ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2025 року

м. Київ

справа № 138/8/24

провадження № 61-8731св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

судді-доповідача Литвиненко І. В.,

суддів Грушицького А. І., Петрова Є. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Могилів-Подільський відділ державної виконавчої служби у Могилів-Подільському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Пушкарьова Олексія Олексійовича, на постанову Вінницького апеляційного суду від 28 травня 2024 року у складі колегії суддів: Сала Т. Б., Ковальчука О. В., Матківської М. В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Могилів-Подільський відділ державної виконавчої служби у Могилів-Подільському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ

Короткий зміст позовних вимог

В січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № ННМ 821481 від 19 лютого 2019 року, зареєстрований в реєстрі № 396, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І. М. про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») коштів в сумі 4 435 784,03 грн, що виникла внаслідок невиконання/неналежного виконання боржником умов кредитного договору від 18 лютого 2008 року № HMAWGA00007973 в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1, що здійснюється заступником начальника Могилів-Подільського відділу державної виконавчої служби у Могилів-Подільському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (далі - Могилів-Подільського ВДВС у Могилів-Подільському районі Вінницької області Центрально-Західного МРУМЮ (м. Хмельницький)) Салій Л. А.

В обґрунтування вимог вказував, що 19 лютого 2019 року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І. М. видав виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 396, про звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: кв. АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 . Зазначене нерухоме майно на підставі договору від 18 лютого 2008 року № HMAWGA00007973 передане в іпотеку АТ КБ «ПриватБанк».

За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, приватний нотаріус запропонував задовольнити вимоги АТ КБ «ПриватБанк» шляхом перерахування коштів на рахунок банку у загальному розмірі 87 222,15 дол. США, що за курсом НБУ станом на 18 грудня 2018 року становить 4 432 284,03 грн у зв`язку з невиконанням/неналежним виконанням боржником умов кредитного договору від 18 лютого 2008 року № HMAWGA00007973: 30 582,98 дол. США - заборгованість за кредитом; 20 914,01 дол. США - заборгованість за відсотками; 683,44 дол. США - комісія; 35 041,72 дол. США - пеня. Також стягненню підлягають витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису у розмірі 3 500 грн.

17 листопада 2021 року на виконання вказаного виконавчого документа заступником начальника Могилів-Подільського ВДВС у Могилів-Подільському районі Вінницької області Центрально-Західного МРУМЮ (м. Хмельницький) Салій Л. А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 по примусовому виконанню вказаного виконавчого напису.

Позивач вважав, що виконавчий напис вчинено з порушенням норм законодавства, він не відповідає вимогам закону, а тому має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню.

Виконавчий напис вчиняється нотаріусом за наявності двох умов: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; якщо з моменту виникнення права на позасудове вирішення спору не минув строк, передбачений законом.

У даному випадку боржник не мав безспірну заборгованість перед стягувачем. Крім того, нотаріусом не встановлено, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Банк не повідомив нотаріуса про наявність рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області від 23 липня 2015 року у справі

№ 680/242/15-ц.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області рішенням від 05 березня 2024 року позов задовольнив.

Виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І. М., вчинений 19 лютого 2019 року, зареєстрований в реєстрі за № 396 визнав таким, що не підлягає виконанню.

Стягнув з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати у виді судового збору за подання позову у сумі 1 073,60 грн та судові витрати у виді судового збору за подання заяви про забезпечення позову в сумі 536,80 грн.

Стягнув з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 100 000 грн.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що приватний нотаріус при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису не переконався у безспірності вимог стягувача та не перевірив виконання стягувачем вимог підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

При цьому, суд вважав, що позивач довів належними та допустимими доказами витрати на правничу допомогу, які він поніс у зв`язку з розглядом цієї справи, у розмірі 100 000 грн.

Вінницький апеляційний суд постановою від 28 травня 2024 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задовольнив частково.

Рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 05 березня 2024 року в частині стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судових витрат у виді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 100 000 грн скасував та ухвалив в цій частині нове рішення, яким у стягненні витрат на правничу допомогу відмовив.

В іншій частині рішення суду залишив без змін.

Апеляційний суд виходив з того, що нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином як у безспірності розміру заборгованості, з метою погашення якої запропоновано звернути стягнення за виконавчим написом, так і у самому розмірі такої заборгованості.

Доказів щодо обсягу наданих адвокатом Пушкарьовим О. О. послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті, ОСОБА_1 не надав.

Умовами договору визначено, що вартість послуг складає 200 000 грн та сплачується ОСОБА_1 чотирма платежами по 50 000 грн. При цьому, предметом договору за даною угодою є надання ОСОБА_1 правової допомоги з питань захисту прав і представлення інтересів в цивільних справах щодо визнання такими, що не підлягають виконанню виконавчих написів № ННМ 821481 від 19 лютого 2019 року та № ННМ 821482 від 19 лютого 2019 року, вчинених приватним нотаріусом Бондар І. М. про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором. Предметом позову у цій справі є визнання таким, що не підлягає виконанню одного виконавчого напису № ННМ 821481 від 19 лютого 2019 року.

Однак, у договорі про надання правової допомоги від 07 грудня 2023 року не розмежовано, яка сума винагороди сплачується ОСОБА_1 за кожною окремою справою.

Апеляційний суд усвідомлював, що адвокат надавав послуги клієнту, однак, за відсутності детального опису робіт, виконаних адвокатом, та здійснених учасниками справи витрат, необхідних для надання правової допомоги, суд позбавлений можливості застосувати для визначення розміру компенсації принципи співмірності, обґрунтованості та пропорційності таких витрат до предмета спору.

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги

У червні 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Пушкарьов О. О., подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Вінницького апеляційного суду від 28 травня 2024 року, в якій просить оскаржене судове рішення в частині відмови у стягненні з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 100 000 грн скасувати, рішення суду першої інстанції в цій частині залишити в силі.

Наведені в касаційній скарзі доводи містять підстави, визначені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження.

Представник заявника зазначає, що суд апеляційної інстанції не врахував висновки, викладені у додатковій постанові Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі № 923/560/17, у постановах Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 329/766/18, від 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18.

Представник заявника вважає, що наданими ним доказами на підтвердження витрат позивача на правничу допомогу та матеріалами справи, зокрема, позовною заявою, заявою про забезпечення позову, клопотанням про витребування доказів, адвокатськими запитами, підтверджується розмір винагороди адвоката - гонорар у фіксованій сумі 100 000 грн, а також факт отримання позивачем послуг адвоката на виконання укладеного між ними договору про надання правової допомоги в межах розгляду цієї справи.

Відповідач правом подання клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу та доведення їх неспівмірності, при розгляді справи судом першої інстанції, не скористався.

Представник заявника звертає увагу на те, що вартість послуг за надання правової допомоги з питань захисту прав і представництва інтересів позивача щодо визнання такими, що не підлягають виконанню виконавчі написи № ННМ 821481 та № ННМ 821482, становить по 100 000 грн за кожний.

У договорі про надання правової допомоги від 07 грудня 2023 року розмежовано, яка сума винагороди сплачується ОСОБА_1 за кожною окремою справою.

Розмір адвокатських витрат є співмірним, обґрунтованим та пропорційним зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді та щодо предмета спору, відповідає критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру і узгодження з клієнтом.

Відмовляючи у стягненні витрат на правничу допомогу, апеляційний суд допустив надмірний формалізм та непропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.

Узагальнені доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У вересні 2024 року від АТ КБ «ПриватБанк» до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, який Верховний Суд ухвалою від 23 жовтня 2024 року залишив без розгляду.

У вересні 2024 року від представника ОСОБА_1 - адвокат Пушкарьова О. О., до Верховного Суду надійшла відповідь на відзив на касаційну скаргу, в якому просить оскаржене судове рішення в частині відмови у стягненні з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 100 000 грн скасувати, рішення суду першої інстанції в цій частині залишити в силі.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 18 липня 2024 року відкрив касаційне провадження у цій справі та витребував справу із Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області.

02 серпня 2024 року цивільна справа № 138/8/24 надійшла до Верховного Суду.

Верховний Суд ухвалою від 18 серпня 2025 року призначив справу до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Заявник оскаржує постанову Вінницького апеляційного суду від 28 травня 2024 року в частині відмови у стягненні з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 100 000 грн, тому в іншій частині постанову апеляційного суду Верховний Суд не переглядає.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Частинами першою та другою статті 15 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з пунктом третім частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (частини перша, друга статті 137 ЦПК України).

З огляду на положення статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (постанова Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 278/1396/19 (провадження

№ 61-16587св19).

На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правничу допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц, провадження № 14-280цс18).

Згідно із частинами першою та другою статті 182 ЦПК України при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі.

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 20 січня 2025 року у справі № 336/1448/22 (провадження № 61-7275св24).

Водночас колегія суддів звертає увагу, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 (провадження № 14-50цс24), викладено такі висновки щодо вирішення питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу:

«136. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини четверта-шоста статті 137 ЦПК України).

137. Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи (частина третя статті 141 ЦПК України).

138. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).

139. У розумінні умов частин четвертої-шостої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе винятково на підставі клопотання іншої сторони у разі доведення нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

140. Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21.

141. Водночас у частині третій статті 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи.

142. Близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21.

143. У постановах від 19 лютого 2022 року № 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

144. Отже, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково.

145. Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення».

Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, наведеним в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 02 вересня 2020 року та від 10 листопада 2021 року у справі № 329/766/18 (провадження № 61-6627св20).

Колегія суддів не погоджується з висновками апеляційного суду щодо відмови у стягненні витрат на правничу допомогу.

У справі, яка переглядається, суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що у позовній заяві ОСОБА_1 просив стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на його користь витрати з надання правової (правничої) допомоги у розмірі 100 000 грн.

На підтвердження витрат на правничу допомогу до позовної заяви додано:

- копію ордеру серії АР № 1152603 від 08 грудня 2023 року на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 адвокатом Пушкарьовим О. О. у всіх судах України на підставі договору про надання правової допомоги від 07 грудня 2023 року (т. 1 а. с. 117);

- копію договору про надання правової допомоги від 07 грудня 2023 року, укладеного між адвокатом Пушкарьовим О. О. та ОСОБА_1 .

У пункті 1.1 договору зазначено, що за даною угодою адвокат приймає доручення клієнта щодо надання правової допомоги з питань захисту прав і представлення інтересів клієнта в цивільній справі щодо:

- визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису № ННМ 821481 від 19 лютого 2019 року, що вчинений приватним нотаріусом Бондар І. М. про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором;

- визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису № ННМ 821482 від 19 лютого 2019 року, що вчинений приватним нотаріусом Бондар І. М. про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором.

Адвокат надає клієнту наступні послуги: консультування клієнта, ознайомлення з матеріалами справи, визначення правової позиції, складання (написання) позовної заяви та подача її до суду, складання та подання до суду заяви про забезпечення позову, подання адвокатських запитів до органів ДВС та нотаріату, складання інших нормативно-правових документів (пункт 1.2 договору).

Відповідно до пункту 3.1 договору вартість послуг складає 200 000 грн та сплачується клієнтом у наступні кроки: 1) 07 грудня 2023 року - 50 000 грн; 2) 29 грудня 2023 року - 50 000 грн; 3) 25 січня 2024 року - 50 000 грн; 4) 25 лютого 2024 року - 50 000 грн (т. 1 а. с.143-146).

Отже, враховуючи викладене, можна дійти висновку, що договором передбачений гонорар адвоката у фіксованому розмірі 200 000 грн за надання правничої допомоги позивачу фактично у двох справах.

Також з матеріалів справи вбачається, що у позовній заяві зазначений попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. Зокрема, зазначено, що вартість послуги адвоката з представництва в суді та надання правової допомоги становить 100 000 грн.

Інша сторона АТ КБ «ПриватБанк», не скористалося своїм правом на подання заперечень щодо вимог позивача про відшкодування витрат на професійну (правничу) допомогу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 вказувала, що «…гонорар може встановлюватися у формі:

- фіксованого розміру,

- погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару). Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

Неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України».

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що наданими представником позивача доказами на підтвердження витрат позивача на правничу допомогу та матеріалами справи підтверджується складання та звернення адвоката з позовною заявою, заявою про забезпечення позову, клопотанням про витребування доказів, заявою про долучення документів до матеріалів справи, звернення з адвокатськими запитами до відповідних органів, а отже підтверджений факт отримання позивачем послуг адвоката на виконання укладеного ними договору про надання правової допомоги в межах розгляду цієї справи. При цьому, відповідач правом на подання клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, та доведення їх неспівмірності не скористався.

Однак, суд апеляційної інстанції не взяв до уваги висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року, та встановивши, що адвокат Пушкарьов О. О. надав послуги ОСОБА_1 з питань захисту прав і представництва його інтересів в цій справі, дійшов помилкового висновку про відмову у стягненні витрат на правничу допомогу у повному обсязі.

Разом з тим, суд першої інстанції, стягуючи витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 100 000 грн, не врахував, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини цієї справи.

У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що, попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

При цьому колегія суддів враховує загальні засади цивільного судочинства, визначені пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України, зокрема, принципи справедливості, добросовісності та розумності.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ураховуючи наведене, дослідивши та оцінивши надані представником ОСОБА_1 - адвокатом Пушкарьовим О. О., докази на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції, Верховний Суд, враховуючи критерії обґрунтованості, пропорційності, співмірності та розумності їх розміру, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у цій справі, надану адвокатом Пушкарьовим О. О. своєму клієнту ОСОБА_1 у розмірі 15 000 грн, оскільки саме такий розмір відшкодування, на переконання колегії суддів, відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, їх обсягу з урахуванням складності справи, а також необхідних процесуальних дій сторони.

Отже, постанова апеляційного суду підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції - зміні в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Висновок за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Оскільки колегія суддів встановила порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскаржена постанова апеляційного суду підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції слід змінити в частині стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судових витрат у виді витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді першої інстанції, зменшивши суму з 100 000 грн до 15 000 грн.

Керуючись статтями 400, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Пушкарьова Олексія Олексійовича, задовольнити частково.

Постанову Вінницького апеляційного суду від 28 травня 2024 року в частині відмови у стягненні з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судових витрат у виді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 100 000 грн скасувати.

Рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 05 березня 2024 року в частині стягнення з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судових витрат у виді витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді першої інстанції, змінити, зменшивши суму з 100 000 грн до 15 000 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. В. Литвиненко

Судді: А. І. Грушицький

Є. В. Петров

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська