Ухвала

10 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 752/7724/25

провадження № 61-9140ск25

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крат В. І. розглянув касаційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Запорізькій області на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 08 квітня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 червня 2025 року у справі за заявою Головного управління Державної податкової служби у Запорозькій області, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , акціонерне товариство «Сенс Банк», про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2025 року Головне управління Державної податкової служби у Запорізькій області (далі - ГУ ДПС у Запорізькій області) звернулось з заявою про розкриття інформації, що містить банківську таємницю.

Заява мотивована тим, що ГУ ДПС у Запорізькій області отримало відомості від державного реєстратора про припинення з 31 серпня 2024 року підприємницької діяльності платника податків - фізичною особою ОСОБА_1 .

Підставою для зняття фізичної особи-підприємця з обліку у відповідному контролюючому органі є відомості про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем за її рішенням, або за судовим рішенням, або у разі її смерті, або оголошення її померлою, або визнання її безвісно відсутньою, а також відомості відповідної реєстраційної картки. Після державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізична особі продовжує обліковуватись у контролюючих органах як фізична особа - платник податків, яка отримувала доходи від провадження підприємницької діяльності.

На підставі наказу ГУ ДПС у Запорізькій області від 05 лютого 2025 року № 212-п та направлення від 11 лютого 2025 року № 342, виданих ГУ ДПС у Запорізькій області, з 11 лютого 2025 року розпочалась документальна позапланова виїзна перевірка ППФО ОСОБА_1 . Копію наказу про проведення перевірки вручено особисто під підпис 12 лютого 2025 року.

Фахівцями відділу планових перевірок оподаткування фізичних осіб управління оподаткування фізичних осіб на початку перевірки 12 лютого 2025 року ППФО ОСОБА_1 було вручено особисто під підпис запит про надання інформації та документального підтвердження від 11 лютого 2025 року, що пов`язані з предметом перевірки за період з 23 червня 2024 року по 31 серпня 2024 року, в якому містить перелік документів, в тому числі банківські виписки, які станом на дату завершення перевірки 17 лютого 2025 року, а також на дату реєстрації акту перевірки 24 лютого 2025 року платником не надані.

Заявник склав акти щодо надання документів до перевірки не в повному обсязі від 17 лютого 2025 року № 429/08-01-24-08/ НОМЕР_1 та від 24 лютого 2025 року № 498-08-01-24-08/.

Також, 17 лютого 2025 року ППФО ОСОБА_1 було направлено запит про надання інформації та документального підтвердження від 17 лютого 2025 року № 6970/6/08-01-24-08-03 щодо надання документів та інформації, що пов`язані з предметом перевірки за період з 23 червня 2024 року по 31 серпня 2024 року рекомендованим листом з повідомлення про вручення.

ППФО ОСОБА_1 для проведення перевірки станом на дату звершення перевірки 17 лютого 2025 року, а також на дату реєстрації цього акту перевірки 24 лютого 2025 року не надані пояснення та документи, перелічені у вищезазначених запитах, в тому числі банківські виписки.

Відповідно до інформаційних даних АІС «Податковий блок» платник податків - фізична особа ОСОБА_1 для проведення розрахунків використовувала банківський рахунок № НОМЕР_2 , відкритий в АТ «Сенс Банк».

Посилаючись на те, що для повної та всебічної перевірки правильності формування показників декларацій платника єдиного податку за 2024 рік та з метою недопущення втрат бюджетів в умовах дії воєнного стану, ГУ ДПС у Запорізькій області просило зобов`язати АТ «Сенс Банк» надати інформацію, в паперовому або електронному вигляді про обсяг та рух коштів по рахунках ППФО ОСОБА_1 , а саме інформацію про рух коштів на рахунковому рахунку НОМЕР_2 за період з 23 червня 2024 року по 31 серпня 2024 року в розрізі контрагентів з наданням, дат проведення операцій, сум та призначень платежів, найменувань, кодів ЄДРПОУ.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 08 квітня 2025 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 19 червня 2025 року, в задоволенні заяви Головного управління ДПС у Запорізькій області відмовлено.

Судові рішення судів мотивовано тим, що:

за змістом статті 348 ЦПК України у заяві про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичної або фізичної особи має бути зазначено обґрунтування необхідності та обставини, за яких вимагається розкрити інформацію, що містить банківську таємницю, щодо особи, із зазначенням положень законів, які надають відповідні повноваження, або зазначенням прав та інтересів, які порушено;

згідно з частиною другою статті 350 ЦПК України, якщо під час судового розгляду буде встановлено, що заявник вимагає розкрити інформацію, яка містить банківську таємницю, щодо юридичної або фізичної особи без підстав і повноважень, визначених законом, то суд ухвалює рішення про відмову у задоволенні заяви;

аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що однією з істотних умов договору банківського рахунка є гарантування банком збереження банківської таємниці. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 646/3518/19 (провадження № 61-196св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 761/21850/19 (провадження № 61-8131св21) та від 08 грудня 2021 року у справі № 686/4972/21 (провадження № 61-10767св21), від 23 березня 2023 року у справі № 752/18896/21 (провадження № 61-1578св23), від 13 червня 2023 року у справі № 752/18344/21 (провадження № 61-12155св22), від 24 квітня 2023 року у справі № 758/6507/18 (провадження № 61-10185св 22), що спростовує доводи касаційної скарги про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

заявник, як контролюючий орган, не довів існування обставин, за яких перевірка була неможливою або існувала інша об`єктивна потреба у розкритті інформації, яка містить банківську таємницю, відносно ФОП ОСОБА_1 . Крім того, встановлено, що позапланова виїзна перевірка фінансово-господарської діяльності платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 була проведена, про що складено акт від 24 лютого 2025 року №498/08-01-24-08/ НОМЕР_1 . Схожий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2023 року у справі № 758/6507/18 (провадження № 61-10185св22).

Головне управління Державної податкової служби у Запорізькій області 17 липня 2025 року через підсистему Електронний суд подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 08 квітня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 червня 2025 року (повне судове рішення складено 20 червня 2025 року).

Ухвалою Верховного Суду від 04 серпня 2025 року касаційну скаргу залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків, зокрема, вказати підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав), обґрунтувати неправильне застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права і надати уточнену касаційну скаргу.

Особою, яка подала касаційну скаргу, на виконання ухвали Верховного Суду від 04 серпня 2025 року подано матеріали на усунення недоліків, зокрема уточнену касаційну скаргу, у якій особа, яка подала касаційну скаргу, просить скасувати рішення суду першої інстанції і постанову суду апеляційної інстанції і ухвалити нове рішення про задоволення заяви.

В уточненій касаційній скарзі підставою, на якій подається касаційна скарга, ГУ ДПС у Запорізькій області зазначає неправильне застосування норм матеріального права та що існує необхідність відступлення від висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України). Обґрунтовуючи указану підставу касаційного оскарження, ГУ ДПС у Запорізькій області зазначає, що необхідно відступити від висновків викладених в постановах Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 646/3518/19, від 01 листопада 2021 року у справі № 761/21850/19, від 08 грудня 2021 року у справі № 686/4972/21, від 23 березня 2023 року у справі № 752/18896/21, від 13 червня 2023 року у справі № 752/18344/21, від 24 квітня 2023 року у справі № 758/6507/18, на які посилається апеляційний суд у постанові від 19 червня 2025 року. У зазначених постановах Верховного Суду надано наступний висновок: «згідно з частиною другою статті 350 ЦПК України, якщо під час судового розгляду буде встановлено, що заявник вимагає розкрити інформацію, яка містить банківську таємницю, щодо юридичної або фізичної особи без підстав і повноважень, визначених законом, то суд ухвалює рішення про відмову у задоволенні заяви. … У зв`язку з цим у разі, якщо підставою звернення до суду, зокрема, органу державної податкової служби із заявою про розкриття банківської таємниці, є дії порушника податкового законодавства і стосовно таких дій для цих органів відповідними спеціальними законами передбачений спосіб реагування, то суд не має підстав для задоволення заяви. Винятком є обґрунтовані посилання заявника на неможливість вчинення ним дій відповідно до способів реагування, передбачених зазначеними законами. Зокрема, це можуть бути обґрунтовані посилання з поданням відповідних доказів про те, що особа, щодо якої вимагається розкриття банківської таємниці, не знаходиться за місцем своєї реєстрації; підтверджена неможливість вручення повідомлення з копією наказу про проведення документальної перевірки, тощо…». В цьому випадку ОСОБА_1 навмисно ігнорує податковий орган та не надає інформацію в порушення пункту 85.2 статті 85 ПК України що платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки, але в даному випадку платник податків порушив вищезазначені норми ПК України, та так і не надав всі необхідні документи для проведення перевірки. ГУ ДПС у Запорізькій області вважає, що необхідно відступити від таких висновків Верховного Суду щодо застосування частини 2 статті 350 ЦПК України, оскільки інформація щодо розкриття банківської таємниці, яка запитується за період із 23 червня 2024 року по 31 серпня 2024 року в установі банку із зазначення контрагентів, а також сум операцій, призначення платежів, які подавались до банку, яка буде використана при проведені перевірки та забезпечить недопущення втрат бюджету в умовах дії воєнного стану.

Касаційна скарга підлягає поверненню з таких мотивів.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Тлумачення вказаних норм ЦПК України дозволяє зробити висновок, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених в пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, на підставі пункту 2 частини другої статті 389 ЦПК України, має бути в касаційній скарзі мотивовано необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Необхідність відступу від усталених висновків, може зумовлювати, зокрема: наявність фундаментальної помилки в правозастосуванні чи наявність висновків суду касаційної інстанції, які прямо суперечать один одному; встановлення глибоких та довгострокових розходжень у судовій практиці, а також наявність обґрунтованих припущень, що аналогічні проблеми неминуче виникатимуть у майбутньому; наявність різних наукових підходів до вирішення конкретних правових питань у схожих правовідносинах тощо (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року в справі № 671/22/19 (провадження № 61-9511сво19)).

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Про повернення касаційної скарги постановляється ухвала (частина шоста статті 393 ЦПК України).

Аналіз уточненої касаційної скарги свідчить, що у ній відсутнє вмотивоване обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні. Сама по собі вказівка на необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах не свідчить про обґрунтування особою, яка подала касаційну скаргу, підстав касаційного оскарження та не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України). Тому ГУ ДПС у Запорізькій області не виконано вимог ЦПК України при поданні касаційної скарги щодо наведення підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 2 частини другої статті 389 ЦПК України, і згідно пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України, касаційна скарга підлягає поверненню.

Крім цього, повернення касаційної скарги не є перешкодою у доступі до правосуддя, оскільки повернення касаційної скарги не обмежує право ГУ ДПС у Запорізькій області в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до Верховного Суду.

Керуючись статтями 260, 389, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Запорізькій області на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 08 квітня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 червня 2025 року повернути.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат