Провадження № 2/752/163/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

03 липня 2025 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Плахотнюк К.Г.,

за участі секретаря судового засідання: Солодовник Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю,-

в с т а н о в и в:

У вересні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 35,9 кв. м, житловою площею 18,9 кв. м, яка зареєстрована за ОСОБА_2 .

На обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що вона прийняла спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 брата ОСОБА_3 до складу якої увійшла, в тому числі й квартира АДРЕСА_1 , яку він успадкував після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 матері ОСОБА_4 . Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19.09.2017 року за відповідачем ОСОБА_2 визнано право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування належного ОСОБА_4 майна. Оскільки після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_3 прав на їх частку ніхто не заявляв, то в період з 2001 року до 2016 року власниками вказаного житлового приміщення вважалися її брат ОСОБА_3 , як спадкоємець після смерті своєї матері та вона, як спадкоємець після смерті останнього, які понад 15 років добросовісно, відкрито та безперервно володіли вказаним нерухомим майном та утримували квартиру як свою особисту власність, а також були впевнені, що на це майно не претендує інша особа, у зв`язку із чим, вважає, що набула право власності на нього.

При цьому, з огляду на той факт, що вона до теперішнього утримує вказане житлове приміщення, однак відповідач вимагає сплати компенсації за належну їй 1/2 частку, вартість якої не відповідає дійсній вартості майна та перешкоджає нотаріальному посвідченню правочину відчуження частки квартири, позивач вимушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав на нерухоме майно - спадкову квартиру шляхом визнання її власником за набувальною давністю.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. від 02.04.2021 року, після усунення недоліків позовної заяви, відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання (т. 1, а.с. 33). Відповідачу був наданий строк для надання відзиву.

21.07.2021 року до суду від представника відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на вказану позовну заяву, в якому ОСОБА_5 просить у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що ОСОБА_1 заволоділа спірним житловим приміщенням на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.12.2011 року, яке визнано недійсним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19.09.2017 року та з часу заволодіння позивачем спірним майном та до моменту звернення до суду із вказаним позовом не пройшли визначені ч. 1 ст. 344 ЦК України строки; позивач знала про неправомірність заволодінням майном, оскільки станом на 08.05.2011 року власник іншої 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_6 подав заяву про прийняття вказаного нерухомого майна у спадщину; ОСОБА_1 вчиняються перешкоди відповідачу в користуванні належною їй 1/2 часткою квартири АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 40-44).

Ухвалою суду від 21.07.2021 року витребувано з Другої київської державної нотаріальної контори належним чином засвідчену копію матеріалів спадкової справи № 622/2011, відкритої після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (т. 1, а.с. 92-93).

10.08.2021 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача на вказану позовну заяву, в якому ОСОБА_1 вказує, що в зв`язку з відсутністю будь-яких претензій від відповідача, період володіння 1/2 часткою спірної квартири починається з 10.09.2001 року включно по 16.02.2020 року (час реєстрації права власності за відповідачем), тобто понад 18 років відкритого, безперервного володіння нерухомим майном та саме після вказаного строку та реєстрації за відповідачем права власності на спірне майно виник спір щодо нього між сторонами; ОСОБА_3 та її не було повідомлено по будь-які заяви щодо спірного майна та ними виконувалися і виконуються обов`язки по утриманню вказаної нерухомості, проведено ремонт, що значно збільшило її вартість (т. 1, а.с. 96-98).

20.10.2021 року від представника відповідача ОСОБА_2 надійшли заперечення, в яких ОСОБА_5 зазначає, що позивач з 10.09.2001 року проживала в квартирі АДРЕСА_1 разом зі своїм братом та ОСОБА_3 та його бабою ОСОБА_7 , яким належало по 1/2 частці вказаного житлового приміщення, що встановлено рішенням суду в справі № 752/20747/15-ц від 19.09.2017 року, та спростовує посилання ОСОБА_1 на добросовісність заволодіння чужим майном; звертаючись до суду із вказаним позовом, ОСОБА_1 просить визнати її власником квартири АДРЕСА_1 , тобто скасувати висновки, викладені в рішенні Голосіївського районного суду м. Києва в справі № 752/20747/15-ц від 19.09.2017 року (т. 1, а.с. 157-161).

Ухвалою суду від 20.06.2022 року витребувано з Корсунь-Шевченківської державної нотаріальної контори копію матеріалів спадкової справи № 315 від 26.05.2004 року, відкритої після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 (т. 1, а.с. 173-174).

Ухвалою суду від 25.07.2023 року закрито підготовче провадження та призначено вказану справу до судового розгляду по суті (т. 1, а.с. 215).

В судовому засіданні сторони відсутні, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідач про причини неявки суд не повідомила.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд доходить наступного висновку.

Судом встановлено, що 27.12.2011 року Друга київська державна нотаріальна контора видала ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом майна ОСОБА_3 , 1993 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що складається з квартири АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_4 , матері померлого, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцем якої був її син ОСОБА_3 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав, на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, виданого 02.03.2002 року Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації. ОСОБА_1 здійснила 13.01.2012 року реєстрацію права власності на вказане нерухоме майно (т. 1, а.с. 5,6).

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва в справі № 752/20747/15-ц від 19.09.2017 року визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 27.12.2011 року про те, що спадкоємцем майна, зокрема 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , 1993 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його сестра ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , видане державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори Костенко Л.Ю., зареєстроване в реєстрі за № 11-1913. Визнано в порядку спадкування за законом за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 35 кв. метрів, житловою площею 18,90 кв. м (т. 1, а.с. 7-10,10 зворот).

Вказане рішення суду набрало законної сили.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

11.02.2020 року відповідачем ОСОБА_2 на підставі рішення Голосіївського районного суду м. Києва в справі № 752/20747/15-ц від 19.09.2017 року здійснено державну реєстрацію права власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 11).

Також судом з`ясовано, що ОСОБА_2 , як співвласник квартири АДРЕСА_1 , 21.02.2020 року направила ОСОБА_1 як іншому співвласнику вказаного житлового приміщення повідомлення про намір відчужити належну їй 1/2 частку зазначеної квартири за ціною 22 500,00 доларів США (еквівалент 545 625,00 грн) (т. 1, а.с. 12, 12 зворот).

28.03.2020 року позивачем направлено відповідь ОСОБА_2 в якій зазначено про невідповідність вказаної у повідомленні про відчуження ціни дійсній вартості нерухомого майна (т. 1, а.с. 23,23 зворот).

Крім того, з рахунків на сплату вбачається, що на квартиру АДРЕСА_1 в листопаді 2010 року, грудні 2011 року, січні 2012 року, грудні 2013 року, грудні 2014 року, жовтні 2015 року, січні 2016 року, жовтні 2017 року, листопаді 2018 року та лютому 2019 року нараховувалася оплата за житлово-комунальні послуги та передавалися показники лічильників за холодне та гаряче водопостачання, водовідведення (т. 1, а.с. 15-17).

10.08.2020 року позивачем сплачено 218,37 грн внесків за утримання будинків (внески) квартири АДРЕСА_1 ; 3,49 грн - за витрати ЖБК та 13,00 грн за відновлення працездатності домофонної системи (т. 1, а.с. 17 зворот).

При цьому, встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва в справі № 752/13481/20 від 28.09.2020 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 03.02.2021 року усунуто перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення ОСОБА_2 у дану квартиру (т. 1, а.с.45-49, 50-52).

Згідно із звітом про оцінку майна за замовленням ОСОБА_1 , дата оцінки - 10.09.2001 року, оціночна вартість квартири АДРЕСА_1 становить 67 000,00 грн (а.с. 58-72).

З копії спадкової справи № 622/2011, заведеної після майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , що надійшла на виконання ухвали суду від 21.07.2021 року про витребування доказів, вбачається, зокрема, що: 02.09.2011 року ОСОБА_1 та ОСОБА_8 , кожен зокрема, звернувся до Другої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно брата та сина ОСОБА_3 ; квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності від 02.03.2002 року, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та, яка проживала та була зареєстрована в указаному житловому приміщенні з 20.09.1988 року до моменту смерті; в квартирі АДРЕСА_1 була зареєстрована ОСОБА_1 з 22.07.1997 року, а також були зареєстровані та проживали ОСОБА_3 з 31.05.1993 року та ОСОБА_8 з 15.04.1997 року (т. 1, а.с. 101-156).

Як вбачається з копії спадкової справи № 315/2004 заведеної Корсунь- Шевченківською державною нотаріальною конторою після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 , що надійшла до суду на виконання ухвали від 20.06.2022 року про витребування доказів, із заявою про прийняття спадщини за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 матері ОСОБА_7 звернувся ОСОБА_6 . Згідно із заповітом від 05.06.2002 року ОСОБА_7 на випадок своєї смерті зробила розпорядження, в тому числі на належну їй 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , яку заповіла ОСОБА_6 (т. 1, а.с. 185-201).

Між сторонами у справі, як співвласниками квартири АДРЕСА_1 існує спір щодо користування та розпорядження вказаним житловим приміщення, в зв`язку із чим позивач, вважаючи, що вона протягом 18 років відкрито та безперервно володіє вказаним нерухомим майном, утримує його, та на даний час їй належить 1/2 частка цієї кватири, претендує на належну відповідачу 1/2 частку цього ж самого житлового приміщення, зазначаючи, що нею дотримано умов для набуття права власності за набувальною давністю, які передбачені ч. 1 ст. 344 ЦК України.

Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до приписів ч. ч. 1,4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ст. ст. 15, 16 ЦК України, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник, або особа, яка вважає себе власником майна, якщо попередній власник не відомий - орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Таким чином, виходячи зі змісту ст. 344 ЦК, обставинами, які мають в сукупності значення для справи і які повинен довести позивач, є такі: добросовісність володіння; відсутність інших осіб, які претендують на це майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності; відкритість, давність, безперервність володіння; те, що майно може бути об`єктом набувальної давності.

В постанові від 15.11.2022 року в справі № 293/1061/21 Верховний Суд зазначив, що за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Щодо добросовісності заволодіння позивачем спірним об`єктом та безтитульності володіння, то, суд зазначає, що норми ст. 344 ЦК України про набувальну давність не підлягають застосуванню, а право власності за давністю володіння не може пред`явити законний володілець, тобто особа, яка володіє майном з волі власника і завжди знає хто є власником, оскільки у такого володільця право на чуже майно має похідний та обмежений характер, а право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника.

Як зазначає сам позивач, спірне майно належало їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.12.2011 року, яке рішенням Голосіївського районного суду м. Києва в справі № 752/20747/15-ц від 19.09.2017 року визнано недійсним на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , та право власності на вказану частку визнано за відповідачем.

Отже, позивач фактично користується спірним майном на законних підставах, як власник 1/2 його частки, яка належить ОСОБА_1 в порядку спадкування.

Перебування частки спірного майна у власності позивача не є підставою правомірності (добросовісності) набуття права власності на спірний об`єкт в цілому в розумінні ст. 344 ЦК України, оскільки ОСОБА_1 обізнана про наявність у відповідача права власності на іншу 1/2 частку цієї ж квартири АДРЕСА_1 , а добросовісність володіння, яка є передумовою для визнання права власності на майно за набувальною давністю передбачає, що особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

При цьому, позивачем не спростовано встановлені судом вище обставини, що відповідач є власником зазначеної частки спірної квартири, право власності на яку ОСОБА_2 набула в порядку і спосіб, які передбачені нормами ЦК України (на підставі рішення Голосіївського районного суду м. Києва в справі № 752/20747/15-ц від 19.09.2017 року), і відповідач від своєї власності у встановленому законом порядку не відмовлялася, що також виключає можливість визнання за позивачем права власності на належне відповідачу спірне майно за набувальною давністю.

Також посилання сторони позивача як на підставу визнання права власності в порядку ст. 344 ЦК України - не користування ОСОБА_2 спірним житловим приміщенням є безпідставними, оскільки остання взагалі не визнає права власності позивача на частку у спадщині, чинить їй перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 , що підтверджується, зокрема й рішенням Голосіївського районного суду м. Києва в справі № 752/13481/20 від 28.09.2020 року. До того ж, сам по собі факт не проживання відповідача в квартирі, законним власником якої вона є не може бути підставою для визнання за позивачем права власності за набувальною давністю.

Крім того, не мають правового значення і доводи позивача про те, що лише вона самостійно здійснює утримання квартири, сплачує комунальні послуги, проводить ремонт, а також, що запропонована відповідачем ціна продажу належної їй 1/2 частки квартири не відповідає дійсній ринковій ціні, оскільки такі обставини не є предметом доказування в указаній справі та не впливають на наявність правових підстав для визнання права власності на майно за набувальною давністю. Водночас, в такому випадку позивач, як співвласник, вправі заявити відповідні вимоги до ОСОБА_2 , як іншого співвласника, про відшкодування частини здійснених витрат, а також самостійно визначити ринкову вартість частки спірного нерухомого майна.

Викладене вище дає суду підстави для висновку, що правові підстави для визнання за позивачем права власності на частку квартири за набувальною давністю відсутні, а тому позов задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. ст. 2, 12, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 );

Відповідач: ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ).

Суддя К.Г. Плахотнюк