ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7045/25 Справа № 190/1913/21 Суддя у 1-й інстанції - Кудрявцева Ю. В. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Космачевської Т.В., Халаджи О.В.

за участю секретаря судового засідання: Триполець В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу №190/1913/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Сааді Рустам Мохаммедовича на ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2022 року про забезпечення позову, ухвалене у складі судді Кудрявцевої Ю.В., -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_3 , звернувся до суду з заявою про забезпечення позову у цивільній справі, в якій заявник просить забезпечити його позов (до вирішення спору по суті) шляхом накласти арешт на належну ОСОБА_2 земельну ділянку, кадастровий номер : 01:001:0207, площею 5,8551 га, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського товариства, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 45; заборонити ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії юридичного та/або фактичного характеру, включаючи, але не обмежуючись наступним: віджучення, поділ, виділ, відмова від речового права, передання в оренду, передання(внесення) до статутного капіталу юридичної особи, передача (дозвіл виникнення) будь яких речових прав інших осіб; укладення (вчинення) будь-яких інших договорів (правочинів) (крім дій спрямованих на реалізацію таких, що виникли до забезпечення позову, обмежень і обтяжень) відносно належної їй земельної ділянки, кадастровий номер : : 01:001:0207, площею 5,8551 га, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського товариства, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 45. Заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно та нотаріусам, органам державної виконавчої служби та приватним виконавцям вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно, скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів щодо нерухомого майна звернення стягнення на вказане майно, дії по організації та здійсненню його вилученню та примусової реалізації і відчуження відносно належної ОСОБА_2 земельної ділянки, кадастровий номер : : 01:001:0207, площею 5,8551 га, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського товариства, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 45.

Ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2022 року про забезпечення позову заяву ОСОБА_1 від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_3 про забезпечення позову - задоволено.

Не погодившись з ухвалою суду представник ОСОБА_2 - адвокат Сааді Р.М. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції було винесено судове рішення без з`ясування усіх обставин справи, що мають значення для справи, судове рішення ґрунтується на припущеннях, оскільки між сторонами реального спору не існує.

Вказує, що вживаючи заходів до забезпечення позову у цій справі, суд виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до неможливості виконання рішення в майбутньому або ж утруднити його виконання.

Звертає увагу, що за змістом статті 152 ЦПК України суд може накласти арешт чи заборонити провадити певні дії лише щодо майна, яке належить відповідачеві і знаходиться у нього або інших осіб. При цьому види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Зауважує, що накладаючи арешт на земельну ділянку апелянта, суд не з`ясував, яка її орієнтовна вартість, чи не порушене правило про співмірність. Таким чином, судом при постановленні ухвали про забезпечення позову було враховано виключно інтереси позивача.

Також зазначає, що ухвала суду про застосування заходів забезпечення шляхом накладення арешту на майно апелянта не лише не містить умови для їх застосування, але й не відповідає змістовній меті застосування цих засобів: забезпечення виконання потенційно можливого рішення, яким позовні вимоги позивача будуть задоволені.

Вважає, оскільки заходи забезпечення позову вжиті судом без належного з`ясування всіх обставин та є передчасними, при постановленні оскарженої ухвали були допущені порушення норм діючого процесуального законодавства, тому, ухвала П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2022 року у справі №190/1913/21 підлягає скасуванню.

У зв`язку з чим, просив ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2022 року у справі №190/1913/21 про забезпечення позову - скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні забезпечення позову.

Позивач своїм правом на подачу відзиву не скористалася.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторони в судове засідання на з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасника справи, який не з`явився в судове засідання, оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У ч.3 ст.3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Суд, обираючи вид забезпечення позову, у кожному випадку повинен обирати такий спосіб, який у найбільший мірі спрямований на забезпечення предмета спору.

Пунктом 4 ч.1 ст.150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується, зокрема забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з вимогами до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики в сумі 902 942,19 грн.

Вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову спрямовані на попередження недобросовісної поведінки відповідача під час розгляду судового спору, недопущення з його боку дій, які можуть ускладнити у майбутньому виконання ймовірного судового рішення.

Інститут забезпечення позову є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі №914/1570/20 (провадження №12-90гс20) зазначено, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року у справі №753/22860/17 (провадження №14-88цс20) виснувала, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

Встановивши, що метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, та врахувавши, що вказаний спосіб забезпечення є адекватним захистом для попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність забезпечення позову.

Судом першої інстанції вірно враховано, що судом розглядається спір між сторонами предметом якого, в тому числі, є стягнення боргу за договором позики в с умі 902 942,19 грн. і заходи такого забезпечення позову є співмірними заявленим позовним вимогам, а також є необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення у разі його задоволення.

Задоволення заяви про, забезпечення позову не являється фактичним вирішенням справи по суті і не порушує прав інших осіб.

Подібним за наведених вище висновкам дійшов суд касаційної інстанції в свої ухвалах від 12 вересня 2022 року у справі №127/25378/21, від 20 вересня 2023 року у справі №206/2163/23.

Враховуючи викладене, висновок суду є правильним, оскільки у разі відчуження спірного нерухомого майна, відновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулась до суду, буде неможливим, позивач буде вимушена здійснювати додаткові процесуальні дії для відновлення свого порушеного права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з оскаржуваним судовим рішенням, та не спростовують правильних по суті висновків суду першої інстанції при вирішенні питання про забезпечення позову і не тягнуть скасування судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування ухвали П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2022 року немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Сааді Рустам Мохаммедовича - залишити без задоволення.

Ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2022 року про забезпечення позову у цивільній справі №190/1913/21 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складено 10.09.2025р.

Головуючий суддя О.В. Агєєв