для неї необхідні умови для проживання та розвитку, забезпечує її всім необхідним, що підтверджується письмовими поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Так, ОСОБА_1 , приділяє достатньо часу для розвитку доньки, сприяючи в її інтелектуальному та духовному зростанню, слідкує за вихованням. ОСОБА_1 турбується про здоров?я доньки, забезпечує проходження нею профілактичних оглядів лікарями.

При цьому, ОСОБА_2 не заперечує проти встановлення факту самостійного виховання Позивачем доньки ОСОБА_4 , оскільки це відповідатиме інтересам доньки, що підтверджується договором між батьками про визначення місця проживання, утримання та виховання дитини від 07.08.2025 року. Між сторонами досягнуто згоди щодо місця проживання та порядку утримання їх спільної дитини.

Згідно витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» позивач до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває.

У постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.

Оскільки між сторонами на момент розгляду справи відсутній спір між батьками щодо місця проживання дитини, після припинення фактичних шлюбних відносин донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , залишилася проживати із батьком, то суд вважає за можливе зазначити з ким залишиться проживати дитина після розірвання шлюбу.

Щодо вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Встановлення факту самостійного виховання малолітньої доньки, необхідно позивачу з метою захисту прав та інтересів дитини, отримання соціальних пільг.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

За відсутності спору між батьками дитини щодо її виховання та утримання й визначення законодавством встановлення такого факту в судовому порядку, суд, оцінюючи доводи і докази, які підтверджують факт самостійного виховання особою дитини, досліджує обставини (події) у конкретних життєвих ситуаціях. (Постанова ВС від 02.04.2025 р. у справі № 127/3622/24)

Обставини самостійного виховання та утримання батьком дитини, які визнаються сторонами, не підлягають доказуванню. У суду не має підстав сумніватись в достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Суд вважає, що позивачем доведений факт самостійного виховання та утримання малолітньої доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Суд, відповідно до ст. 89 ЦПК України оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 24, 112 СК України, ст. 259, 264, 265, 274-279, 315, 319, 354-356 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований 18.12.2021 року Заставнівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чернівецькому районі Чернівецької області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис №108.

Визначити місце проживання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із батьком ОСОБА_1 , за місцем його фактичного проживання за адресою АДРЕСА_1 .

Встановити факт самостійного виховання та утримання ОСОБА_1 , доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Шлюб вважати розірваним з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Копію рішення суду протягом двох днів надіслати учасникам справи, які не були присутні в судовому засідання до відома та після набрання законної сили копію рішення суду надіслати до Першого відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Рішення може бути оскаржено до Чернівецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя П.С. Гавалешко