Провадження № 2/522/6939/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Навроцької Є.І.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа: Одеська універсальна біржа GIP, про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси 01.07.2025 року надійшов позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа: Одеська універсальна біржа GIP, про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним, а саме визнати дійсним договір № 95/2005 купівлі-продажу нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 , що складається з двох кімнат житловою площею 34,5 кв.м, загальною площею 56,6 кв.м, укладений між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , та ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на Одеській універсальній товарній біржі GIP 06.12.1995 року, зареєстрований 08.12.1995 року у КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» за реєстровим № 1630 у реєстровій книзі 156пр на сторінці 46.

В обґрунтування позову зазначено, що 06.12.1995 року на Одеській універсальній товарній біржі GIP між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , та ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір № 95/2005 купівлі-продажу нерухомого майна, об`єктом якого була квартира АДРЕСА_1 . Із дотриманням вимог ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу» (чинний на час укладання договору купівлі-продажу), договір був зареєстрований в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю», реєстраційний номер 95/2005. Через відсутність нотаріального посвідчення договору позивачі, маючи договір купівлі-продажу, не можуть в повному обсязі реалізувати свої права власності, а тому були змушені звернутись до суду з даним позовом.

Матеріали позову суддя отримала 02.07.2025 року.

03.07.2025 року представник позивачів адвокат Орловський О.В. надав до суду уточнену позовну заяву.

Матеріали уточненої позовної заяви суддя отримала 04.07.2025 року.

Ухвалою суду від 09.07.2025 року провадження у справі було відкрито у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін з призначення судового засіданні на 03.09.2025 року.

До суду 03.09.2025 року від представника позивачів адвокат Орловського О.В. надійшла заява про долучення доказів, а саме довідки КП «БТІ» ОМР № 58393/04-04 від 07.08.2025 року.

У судове засідання 03.09.2025 року з`явився представник позивачів адвокат Орловський О.В., просив позов задовольнити у повному обсязі та зазначив, що наявна довідка з КП «БТІ» ОМР, яка підтверджує державну реєстрацію права власності за позивачами на підставі спірного договору купівлі-продажу.

Суд огляну оригінал договору купівлі-продажу від 06.12.1995 року № 95/2005, укладеного між сторонами на Одеській універсальній товарній біржі GIP.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та третя особа Одеська універсальна біржа GIP про дату, час та місце проведення судового засідання були належним чином повідомлені, про причини неявки суд не повідомили, відзив та заяви по суті на надали.

По справі оголошено про перехід до стадії прийняття рішення, час проголошення 08.09.2025 року.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивачів, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ст.317 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Судом встановлено, що 06.12.1995 року на Одеській універсальній біржі GIP між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , та ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір № 95/2005 купівлі-продажу нерухомого майна, об`єктом якого була квартира АДРЕСА_1 .

З договору вбачається, що квартира належала відповідачам ОСОБА_3 .. ОСОБА_4 (586/1000ч.) на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , виданого УЖКГ Одеського міськвиконкому 09.11.1995 року зареєстрованого в МБТІ м. Одеси 10.11.1995 року; відповідачам ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (414/1000 ч.) на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_2 , виданого УЖКГ Одеського міськвиконкому 01.12.1995 року зареєстрованого в МБТІ м. Одеси 04.12.1995 року.

Зазначений договір був зареєстрований в КП «ОМБТІ» 08.12.1995 року, про що вчинено запис в реєстрову книгу за № 156 пр стр.46 реєстр 1630.

Даний факт також підтверджує листом КП «БТІ» ОМР від 07.08.2024 року № 58393/04-04.

З технічного паспорту від 28.11.1995 року на квартиру АДРЕСА_1 вбачається, що остання складається з 2 кімнат, загальна площа квартири 56,6 кв.м, житловою 34,5 кв.м,

З інформаційної довідки КП «БТІ» Одеської міської ради від 1507.08.2024 року № 58393/04-04 станом на 31.12.2012 рік вбачається, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстроване за фізичними особами « ОСОБА_7 , ОСОБА_8 » (П.І.Б. вказані російською мовою згідно з записом у реєстраційній книзі на підставі договору № 95/2005 купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого Одеською універсальною товарною біржою «GIP» від 06.12.1995 року. Реєстраційний запис зроблено 08.12.1995 року за реєстровим номером 1630 у реєстровій книзі 156пр на сторінці 46.

Оскільки наданий правовстановлюючий документ на квартиру (договір купівлі-продажу) не посвідчений нотаріально, позивачі не можуть розпоряджатися належною їм квартирою.

Статтями 16, 328 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути в тому числі і визнання права; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ст. 224 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 153 ЦК Української РСР, було передбачено, що договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 227 ЦК Української РСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК Української РСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 12 вересня 2018 року по справі 522/50/16-ц погодився з судами нижчих інстанцій, що визнали дійсним договір купівлі-продажу, виходячи з того, що на час виникнення спірних правовідносин між сторонами, крім норм Цивільного Кодексу Української РСР 1963 року (далі - ЦК Української РСР), чинним був Закон України «Про товарну біржу», відповідно до статті 15 якого правочини, зареєстровані на біржі, надалі нотаріальному посвідченню не підлягали.

Тобто, законодавець на час виникнення спірних правовідносин не вимагав нотаріального посвідчення договору відчуження нерухомості у разі укладання цього договору на товарній біржі, а тому договір і не був нотаріально посвідчений.

При цьому, суд звернув увагу на те, що до спірних правовідносин не підлягає застосуванню ст. 220 ЦК України (зокрема й в частині доведеності ухилення сторони від нотаріального посвідчення договору), який набрав чинності з 01 січня 2004 року, тобто після укладення договору купівлі-продажу.

У свою чергу, ч. 2 ст. 47 ЦК Української РСР передбачено право суду визнати не посвідчений нотаріально договір дійсним, якщо сторони домовились щодо всіх важливих умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулось повне або часткове виконання договору.

Таким чином, договір № 95/2005 купівлі-продажу нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 , що складається з двох кімнат житловою площею 34,5 кв.м, загальною площею 56,6 кв.м, укладений між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , та ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на Одеській універсальній товарній біржі GIP 06.12.1995 року, зареєстрований 08.12.1995 року у КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» за реєстровим № 1630 у реєстровій книзі 156пр на сторінці 46, підлягає визнанню дійсним.

Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією України та законами України, у тому числі ст.ст. 15, 16 ЦК України та ст.ст. 1, 4, 5 ЦПК України, і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право не визнається. У разі доведення в установленому законодавством порядку обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, особа має суб`єктивне матеріальне право на їх задоволення.

Суд вважає, що позивачі позбавлені з урахуванням викладених причин розпорядитися належним їм майном, таким чином цей спір підлягає розгляду судом, а за результатами такого розгляду встановлено, що позов щодо визнання договору дійсним є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 47 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.), ст.ст. 10, 15, 16, 220, 319, 321, 328, 638, 655 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 19, 76-81, 89, 141, 223, 247, 258, 259, 263, 265, 268, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_3 ( останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_4 (останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_5 (останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_6 (останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 ), третя особа: Одеська універсальна біржа GIP (м. Одеса, вул. Гоголя, 12), про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним задовольнити.

Визнати дійсним договір № 95/2005 купівлі-продажу нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 , що складається з двох кімнат житловою площею 34,5 кв.м, загальною площею 56,6 кв.м, укладений між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , та ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на Одеській універсальній товарній біржі GIP 06.12.1995 року, зареєстрований 08.12.1995 року у КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» за реєстровим № 1630 у реєстровій книзі 156пр на сторінці 46.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч. 1 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення суду складено 08.09.2025 року.

Суддя Домусчі Л.В.