Справа № 462/922/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

12 вересня 2025 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючої-судді - Гедз Б. М.

за участю секретаря судових засідань - Ясниської В. Я.

представника позивача - Радковського Т.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

встановив:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Радковський Т.Р. звернувся за допомогою підситсеми «Електронний Суд» до Залізничного районного суду м. Львова із позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача 45 000,00 доларів США та понесені судові витрати. В обгрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що 20.12.2019 між позивачем та відповідачкою ОСОБА_2 укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач надав у борг відповідачці 45 000 доларів США, а відповідачка взяла на себе зобов`язання повернути грошові кошти у розмірі та у валюті при отриманні 45 000 доларів США до 20.12.2023. Позивач виконав усі взяті на себе зобов`язання за договором позики та в день підписання такого передав грошові кошти відповідачці суму позики, однак відповідачка отримані нею грошові кошти за договором позики станом на день звернення до суду із позовом так і не повернула. Позивач вживав зі своєї сторони заходів для врегулювання спору у досудовому порядку, зокрема скеровував за адресою проживання відповідачки рекомендованою поштовою кореспонденцією письмову вимогу про повернення боргу, однак поштове відправлення відповідачкою не отримано, вимогу проігноровано. Просить позов задовольнити.

Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 18 березня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у вказаній справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження, постановлено розпочати підготовче провадження у справі, про що повідомлено сторін.

01 липня 2025 року ухвалою Залізничного районного суду м. Львова закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача адвокат Радковський Т.Р. в судовому засіданні подану позовну заяву підтримав у повному обсязі з підстав, викладених ним у позові та просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, оскільки відповідачкою добровільно позику так і не повернуто позивачу.

Крім того, судом оглянуто в судовому засіданні представлений представником позивача оригінал договору позики від 20.12.2019, копія якого долучена до матеріалів позовної заяви.

Судом вживались заходи для належного повідомлення відповідачки про розгляд вказаної справи, зокрема за адресою зареєстрованого місця проживання відповідачки: АДРЕСА_1 рекомендованою поштовою кореспонденцією скеровувалась до відома відповідачки ухвала про відкриття провадження у справі та неодноразово надсилались судові виклики до суду, роз`яснено право відповідачки, порядок та строки подання відзиву на позовну заяву, однак поштові конверти, якими скеровувалась судова кореспонденція повернуто до суду неврученими адресату із зазначенням причини повернення таких згідно довідки АТ «Укрпошта»: «адресат відсутній за вказаною адресою».

Окрім того, суд вживав заходів для належного повідомлення відповідачки про дату, час та місце судового розгляду справи і шляхом поміщення оголошення на офіційному вебпорталі «Судова влада України», однак відповідачка на виклики суду жодного разу не прибула, про причини своєї неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не подала.

У визначений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву, відповідачкою відзиву до суду не подано, про наявність поважних причин не подання відзиву у встановлений строк суду не повідомлено, заява про поновлення строку для подання відзиву до суду станом на день винесення рішення суду також не поступала.

За таких обставин, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень сторони позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та оцінивши подані докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Судом встановлено, що 20 грудня 2019 року у м. Львів ОСОБА_1 як позикодавець, та ОСОБА_2 як позичальник, уклали в письмовому вигляді договір безпроцентної позики.

Так, згідно умов договору позики від 20.12.2019 ОСОБА_1 позичив, а ОСОБА_2 прийняла у власність 45 000,00 доларів США, що згідно курсу Національного банку України станом на 20.12.2019 було еквівалентом 1 051 650 грн, які ОСОБА_2 зобов`язалась повернути до 20.12.2023 у валюті отримання доларах США.

Зазначену грошову суму у розмірі 45 000,00 доларів США позикодавець фактично та належним чином передав, а позичальник прийняла у день укладення Договору позики.

Пунктом 3 Договору позики сторони такого погодили, що підписанням Договору позичальник засвідчила про отримання нею вказаної у Договорі грошової суми та про відсутність будь-яких претензій, які б стосувались питання передачі грошей.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Частиною 1 ст. 1050 ЦК України визначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За нормами ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 258 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

У даній справі відповідачка, станом на час винесення рішення у справі, відзив на позовну заяву чи заперечень з приводу викладених позивачем обставин позики суду не подала, жодних доказів, що свідчили б про повне чи часткове виконання нею взятого на себе боргового зобов`язання, відповідачкою суду не представлено, відомості про те, що нею оспорювався вказаний договір позики чи визнавався недійсним або удаваним правочином у матеріалах справи також відсутні.

Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зі змісту ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - достатності.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищенаведене, оцінюючи досліджені судом докази в їх сукупності, беручи до уваги, що під час судового розгляду відповідачкою не спростовано обставин отримання нею від позивача грошових коштів у позику, доказів повернення позичальником такої суми позики суду не надано, суд дійшов до висновку про підставність заявлених позивачем позовних вимог, відтак позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення.

При цьому, статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16.04.1991 № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет № 15-93), Законом України від 23.09.1994 № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України.

У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного суду від 23.10.2019 у справі № 723/304/16-ц.

Відтак, зважаючи на те, що Договором позики від 20.12.2019 сторонами такого договору погоджено валюту зобов`язання у доларах США на суму 45 000,00 доларів США, повернення якої також узгоджено договором у доларах США, стягненню з відповідачки підлягає сума заборгованості за договором позики у тому ж розмірі і тій же валюті, що узгоджена у договорі, тобто у розмірі 45 000,00 доларів США.

Окрім цього, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідачки в користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою позивачем судового збору при зверненні до суду в розмірі 12 112,00 грн, що пропорційно відповідатиме розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст. 2, 81, 89, 141, 142, 247, 263-265, 268, 280 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задоволити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 20.12.2019 у розмірі 45 000 (сорок п`ять тисяч) доларів США.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 12 112 (дванадцять тисяч сто дванадцять) гривень судового збору.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повне рішення суду складено 12.09.2025.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя (підпис) Б.М. Гедз

З оригіналом згідно.

Оригінал рішення знаходиться в матеріалах цивільної справи № 462/922/25.

Суддя Б.М. Гедз