Провадження № 2/554/543/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2025 року м. Полтава

Шевченківський районний суд міста Полтави у складі: головуючого судді Бугрія В.М., за участю секретаря судових засідань Снігур В.В., за участю представника відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Шевченківська районна у місті Полтаві рада, як орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей про визначення місця проживання малолітньої дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із завою про визначення місце проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із ОСОБА_3 , за адресою АДРЕСА_1 .

Позовна заява мотивована тим, що позивач з ОСОБА_4 проживали без реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_5 , про що Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного регіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) зроблений актовий запис №838. В свідоцтві про народження дитини серія НОМЕР_1 у графі «батько» зазначений ОСОБА_3 . З серпня вересня відповідачка добровільно залишила сина на позивача і пішла жити окремо. ОСОБА_5 постійно проживав разом батьком і зареєстрований за його місцем реєстрації в квартирі АДРЕСА_2 . Коштів на утримання сина відповідачка не дає, участі в житті і вихованні дитини не приймає. З літа 2019 року відповідачка періодично почала спілкуватися з сином, з 2019 року виїджала з ним за кордон. Позивач як батько давав на це згоду.

ОСОБА_3 має постійне місце проживання та стабільну заробітну плату, забезпечений житлом на праві сумісної власності.

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 12 листопада 2020 року, службою в справах дітей Шевченківського комітету районної ради міста Полтави визначено, що в квартирі АДРЕСА_2 проживає ОСОБА_6 (бабуся), ОСОБА_3 (батько), ОСОБА_5 (дитина), умови проживання відповідають санітарно-гігієничним вимогам та матеріально- побутовим умовам.

Дитина забезпечена окремою кімнатою, особистим ліжком, місцем гри та навчання, забезпечений всім необхідним (одяг по сезону, взуття), предметами особистої гігієни. Стосунки - дружні, сімейні.

10 жовтня 2020 року відповідачка повідомила позивача, що вона забере сина і не поверне його доти поки не переведе його в інших дошкільний заклад, як їй зручно.

Позивач заперечував проти зміни дошкільного закладу, так як дитині комфортно в цьому дошкільному закладі, і він не хотів переходити до іншого.

На фоні постійних конфліктів з відповідачкою дитина стала знервована, постійно плаче і просить, щоб позивач більше не відпускав до відповідачки.

Не дивлячись що позивач чоловік, але більшу частину часу виховання сина займався він.

Тому звернувся в суд і просить задовольнити позов в повному обсязі.

Ухвалою Шевченківського (Октябрського) районного суду міста Полтава від 16 грудня 2020 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання.

19.01.2021 року від відповідача надійшла зустрічна позовна заява, де просила визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом із матір?ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В обґрунтуванні позову вказувала про цілий ряд обставин, які змушують ОСОБА_4 , звернутися до суду з цим зустрічним позовом про визначення місця проживання дитини з матір`ю, оскільки вона категорично не згодна з тим, щоб їхній малолітній син проживав з батьком, ОСОБА_3 , та його 71 річною матір`ю, ОСОБА_6 в квартирі загальною площею 48,5 кв.м., де вже живуть двоє дорослих осіб різної статі з наступних підстав.

В 2004 році ОСОБА_4 поступила навчатись до вищого навчального закладу Полтавської обласної ради «Полтавське музичне училище імені М.В. Лисенка» де познайомилась з відповідачем ОСОБА_3 .

У 2008 році ОСОБА_4 закінчила з відзнакою Комунальний вищий навчальний заклад Полтавської обласної ради «Полтавське музичне училище імені М.В.Лисенка» за спеціальністю «Музичне мистецтво». Цього ж року поступила до Всеросійського державного університету кінематографії ім. С.А. Герасимова за спеціальністю «Менеджмент організації».

З 2011 року навчаючись на третьому курсі Всеросійського державного університету кінематографії ім. Герасимова, після нетривалого спілкування у соціальних мережах ОСОБА_4 почала спільно проживати із ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу, як жінка та чоловік однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала на праві власності його матері ОСОБА_6 , що також мешкала в цій квартирі разом з ними.

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 народила від ОСОБА_3 сина ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження.

З липня 2019 року через численні сварки, непорозуміння фактичні шлюбні відносини було припинено і вони перестали спільно проживати та вести спільне господарство, а відповідачка переїхала жити до своєї матері ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_3 . При цьому, продовжили спільно піклуватись та виховувати малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Просили визначити місце проживання дитини разом з його матір`ю з огляду на наступне.

Відповідач працює продюсером філії акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» «Полтавська регіональна дирекція «ЛТАВА».

За місцем роботи характеризується позитивно (копія характеристики від 12.11.2020 року № 04.1-11/3464 додається).

Відповідно до довідки про доходи, виданої 11.01.2021 року № 1 філією акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» «Полтавська регіональна дирекція «ЛТАВА», загальна сума отриманих доходів за період з липня 2020 року по грудень 2020 року становить 270000,00 грн.

Робота продюсером філії є єдиним місцем роботи із фіксованим графіком, в який, в разі необхідності і потреб дитини має можливість і повноваження вносити зміни.

Місце реєстрації це квартира АДРЕСА_4 , яка належить їй на праві особистої приватної власності у квартирі, окрім неї більше ніхто не зареєстрований та не проживає, а дитина дійсно забезпечена окремою дитячою кімнатою з окремим ліжком, письмовим столом, іграшками та всім необхідним для забезпечення його здорового розвитку.

Вказане підтверджується правовстановлюючими документами.

Відповідно до характеристики на вихованця Полтавського НВК (ЗНЗ-ДНЗ) № 16 ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 від 05.11.2020 року вих. № 351, ОСОБА_8 відвідує дошкільне відділення НВК № 16 з 03.09.2018 року. На даний час відвідує старшу групу № 1 «Квіточка». Дитина має середній рівень досягнень за освітніми лініями програми «Дитина». Розвиток елементарних математичних здібностей не в достатній мірі відповідає вікові дитини. На достатньому рівні розвинене наочно-образне мислення. Розвиток зв`язного мовлення та звуковимови не відповідає вікові дитини. Використовує прості речення. Має словниковий запас в межах норми. Переважає монологічне мовлення. До занять не завжди проявляє інтерес.

Згідно з довідкою вих. № 352 від 05.11.2020 року Полтавського НВК (ЗНЗ-ДНЗ) № 16 про кількість відвіданих днів вихованцем дошкільного відділення ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 з 03.02.2020 року по 05.11.2020 року ОСОБА_5 був присутній в дитячому садочку з лютого по листопад 2020 року всього 26 днів, 125 днів був відсутній по різним причинам основними з яких є сімейні обставини та 61 день, у зв`язку із дистанційним навчанням через COVID-19.

Вважає, що визначення місця проживання сина з нею буде відповідати найкращому забезпеченню інтересів дитини, оскільки вона належним чином виконує свої материнські обов`язки, має самостійних дохід, який дозволяє кожного року возити дитину за кордон для відпочинку та оздоровлення, належні умови для проживання дитини, піклується про її фізичне та духовне виховання, відвідувала свята за участю дитини, виховувала сина в атмосфері турботи та любові в тому числі до його батька.

25.01.2021 року від відповідачки надійшов відзив на позов, в обгрунутванні якого вказувала, що частина обставин, зазначена ОСОБА_3 в позовній заяві не має відношення до їхнього з ним спільного життя. В результаті чого твердження, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, що син, ніби то, має більшу прихильність до нього, що вона не переймається матеріальним утриманням дитини, а мати позивача бере активну участь у вихованні дитини є надуманими і по своїй суті та змісту дослівними цитатами підстав іншого позову по зовсім іншій справі, викладені в позові з метою надати, хоч якогось правового змісту абсолютно необґрунтованому позову.

05.04.2021 року від позивача надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, де просили відмовити у задоволенні зустрічної позовної заяви, так як треба враховувати найкращі інтереси дитини. Відповідачка покинула дитину ще малою. Позивачці ніхто не перешкоджав займатися розвитком сина, приймати участь у житті дитини. Позивачка в своїх діях керується лише своїми інтересами і ніяким чином не діє в інтересах малолітнього сина. Просив відмовити у задоволенні позову.

21.04.2021 року ухвалою суду зобов`зано орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради надати до Шевченківського районного суду міста Полтави висновок щодо визначення місця проживання дитини ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

17.08.2021 року до суду надійшов висновок про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_4 .

24.12.2021 року ухвалою суду призначено судово-психологічну експертизу та направлено цивільну справу на експертизу. Провадження по справі зупинено до проведення експертизи.

08.09.2023 року до суду повернулася цивільна справа після експертизи.

08.09.2023 року ухвалою суду поновлено провадження по справі та призначено судове засідання.

04.04.2024 року ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

Позивач та його представник у судове засідання не прибули, належним чином повідомлені про судове засідання.

В судовому засіданні представники відповідача у задоволенні первісного позову просили відмовити, а зустрічний позов задовольнити.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без участі.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

За змістом п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п.1 ст.9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч.1 ст.3 Конвенції).

Частиною 1 ст.8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно з ч.1 ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Частинами 6, 8 ст.7 СК України визначено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Приписами ч.1 ст.9 СК України визначено, що подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства.

Відповідно до положень ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Стаття 141 СК України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Також суд враховує вимоги статті 51 Конституції України, згідно якої кожному із подружжя гарантуються рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї, а також частину шосту статті 7 СК України, відповідно до якої рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин, що узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» («Sommerfeld v. Germany») від 08 липня 2003 року, «Цаунеггер проти Німеччини» («Zaunegger v. Germany») від 03 грудня 2009 року).

Відповідно до ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (ч.1 ст.161 СК України).

Тлумачення ч.1 ст.161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

При цьому орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, §54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Відповідно до положень частини першої статті 3, частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27.02.1991, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Зазначених висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, в якій вона відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Суд також враховує висновок Верховного Суду, відображений у постанові від 15.01.2020 по справі №148/1555/17, за яким рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин справи, а вже тільки потім права батьків. Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновок органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Суд, оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, враховує обставини життя батька, матері, малолітньої дитини, наявність житла у кожного з батьків, де створено належні умови для проживання дитини, наявність стабільного доходу та постійного місця роботи у обох батьків, позитивні характеристики сторін, відсутність відомостей про негативну поведінку кожного з батьків щодо дитини, позитивне ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан його здоров`я та вважає, що кожен із батьків здатен забезпечити належні умови проживання та виховання дитини, право дитини на здоров`я.

Проте суд при вирішенні цього спору враховує в першу чергу інтереси самого малолітнього ОСОБА_5 , з метою забезпечення його найкращих інтересів з урахуванням його віку, збереження сімейного оточення і підтримання відносин між батьками, ставлення матері до виконання своїх батьківських обов`язків, відсутність обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з матір`ю, вважає за необхідне визначити місце проживання дитини з матір`ю.

Суд також враховує висновок експерта, де вказано умови виховання, які забезпучував і реалізовував ОСОБА_3 , які за умови їх збереження, можуть вплинути на ОСОБА_10 у напрямку формування схильності до співзалежних стосунків, розвитку почуття вини, руйнування спонтанності у висловленні бажань і в поведінці, з мотивацією уникання невдач. Умови виховання, які забезпечує і реалізовує ОСОБА_4 , за умови їх збереження, сприяють емоційному комфорту і оптимальному особистісному формуванню дитини. ОСОБА_5 , з урахуванням вікових особливостей, емоційного стану, індивідуально-психологічних властивостей, рівня розумового розвитку та умов мікросоціального середовища, здатен надавати оцінку відношенню кожного з батьків до нього в частині забезпечення емоційного комфорту чи дискомфорту, забезпечення соціальних і вітальних потреб, а також здатен виявляти прихильність до когось з батьків. Ознак суттєвого цілеспрямованого впливу з боку матері ОСОБА_4 на ОСОБА_11 , щодо його ставлення до батька ОСОБА_3 не встановлено. На ставлення ОСОБА_10 до кожного з батьків, зокрема, до ОСОБА_3 вплинуло зроблене ним порівняння тверджень батька щодо матері як поганої з дійсними умовами проживання і виховання з матір?ю. З огляду на віковий розвиток особистісної і когнітивної сфери підекспертного, неможливо говорити про його волевиявлення. Ознак цілеспрямованого впливу ОСОБА_4 на її сина ОСОБА_11 , яке було б спрямоване на повну заборону спілкування із батьком, розмов про батька та навіювання ОСОБА_12 щодо негативних властивостей ОСОБА_3 не виявлено. Малолітній ОСОБА_8 сприймає як дім місце, де він живе з близькою для нього людиною, на час дослідження це гуртожиток для біженців в Королівстві Нідерланди. На час проведення експертного обстеження ОСОБА_8 бажає проживати з матір?ю з огляду на емоційно комфортне спілкування і багатство нових вражень, ОСОБА_13 не відкидає категорично зустрічі з батьком, і не погоджується на неї. З огляду на вікові особливості особистісного розвитку ОСОБА_11 питаня щодо його бачення (тобто, перспективної оцінки) спілкування та проживання з батьками в майбутньому експертом не вирішувалося. Сімейна ситуація, створена ОСОБА_3 в період його гострого конфлікту з ОСОБА_4 (ізоляція ОСОБА_11 од матері, деформація сімейної структури, виключення дитини із освітнього процесу тощо), його індивідуально-психологічні особливості та особливості його виховної поведінки негативно вплинули на емоційний стан, психічний розвиток та відчуття благополуччя малолітнього ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 . Упродовж існування цілісної сімейної структури ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та упродовж часу коли ОСОБА_8 жив у тата і у матері згідно домовленості батьків, індивідуально-психологічні особливості ОСОБА_3 не мали негативного впливу на емоційний стан і розвиток його сина ОСОБА_11 . Оцінка сімейної ситуації малолітнім ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 залежить від впливу дорослих, які його оточують, зокрема, і від впливу з боку батька ОСОБА_3 . Малолітній ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , з урахуванням його вікових особливостей, емоційного стану, індивідуально-психологічних властивостей, рівня розумового розвитку та умов мікросоціального середовища здатен надавати оцінку відношенню кожного з батьків до нього в частині забезпечення психічного і фізичного комфорту й основних соціальних і вітальних потреб. ОСОБА_13 спроможний виявляти прихильність до когось з батьків шляхом виявлення бажання спілкування і спільного проведення часу, прийняття або ініціативи фізичного контакту, звернень за допомогою, бажання розповідати про свої досягнення і невдачі. На час експертного обстеження вплив на психічний стан малолітнього ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 його батька ОСОБА_3 мінімальний з огляду на відсутність спілкування з ним. Маніпулятивна поведінка батька ОСОБА_3 мала негативний вплив на психічний стан і розвиток малолітнього ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 . На час експертного обстеження малолітній ОСОБА_5 проживає з матір?ю. Це справило позитивний вплив на його психологічний стан і розвиток. (Т.6, а.с.95-136).

При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частини четверта та шоста статті 19 СК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1. ч.3 ст.12, ч.1,ч.5,ч.6 81 ЦПК України).

Згідно зі ст.ст. 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують, і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

У відповідності до ч.1-ч.3 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)).

Судом встановлено, що ОСОБА_5 проживає разом із матірю за кордоном, орган опіки та піклування надав позитивний висновок про визначення місця проживання ОСОБА_5 , разом із матір`ю, який надав відповідні докази, що вона дбає про якнайкраще забезпечення інтересів дитини, позивач працевлаштована, характеризується позитивно, має місце проживання, де влаштовані всі необхідні умови для проживання та розвитку дитини.

За таких обставин, з урахуванням пріоритетності інтересів дитини, встановивши, що дитина тривалий час проживає разом із матір`ю, суд дійшов висновку про визначення місця проживання ОСОБА_5 з матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , оскільки наведене відповідатиме якнайкращим інтересам дитини.

При цьому суд враховує, що мати безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того, з ким дитина буде проживати, однак при розгляді цієї справи суд не встановив обставин, які б давали підстави для висновку, що проживання дитини з батьком, що фактично приведе до зміни місця проживання та звичного для дитини середовища, матиме позитивний вплив на дитину.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини та Верховного Суду дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

У разі зміни обставин у відносинах сторін спору, визначене у цій справі місце проживання дітей може бути змінене, як за згодою батьків, так і в судовому порядку.

Враховуючи вищевикладене, в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Шевченківська районна у місті Полтаві рада, як орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей про визначення місця проживання малолітньої дитини слід відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю слід задовольнити.

Керуючись ст. ст. 12,13, 19, 81,141, 247, 263-265, 268, 272, 273-276 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Шевченківська районна у місті Полтаві рада, як орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей про визначення місця проживання малолітньої дитини- відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом із матір?ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішення суду може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя В.М.Бугрій