Справа №2-941/2011
Провадження 2-в/0198/2/25
УХВАЛА

10 вересня 2025 року Юр`ївський районний суд Дніпропетровської області у складі судді Гайдар І.О., за участю секретаря судових засідань Довгопол О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в с-щі Юріївка Павлоградського району Дніпропетровської області питання про відновлення втраченого судового провадження у цивільній справі за позовом ПАТ КБ «Надра» в особі філії ПАТ КБ «Надра» Луганського регіонального управління до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 14.08.2025 ініційовано питання про відновлення втраченого судового провадження у вказаній цивільній справі, підставою для чого стала необхідність розгляду заяви представника Щастинського відділу державної виконавчої служби у Щастинському районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про видачу дубліката виконавчого листа у справі, що розглядалась Станично-Луганським районним судом Луганської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «НАДРА» заборгованості у розмірі 231 018,95 грн.

Через введення в країні воєнного стану та тимчасову окупацію частини території України Станично-Луганський районний суд Луганської області не здійснює правосуддя. При цьому Юр`ївському районному суду Дніпропетровської області, якому визначено територіальну підсудність справ вказаного суду, не передані ні в електронному, ні в паперовому вигляді матеріали справ, в тому числі ті, що знаходились в архіві Станично-Луганського районного суду Луганської області, отже, судове провадження у цивільній справі за позовом ПАТ КБ «Надра» в особі філії ПАТ КБ «Надра» Луганського регіонального управління до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором необхідно вважати втраченим.

Зазначені обставини є перешкодою для розгляду заяви Щастинського відділу державної виконавчої служби у Щастинському районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про видачу дубліката виконавчого листа, отже, виникла необхідність у відновленні втраченого судового провадження.

Заінтересовані особи в судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими про розгляд заяви, причини неявки суду не повідомили.

Оскільки останнім відомим місцем проживання ОСОБА_1 є адреса, що знаходиться на тимчасово окупованій території, вона викликалась до суду шляхом розміщення оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України.

З огляду на те, що ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, на виконання вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України та ч. 1 ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» про день, час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності не подала, суд вважає можливим розглянути справу за її відсутності на підставі наявних документів.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.ст. 488, 489 ЦПК України відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення або у якій провадження закрито, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом.

Як зазначено в п. 38 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», відновлення втраченого (і в разі, коли справу знищено за закінченням строку зберігання) повністю або частково судового провадження в цивільній справі, якщо вона була закінчена ухваленням рішення або постановленням ухвали про закриття провадження, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом, судом, який ухвалив рішення по суті справи або постановив ухвалу про закриття провадження у справі, за заявою осіб, які брали участь у справі (їх правонаступників), або за ініціативою суду (коли це потрібно для вирішення іншої справи, надіслання справи до суду вищої інстанції тощо).

За правилами статті 493 ЦПК України при розгляді питання про відновлення втраченого судового провадження суд бере до уваги: частину справи, яка збереглася (окремі томи, жетони, матеріали з архіву суду тощо); документи, надіслані (видані) судом учасникам судового процесу та іншим особам до втрати справи, копії таких документів; матеріали виконавчого провадження, якщо воно здійснювалося за результатами розгляду справи; будь-які інші документи і матеріали, подані учасниками судового процесу, за умови, що такі документи і матеріали є достатніми для відновлення справи; відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень; дані, що містяться в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі; будь-які інші відомості, документи тощо, отримані у законний спосіб з інших офіційних джерел.

За змістом розділу Х «Відновлення втраченого судового провадження» ЦПК України обсяг документів втраченого судового провадження, які підлягають відновленню, законодавцем віднесено на розсуд суду. Так, відповідно до частини 1 статті 494 ЦПК України на підставі зібраних і перевірених матеріалів суд ухвалює рішення про відновлення втраченого провадження повністю або в частині, яку, на його думку, необхідно відновити. У зв`язку з цим слід враховувати, що обсяг документів втраченого судового провадження, які підлягають відновленню, залежить від мети такого відновлення.

Відновлення втраченого судового провадження, що розглядалось Станично-Луганським районним судом Луганської області, розглядається Юр`ївським районним судом Дніпропетровської області, оскільки відповідно до частини 7 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, розпорядженням Верховного Суду від 06.03.2022 № 1/0/9-22 змінено територіальну підсудність судових справ Станично-Луганського районного суду Луганської області. Такі справи визначені за територіальною підсудністю Юр`ївському районному суду Дніпропетровської області.

Разом з тим, Юр`ївському районному суду Дніпропетровської області, якому визначено територіальну підсудність справ Станично-Луганського районного суду Луганської області, не передані ні в електронному, ні в паперовому вигляді матеріали справ, в тому числі ті, що знаходились в архіві цього суду, тому під час розгляду заяви про відновлення втраченого судового провадження була відсутня можливість отримати доступ до судових документів.

Однак під час вирішення питання про відновлення втраченого судового провадження суд бере до уваги копію рішення Станично-Луганського районного суду Луганської області від 04.07.2013 (справа № 2-941/2011), отриману з Єдиного державного реєстру судових рішень.

Відповідно до ст. 494 ЦПК України на підставі зібраних і перевірених матеріалів суд постановляє ухвалу про відновлення втраченого судового провадження повністю або в частині яку, на його думку, необхідно відновити.

З огляду на вищезазначене, суд вважає можливим відновити втрачене судове провадження у цивільній справі за позовом ПАТ КБ «Надра» в особі філії ПАТ КБ «Надра» Луганського регіонального управління до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині рішення Станично-Луганського районного суду Луганської області від 04.07.2013, оскільки метою відновлення втраченого судового провадження є подальший розгляд заяви представника Щастинського відділу державної виконавчої служби у Щастинському районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про видачу дубліката виконавчого листа у цій цивільній справі .

Керуючись ст.ст. 263-265, 488-491, 493, 494 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Відновити втрачене судове провадження у цивільній справі за позовом ПАТ КБ «Надра» в особі філії ПАТ КБ «Надра» Луганського регіонального управління до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договоромв частині рішення Станично-Луганського районного суду Луганської області від 04.07.2013:

Станично-Луганський районний суд Луганської області

Справа № 2-941/2011

Р І Ш ЕН Н Я

іменем України

"04" липня 2013 р. смт.Станиця Луганська Луганської області

Станично-Луганський районний суд Луганської області в складі:

головуючої Дьоміної О.П.

при секретарі Савченко К.Є.

представників сторін Торба Ю.В., Грібанова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Станиця Луганська цивільну справу за позовом ПАТ КБ «Надра» в особі філії ПАТ КБ «Надра» Луганське регіональне управління до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

28.07.2011 року позивач звернувся з дійсним позовом до відповідачів в обґрунтування якого вказав наступне.

На підставі кредитного договору №ПК 503/07-00 від 28.12.2007 року позивачем ОСОБА_1 був наданий кредит в сумі 19 700 доларів США строком до 28.12.2022 року включно зі сплатою відсотків у розмірі 14,49річних на споживчі цілі.

28.12.2007 року для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки нерухомого майна житлового будинку АДРЕСА_1 .

Для забезпечення своєчасного повернення кредиту, виплати відсотків за користування кредитом, можливої пені та штрафних санкцій, що витікають з кредитного договору між позивачем та ОСОБА_2 був укладений договір поруки від 28.12.2007 року, вказана особа поручилася перед позивачем за належне виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань, що витікають з кредитного договору, а саме повернути до 28.12.2022 року кредит в сумі 19 700 доларів США, сплатити відсотки за користування кредитними коштами із розрахунку 14,49 %річних, сплатити інші платежі, передбачені кредитним договором, сплатити можливі штрафні санкції.

ОСОБА_1 систематично порушувала умови укладеного кредитного договору, не дотримувалась строків сплати, несвоєчасно та не в повному обсязі здійснювала щомісячні платежі по поверненню суми кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами і за період з 28.12.2007 року по 14.07.2011 рік створилася заборгованість по кредиту 24 660,54 доларів США; а саме заборгованість за кредитом 19 144,92 доларів США, по сплаті відсотків за користування кредитом в сумі 3 296,18 доларів США, пеня 222 доларів США,штраф 1 970 доларів США та комісія 27,44 доларів США.

22.12.2009 року відповідачам було направлено претензію про наявність заборгованості та необхідність її погашення, але зобов`язання не були виконані.

У зв`язку з тим, що відповідачі по справі не виконують умови договорів кредиту та поруки, навіть не зважають на неодноразові попередження, позивач й звернувся до суду з дійсним позовом та просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь суму заборгованості за кредитним договором, витрати по сплаті державного мита та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду судового процесу.

Під час розгляду справи в суді позивач уточнив свої позовні вимоги і остаточно просив суд стягнути з відповідачів на свою користь заборгованість за вказаним кредитним договором, яка станом на 05.04.2013 року становить 28 902,66 доларів США, що еквівалентно 231 018,95 грн. А саме: заборгованість по кредиту 19144,92 доларів США, що еквівалентно 153 025,35 грн.; по сплаті відсотків за користування кредитом в сумі 6388,80 доларів США, що еквівалентно 51 065,68 грн.; пеня 1 135,13 доларів США, що еквівалентно 9 073,08грн.; штраф 1 970 доларів США, що еквівалентно 2 108,63 грн.; комісія 263,81 доларів США, що в свою чергу еквівалентно 2 грн.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 підтримала уточнений позов в повному обсязі,наполягала на його задоволенні, просила стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором в розмірі 28 902,66 доларів США, що еквівалентно 231 018,95 грн. та судові витрати понесені позивачем в рівних частках. Крім того ОСОБА_3 пояснила, що дійсно до кредитного договору від 28.12.2007року були внесені зміни і він був викладений у новій редакції згідно з додатковою угодою від 25.10.2010 року. Відповідно до умов п. 4.1 у разі невиконання позичальником зобов`язань щодо строків та повноти сплати кредиту і відсотків, останній повинен сплатити банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, що діє у період прострочення. Сплата неустойки здійснюється шляхом зарахування коштів на відповідні рахунки кредитора в розмірі, нарахованому кредитором відповідно до п.4.1 одночасно с погашенням відповідних сум заборгованості. Пункт 4.2 вказує, що у разі порушення позичальником вимог п. 3.3.2, 3.3.13, 3.3.15-3.3.23 цього договору позичальник повинен платити банку штраф в розмірі 5% від суми залишку по кредиту, розрахованої на день порушення умов цього договору,за кожний випадок. Відповідно до п. 4.3 в разі прострочення позичальником виконання зобов`язання,визначеного абз. 1 п. 2.4 договору на строк більше 30 календарних днів, позичальник, починаючи з 30-го дня прострочення зобов`язаний сплатити штраф в розмірі 10% від суми несплаченого щомісячного платежу за кожен випадок. Позивач не просить суд двічі притягнути відповідачів до цивільної відповідальності, тобто за той же самий період стягнути з них двічі пеню або штраф. Банк просить застосувати цивільно-правову відповідальність лише один раз, у вигляді пені і штрафу, що передбачено договором за порушення строків виконання грошового зобов`язання. Крім того, в п. 7.7 додаткової угоди зазначено, що позичальник ознайомлений з чинними тарифами банку і зобов`язується безумовно їх дотримуватися, отже і умови щодо застосування неустойки та їх розмір є правомірними і підлягають застосуванню, оскільки сторони договору визнали їх розумними,справедливими та погодились їх виконувати. Згідно до п. 4.2.4 кредитного договору та ст. 651 ЦК України банк має право вимагати від відповідачів дострокового виконання зобов`язань щодо повернення кредиту, якщо відповідач не вніс черговий мінімальний платіж у термін, визначений п. 3.3.3 цього договору. ОСОБА_1 систематично порушувала умови договору, не дотримувалась строків сплати, несвоєчасно та не в повному обсязі здійснювала щомісячні платежі по поверненню суми кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами, навіть після підписання додаткової угоди зобов`язання не були виконані, що підтверджується розрахунком заборгованості. Що ж стосується погашення тіла кредиту, то останньою датою погашення є08.12.2008 рік і все це в свою чергу дає право позивачу на дострокове стягнення з відповідачів заборгованості за кредитом. Також ОСОБА_3 звернула увагу суду на те, що банк прийняв всіх можливих заходів щодо створення сприятливих умов для забезпечення виконання відповідачами взятих на себе зобов`язань, оскільки 25.10.2012року уклав з ними додаткові угоди, в яких при умові виконання позичальником умов договору, відповідачу протягом 6 місяців, з 26.11.2010 року по 28.04.2011 рік надається відстрочка сплати частини необхідного платежу, при цьому розмір необхідного платежу визначається в додатку до договору. Відповідачі при укладанні вище перелічених договорів не заперечували проти їх умов, повністю погодились зі змістом договорів, визналивсі їх суттєві моменти (100-104).

Представник відповідачки Грібанов А.В. проти позову категорично заперечував посилаючись на те, що банком не надано обґрунтованих доказів наявності заборгованості у відповідачів. Наданий банком розрахунок заборгованості по кредитному договору не може прийматися до уваги, оскільки незрозуміло що це за суми і звідки вони взялися, але якщо, на думку представника відповідачки, суд дійде до висновку можливості врахувати вказаний розрахунок як доказ - просив суд відмовити позивачу в стягненні з відповідачів комісії,штрафу та частини суми боргу, враховуючи курс долару на момент отримання коштів та врахувати завищений розрахунок процентів.

Відповідачка ОСОБА_1 проти позову заперечувала посилаючись на те, що до вказаного кредитного договору були внесені зміни і він був викладений у новій редакції згідно з додатковою угодою за №1 від 25.10.2010 року, а саме в разі невиконання позичальником зобов`язань щодо строків та повноти сплати кредиту і відсотків він повинен сплатити банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. У випадку прострочення позичальником виконання зобов`язань щодо своєчасної оплати необхідного платежу, який включає кредит, відсотки і комісію позичальник, починаючи з 30-го для прострочення повинен сплатити банку ще й штраф у розмірі 10% від суми несплаченого щомісячного платежу. При цьому штраф складає 10%від суми несплаченого щомісячного платежу, а не від загальної суми кредиту, як вказує позивач. Отже за одне й теж порушення зобов`язання позивач намагається притягнути відповідачів до подвійної відповідальності у вигляді стягнення і пені і штрафу. Таким чином, відповідачка не погоджується зі стягненням з неї та її чоловіка штрафу в сумі 1 970 доларів США. Також ОСОБА_1 пояснила, що відповідно до додаткової угоди позивач має право вимагати дострокового повернення кредиту, відсотків, комісій та можливих штрафних санкцій лише у разі затримання позичальником сплати кредиту, відсотків щонайменше на один календарний місяць; перевищення сумою простроченої заборгованості суми кредиту більш як на 10%; несплати позичальником в терміни,встановлені договором, більше однієї виплати по кредиту, що перевищує 5% загальної суми та інше. Але на момент подання позову відповідачкою не було порушено жодний із вказаних пунктів і тому вимоги позивача щодо дострокової сплати суми кредиту є необґрунтованими. Також позивач, на думку відповідачки, не вживав заходів, спрямованих на створення прийнятних умов для забезпечення виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за споживчим кредитом, що є порушенням прав останньої (а.с.77-79).

Відповідач ОСОБА_2 повністю підтримав позиції відповідачки ОСОБА_1 та представника ОСОБА_4 .

Вислухавши представників сторін, відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд признав позов обґрунтованим, доведеним та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 (позика) цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Копією кредитного договору № ПК 503/07-00 від 28.12.2007 року підтверджується, що між позивачем та ОСОБА_1 дійсно був укладений кредитний договір і відповідно до нього позивач надав відповідачці кредит в сумі 19700 доларів США на споживчі цілі, зі строком повернення до 28.12.2022 року, плата за користування та управління кредитом розраховується банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 14,49 відсотків річних. Плата за управління кредитом сплачується позичальником щомісячно протягом всього терміну користування кредитними коштами із розрахунку 0,1% від розміру фактичного залишку заборгованості за кредитом,зазначеним у п. 1.1. договору.

Комісія за розрахунки за цим договором складає 1,5% від суми кредиту та сплачується одноразово на дату видачі/перерахування кредитних коштів (п.п. 1.1., 1.2., 1.3., 1.3.1., 1.3.2, 1.3.3. та 1.4 кредитного договору).

Згідно з п. 2.1. кредитного договору в якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків та інших платежів, можливих штрафних санкцій, позичальник (майновий поручитель) укладає з банком договір іпотеки земельної ділянки та житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 54,30 кв.м. в день укладання договору.

Відповідно до п. 3.3.1 кредитного договору позичальник повертає кредит та сплачує банку передбачені п.п.1.3.1., 1.3.2. цього договору платежі шляхом здійснення перерахування на рахунок № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 мінімально необхідного платежу у валюті кредиту.

Згідно п. 3.3.2. та п. 3.3.3. кредитного договору щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 287доларів США. Позичальник вносить мінімальний черговий платіж щомісячно до 20 числа поточного місяця.

Згідно п. 3.4. кредитного договору нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів у періоді (28-29-30-31/360) на залишок заборгованості. При розрахунку відсотків враховується день надання та не враховується день погашення кредиту.

Пункт 3.5 кредитного договору передбачає, що якщо на протязі цього договору позичальник несвоєчасно та/чине повністю вніс черговий мінімальний платіж та/чи інші платежі, передбачені цим договором, то банк приймає виконання позичальник своїх зобов`язань в наступному порядку:

плата за управління кредитом, прострочені відсотки за користування кредитом, відсотки за користування кредитом, пені та штрафи, витрати, пов`язані з моніторингом та супроводом кредиту, прострочена сума кредиту,сума кредиту (а.с.18-19).

Зобов`язання відповідачки ОСОБА_1 за кредитним договором забезпечуються пенею, яка згідно зі ст. 549 ч.3ЦК України є неустойкою, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Розмір пені, у відповідності зі ст. 551 ч.2 ЦК України,встановлюється договором.

Відповідно до умов п. 5.1. кредитного договору у разі прострочення позичальником строку сплати відсотків за користування кредитом, визначеного у п. 4.2., а також у випадку прострочення терміну дострокового виконання зобов`язань позичальника, щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків та можливих штрафних санкцій позичальник сплачує банку пеню і розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочки.

Відповідно до умов п. 5.2. кредитного договору у разі порушення позичальником п. 4.3.1., 4.3.2., 4.3.7., 4.3.9.,4.3.10. позичальник зобов`язаний платити банку штраф у розмірі 10 відсотків від суми кредиту, визначеної у п.1.1 цього договору, за кожен випадок.

Згідно п. 4.2.4. кредитного договору Банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов`язань щодо повернення кредиту/кредитної лінії, сплати нарахованих відсотків та інших платежів,можливих штрафних санкцій, якщо позичальник не вніс черговий мінімальний платіж у термін визначений п.3.3.3. цього Договору.

Відповідно до ст. 553 ЦК України поручитель за договором поруки поручається перед кредитором боржника за виконання ним своїх зобов`язань. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

За договором поруки № 1-503/07-00 від 28.12.2007 року ОСОБА_2 виступає поручителем за належне виконання ОСОБА_1 взятих не себе зобов`язань, що витікають з кредитного договору за № 503/07-00 від28.12.2007 року, в тому числі: - повернути до 28.12.2022 року кредит у сумі 19 700 доларів США; - сплатити відсотки за користування кредитними коштами із розрахунку 14,49% відсотків на місяць; - сплатити інші платежі, передбачені кредитним договором; - сплатити можливі штрафні санкції (штраф, пеня) (пункт 1.1.договору поруки).

Пункти 1.2. та 1.3. договору поруки наголошують, що поручитель відповідає перед кредитором у повному обсязі, позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, що означає нічим необумовлене і абсолютне право кредитора вимагати виконання зобов`язань, вказаних у п. 1.1 цього договору,повністю (чи у будь-якій його частині) як від позичальника та поручителя разом, так і від кожного окремо. Відповідальність поручителя виникає як у випадку невиконання позичальником будь-якої частини зобов`язань,так і при невиконанні позичальником зобов`язань в цілому (а.с.20).

Відповідно до додаткової угоди №1 від 25.10.2010 року до кредитного договору №ПК 503/07-00 від 28.12.2007року, укладеної між позивачем та ОСОБА_1 при умові виконання позичальником умов договору, останньому протягом 6 місяців з 26.11.2010 року по 28.04.2011 року надається відстрочка сплати частини необхідного платежу, при цьому розмір необхідного платежу визначається у додатку (а.с.30).

25.10.2010 року між позивачем та поручителем ОСОБА_2 укладено договір поруки до додаткової угоди №1від 25.10.2010 року. Відповідно до п. 1.1. поручитель поручається перед кредитором: - повернути до 28.12.2022року кредит у сумі 19 700 доларів США; - сплатити відсотки за користування кредитними коштами із розрахунку14,49% річних; - сплати інші платежі, передбачені кредитним договором; - сплатити можливі штрафні санкції(штраф, пеня) (а.с.29).

Копією договору іпотеки від 28.12.2007 року підтверджується, що в якості забезпечення виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків та інших платежів, можливих штрафних санкцій,

остання уклала з банком договір іпотеки земельної ділянки та житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 54,30 кв.м.

Пункт 1.1. договору іпотеки передбачає, що іпотекодавець з метою забезпечення виконання зобов`язання, що витікає із кредитного договору передає в іпотеку, а іпотеко держатель приймає в іпотеку предмет іпотеки.

Предмет іпотеки є власністю іпотекодавця, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири,посвідченого державним нотаріусом Станично-Луганської державної нотаріальної контори 29.05.1993 року в реєстровій книзі №1699, зареєстрованого Станично-Луганським БТІ 10.02.1993 року в реєстровій книзі №4 за реєстром №330; на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Станично-Луганського районного нотаріального округу 19.10.1994 року за реєстровим №560/2, зареєстрованого Станично-Луганським БТІ в реєстровій книзі №4 за реєстровим №330; земельна ділянка належить на підставі державного акту направо власності на земельну ділянку, серія ЯБ №461947, виданого Станично-Луганською селищною радою згідно рішення 19 сесії 4 скликання від 14.01.2006 року за №19/6 і рішення 2 сесії 5 скликання від 27.05.2006року №2/7, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за№73 від 02.06.2006 року (а.с.21-22).

Вказані договори та додаткові угоди відповідачами підписані та вони з ними погодилися.

Стаття 629 ЦК України наголошує, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності зі ст. 1050 ч.2 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням),

то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

У відповідності зі ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюти, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Ксерокопією графіків погашення до додаткової угоди №1 від 25.10.2010 року до кредитного договору №ПК 503/07-00 від 28.12.2007 року підтверджується, що відповідачка зобов`язана щомісячно сплачувати належну їй суму за графіком (а.с. 34-35).

Копією заяви на видачу готівки №NL-2 від 28.12.2007 року підтверджується, що на підставі кредитного договору № ПК 503/07-00 від 28.12.2007 року ОСОБА_1 отримала кредитні кошти в сумі 19 700 доларів США, еквівалент у гривнях 99 485,00 грн.(а.с.28).

Копією Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі заборони відчуження об`єктів нерухомого майна за№16369203 від 28.12.2007 року підтверджується, що 28.12.2007 року до зазначеного реєстру внесено реєстраційний запис щодо застави та заборони відчуження нерухомого майна, а саме: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 24).

Повідомленнями від 25.12.2008 року та від 22.12.2008 року про погашення заборгованості за кредитним договором підтверджується, що позивач доводив до відома відповідачку ОСОБА_1 про наявність у останньої заборгованості за кредитним договором № ПК 503/07-00 від 28.12.2007 року та необхідність її погашення(а.с.36-37).

З розрахунку заборгованості за кредитним договором №ПК 503/07-00 від 28.12.2007 року відносно ОСОБА_1 за період з 28.12.2007 року по 14.07.2011 року видно, що загальна сума заборгованості за вказаним кредитним договором становить 24 660,54 доларів США, що еквівалентно 196 579 (а.с.39).

Згідно довідки наданої начальником відділу кредитного адміністрування операційного управління станом на14.07.2011 року один долар США в гривневому еквіваленти прирівнювався 7,9714 гривень, згідно офіційногокурсу НБУ(а.с.38).

З розрахунку заборгованості за кредитним договором №ПК 503/07-00 від 28.12.2007 року відносно ОСОБА_1 станом на 05.04.2013 року видно, що загальна сума заборгованості за вказаним кредитним договором становить28 902,66 доларів США, що еквівалентно 231 018,95 (а.с.30, Т.2).

Відповідно до повідомлення позивача від 11.08.2011 року за 345/8-3464, копій свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи, статуту ПАТ «КБ «Надра» - ПАТ «КБ «Надра» продовжує свою діяльність в результаті зміни найменування ВАТ КБ «Надра» та приведення його статуту у відповідність до вимог ЗУ «Про акціонерні товариства» (а.с.54-64).

Відповідно до копії рішення Ленінського районного суду м. Луганська від 16.05.2012 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Луганської області від 11.07.2012 року позов ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Надра» в особі філії ПАТ КБ «Надра» про визнання недійсним кредитного договору №ПК 503/07-00 від 28.12.2007 року та договору іпотеки від 28.12.2007 року було відмовлено за необґрунтованністю, рішення Ленінського районного суду м. Луганська від 16.05.2013 року ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Луганської області від 11.07.2012 року залишено без змін (а.с.150-160).

Таким чином, в судовому засіданні було встановлено, що відповідачі не виконують умови кредитного договору №ПК 503/07-00 від 28.12.2007 року, додаткової угоди та договорів поруки, суму кредиту та відсотків в повному обсязі у встановлені строки позивачу не сплачують, незважаючи на попередження продовжують ухилятися від виконання своїх зобов`язань за кредитним договором, загальна заборгованість за кредитним договором станом на 05.04.2013 року становить 28 902,66 доларів США, еквівалент 231 018,95 грн., за такими обставинами суд, вважає, що позивач правомірно звернувся до суду з позовом та довів свої вимоги.

Суд не погоджується з запереченнями відповідачів та представника відповідачки Грібанова А.В. оскільки:по перше ст. 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня, однак Основний Закон не встановлює обмежень щодо можливості використання в України грошових одиниць іноземних держав. За діючим законодавством курс національної валюти України до іноземних валют, зокрема до долару США, не може бути незмінним, і те, що ця обставина не була врахована Шевчук Л.К. під час укладання договору, не може бути підставою для відмови в задоволенні позову. Згідно з нормами ст. ст. 192, 524, 533 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні при здійсненні розрахунків за зобов`язаннями у випадках, порядку тана умовах, встановлених законом. Вимоги вказаних норм при укладанні між сторонами по справі кредитного договору дотримані.

По друге щодо доводів відповідачів про те, що надання споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється, і положення ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» при укладанні кредитного договору не враховано, суд приходить до наступного: дійсно в абз. 3 ч. 1 вказаної статті міститься положення щодо заборони надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України. Однак ст. 11ЗУ «Про захист прав споживачів» встановлює права споживача в разі придбання ним продукції у кредит. Договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Частина 2 цієї статті передбачає зобов`язання кредитодавця перед укладанням договору про надання споживчого кредиту повідомити споживача, зокрема, про кредитні умови, у тому числі,про мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; споживач зобов`язаний під час укладання договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладання такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача. Як вбачається з умов укладеного між сторонами кредитного договору, банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення,строковості та платності грошові кошти в порядку і на умовах, визначених договором, ціль кредитування споживчі цілі. Однак жодним пунктом договору не передбачено, що кредит надано позичальникові для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, не вказано на придбання яких саме товарів чи продукції кредит може бути витрачений, відсутня умова про укладання споживачем іншого договору з кредитодавцем або третьою особою, визначеною банком. Отже, за відсутності вказаних умов відповідачка як позичальник за кредитним договором, мала вільний вибір цілей, на які могла витратити отримані в кредит гроші, тому вимоги ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» про заборону надання кредиту в іноземній валюті не може бути застосовано до спірного кредитного договору.

По третє - відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При цьому договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заяво хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України). Укладаючи кредитний договір, договори поруки та додаткову угоду відповідачі з ними погодилися, сторонами по справі досягнуто згоди з усіх істотних умов договорів, оскільки відповідачі їх підписали без жодних зауважень. Відповідачі мали можливість ретельно ознайомитися зі змістом вказаних договорів, який є викладеним чітко і зрозуміло, мали можливість визначитися, чи задовольняють їх умови договорів, оскільки вони детально викладені в їх тексті, в тому числі і щодо обов`язку у випадках передбачених договором виплати комісію, пеню та штраф. Таким чином є підстави вважати, що відповідачі проявили власне волевиявлення при підписанні вищезазначених договорів і погодилися з усіма їх умовами, доказів введення їх в оману при укладанні договорів відповідачами суду не надано.

Що ж стосується вимог представника відповідачки стосовно зменшення суми пені (1 135,13 доларів США, що еквівалентно 9 073,08 грн.), то положення ч. 3 ст. 551 ЦК України щодо зменшення розміру неустойки може бути застосоване лише до процентів, які нараховуються як пеня, оскільки вони є засобами цивільно-правової відповідальності, а проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями ст. ст. 1054, 1056-1 ЦК України у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність з розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного боргу. При цьому істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником, наприклад, дострокове погашення кредиту та відсотків, доведений матеріалами справи тяжкий майновий стан боржника, інші інтереси сторін (а не лише боржника), які заслуговують на увагу. Таким чином, враховуючи розмір основного боргу (19 144,92 доларів США, що еквівалентно 153 025,35 грн.) та суму пені, яку банк просить стягнути з відповідачів, ступінь виконання зобов`язання боржником, не доведений матеріалами справи тяжкий майновий стан відповідачів суд приходить до висновку щодо відмови у зменшенні розміру неустойки (пені) через неспівмірність з розміром основного боргу.

Згідно ст. 88 ч.1 ЦПК України з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір в сумі 2 310,19 грн.. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу - 120 грн. в рівних частках.

Керуючись ст.ст. 533, 543, 554, 549, 551, 629, 1048, 1054, 1050 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 115, 116, 208, 209,212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Уточнений позов ПАТ КБ «Надра» в особі відділення ПАТ «КБ «Надра» Луганське регіональне управління задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Надра» в особі відділення ПАТ «КБ «Надра» Луганське регіональне управління заборгованість за кредитним договором №ПК 503/07-00 від 28.12.2007 року в сумі 231 018,95 грн., що еквівалентно 28 902,66 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Надра» в особі відділення ПАТ «КБ «Надра» Луганське регіональне управління 2 310,19 грн. розмір сплаченого позивачем судового збору та 120 грн. суму сплачених позивачем витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи, а всього 2 430,19 грн., в рівних частках.

Рішення може бути оскаржене протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Станично-Луганського районного суду Луганської області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуюча:

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення або підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду в порядку, визначеному ЦПК України,шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення або складення ухвали. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала складена та підписана 10.09.2025.

Суддя І. О. Гайдар