К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2025 року місто Київ

справа № 753/1105/25

апеляційне провадження № 22-ц/824/11292/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Саліхова В.В.,

суддів: Євграфової Є.П., Левенця Б.Б.,

за участю секретаря судового засідання: Алієвої Д.У.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва та на додаткове рішення Дарницького районного суду міста Києва від 03 квітня 2025 року, ухвалених під головуванням судді Коренюк А.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фундамент Сервіс» про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити дії,-

в с т а н о в и в :

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Фундамент Сервіс» про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити дії.

Позов мотивований тим, що він з 15 вересня 2020 року є співвласником (частка 50%) трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , у якій наразі ніхто не мешкає: ні він, ані його дружина ОСОБА_2 , яка є співвласницею вказаної квартири.

Квартиру час від часу, з метою контролю за збереженням майна та підтримання його в належному стані, вони відвідують.

ТОВ «Фундамент Сервіс» є управителем будинку і надає послуги з управління багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 .

Протягом листопада 2024 року ТОВ «Фундамент Сервіс» здійснив ряд заходів встановлення та введення в експлуатацію в усіх ліфтах будинку системи контролю і управління доступом (СКУД), що унеможливлює користування ліфтами особами, які не мають спеціальних особистих токерів (карток доступу), які, у свою чергу, продаються представниками відповідача, а також контролюються посадовими особами відповідача, які дистанційно, на їх особистий розсуд вмикають або вимикають можливість кожного токена запускати хід ліфту. Більше того, як показує практика, використання СКУД доволі часто виходить з ладу, що блокує можливість використання ліфтів всіма мешканцями будинку.

Вказує, що ліфт - це невід`ємна частина багатоквартирного будинку, а згідно ч.2 ст.382 ЦК України всім власникам квартир та нежитлових приміщень будинку на праві спільної власності належать його конструкції та обладнання, в тому числі, ліфти.

Таким чином, відповідач своїми діями унеможливив для нього та інших співвласників квартир в будинку можливість вільного користування їх спільним майно, а також в значній мірі перешкоджає йому у доступі до належної йому на праві власності квартири, оскільки підніматись сходами на 27-й поверх без шкоди і ризиків для здоров`я він не може, отже відповідач своїми діями суттєво обмежує та створює перешкоди у здійсненні позивачем права власності, користування та розпорядження власним та спільним майном, адже відповідно до ст.319 ЦК України усім власника забезпечуються рівні умови здійснення свої прав.

В будинку ОСББ не створювалось, тому співвласники квартир та приміщень в будинку реалізують свої законні права спільної сумісної власності на підставі Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», адже відповідно до пп.1 п.1 ст.6 вказаного Закону співвласники мають право вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників.

Йому не відомо про рішення співвласників будинку щодо будь-яких обмежень в користуванні спільним майно будинку, зокрема ліфтів, в тому числі, щодо надання відповідачу доручення чи права на встановлення будь-яких обмежень у будь-який спосіб.

Посилаючись на наведене, позивач просив визнати дії ТОВ «Фундамент Сервіс» щодо встановлення та експлуатації системи контролю і управління доступом в ліфтах будинку за адресою: АДРЕСА_1 , протиправними; зобов'язати ТОВ «Фундамент Сервіс» здійснити за власний кошт всі необхідні дії для демонтажу системи контролю і управління доступом в ліфтах у будинку за вказаною адресою.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 03 квітня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

08 квітня 2025 року представник ТОВ «Фундамент Сервіс» - Шкабура В.В. звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просив ухвалити додаткове рішення, яким здійснити розподіл судових витрат за результатами розгляду справи, та стягнути з ОСОБА_1 суму понесених судових витрат відповдіачем у вигляді професійної правничої допомоги у розмірі 15 000 грн.

На підтвердження понесених витрат надано Договір № 13/02/2025 про надання юридичних послуг (адвокатської допомоги) від 13.02.2025 року, Додаток до такого Договору щодо розрахунку вартості адвокатської допомоги, Додаток № 1 до Акту приймання-передачі наданих послуг за період з 13.02.2025 року по 03.04.2025 року із детальним описом робіт (наданих послуг), акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) на загальну суму 15 000 грн. 00 коп. за 7,5 нормо-годин із вартісними показниками 2 000 грн. за 1 годину роботи (7,5 год х 2 000 = 15 000 грн.).

Додатковим рішення Дарницького районного суду міста Києва від 17 квітня 2025 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фундамент Сервіс» 5 000 грн. понесених відповідачем витрат на правову допомогу.

Не погоджуючись з рішенням та додатковим рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Дарницького районного суду міста Києва від 03 квітня 2025 року та додаткове рішення Дарницького районного суду міста Києва від 17 квітня 2025 року, ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна обгрунтована тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуальногоправа. Зазнає, що суд першої інстанції порушує права позивача та ігнорує вимоги закону, оскільки долучений відповідачем Протокол не відповідає вимогам, встановленим Законом України від 14 травня 2015 року № 417-VIII «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». Більше того, додані до Протоколу листки опитування ані за змістом, ані за формою не відповідають вимогам Закону, викладених в п. 17-22 ст. 10.

Звертає увагу на те, що відповідач почав свої протиправні дії із встановлення СКУД 06 серпня 2024 року майже за місяць до появи Протоколу від 03 вересня 2024 року, що нібито свідчить про загальні збори співвласників. Тобто на дату початку своїх протиправних дій, відповідач жодних доручень співвласників не міг мати.

З огляду на наведене, вважає, що справжні результати волевиявлення співвласників на таких зборах встановити неможливо.

Вказує, що судом не враховано, що протиправне встановлення системи СКУД обмежує фізичний доступ до майна. Відповідач не має права шляхом голосування більшості мешканців фактично позбавляти частину співвласників можливості безперешкодного доступу до свого житла чи нежитлового приміщення.

Також зазначає, що про існування Протоколу, який став підставою для прийняття рішення, позивачу стало відомо під час розгляду справи, оскільки будь-яких зборів щодо встановлення системи СКУД насправді не було, позивача про їх проведення та результати не було повідомлено.

Посилається на те, що навіть чинне рішення зборів співвласників не надає автоматичного права порушувати права інших співвласників, зокрема права на вільний доступ до спільного майна - ліфтів.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Фундамент Сервіс» адвокат Шкабура В.В. просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, посилаючись на те, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, а рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник - ОСОБА_3 підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Представник ТОВ «Фундамент Сервіс» - Шкабура В.В. проти доводів апеляційної скарги заперечував та просив залишити її без задоволення, а судові рішення без змін.

Заслухавши доповідь судді Саліхова В.В., пояснення позивача. Його представника та представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судових рішень в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ТОВ «Фундамент Сервіс» здійснює управління будинками АДРЕСА_1 , що визнається сторонами, на підставі Протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку за місцезнаходженням: м. Київ, вул. Вишняківська, 2 , від 11 травня 2020 року та Протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку за місцезнаходженням: АДРЕСА_1 , від 21 липня 2020 року.

Вказані будинки є одним житловим комплексом.

16 вересня 2020 року між ТОВ «Фундамент Сервіс» та ОСОБА_2 як співвласницею квартири АДРЕСА_1 , укладено Типовий договір № Р 373-1 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком по АДРЕСА_1 , з додатком до нього - Кошторисом витрат на утримання будинку та прибудинкової території по АДРЕСА_1 , Положення про правила користування житловими приміщеннями, що розташовані в житловому будинку (а.с.48-52, 53, 54-57).

03 вересня 2024 року відбулися Збори співвласників багатоквартирного будинку за місцезнаходженням: АДРЕСА_1 , на яких перед співвласниками, зокрема, було поставлено на вирішення питання №2 (п.2 Розділу 2 «Порядок денний») про надання повноважень/доручення Управителю ТОВ «ФУНДАМЕНТ СЕРВІС» () на укладання договору з підрядною організацією ФОП ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_1 ) для проведення робіт щодо встановлення систем контролю доступу до ліфтів до будинків Житлового комплексу по АДРЕСА_1 (а.с.58-83).

Результати зборів оформлені Протоколом Зборів співвласників багатоквартирного будинку за місцезнаходженням: АДРЕСА_1 від 03 вересня 2024 року (а.с.58-83).

Відповідно до Розділу 4 «Результат голосування» по другому питанню (щодо встановлення систем контролю доступу до ліфтів) проголосувало: «за» - 449 співвласників, загальна площа квартир та/або нежитлових приміщень становить 24950,7 м.кв., «проти» - 6 співвласників, загальна площа квартир та/або нежитлових приміщень становить 284,95 м.кв., «утримались» - 1 співвласників загальна площа квартир та/або нежитлових приміщень становить 57,47 м.кв.

Більшістю голосів рішення було прийнято.

Відповідно до Розділу 1 «Загальна інформація» Протоколу у Зборах взяли участь особисто або через представників співвласники в кількості 456 осіб, яким належать квартири та/або нежитлові приміщення у багатоквартирному будинку загальною площею 25273,13 м.кв (загальна кількість співвласників 642 особи, а загальна площа всіх квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку 33563 кв.м.).

Рішення щодо встановлення систем контролю доступу до ліфтів до будинків житлового комплексу по АДРЕСА_1 було прийнято власниками квартир та нежитлових приміщень, площа яких разом становить 74,33 відсотків, тобто перевищує 50 відсотків загальної площі всіх квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку (а.с.58-83).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для задоволення позову, оскільки управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками, тобто відповідач виконував рішення співвласників загальних зборів багатоквартирному будинку, до повноважень яких (зборів співвласників) належить прийняття рішень з усіх питань управління багатоквартирним будинком, у тому числі про розпорядження спільним майном багатоквартирного будинку, яким є, також, й ліфти, встановлення, зміну та скасування обмежень щодо користування ним.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, враховуючи наступне.

Частиною 2 статті 382 Цивільного кодексу України встановлено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, регулювання правових, організаційних та економічних відносин, пов`язаних з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління, а також визначення основних засад організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюється чинним законодавством України, зокрема Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку».

Згідно із частиною 1 статті 9 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку).

У частинах 1, 5 статті 11 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено, що управління багатоквартирним будинком управителем здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладається згідно з типовим договором. Якщо зборами співвласників прийнято рішення про укладення договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, такий договір (зміни до нього) підписується співвласником (співвласниками), уповноваженим (уповноваженими) на це рішенням зборів співвласників. Такий договір підписується на умовах, затверджених зборами співвласників, та є обов`язковим для виконання всіма співвласниками. Управитель протягом одного місяця після підписання з ним договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком (змін до нього) зобов`язаний надати або надіслати рекомендованим листом кожному співвласнику примірник такого договору (змін до нього), завірений підписом управителя.

Згідно із частиною 1 статті 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», управління багатоквартирним будинком управителем здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладається згідно з типовим договором.

Відповідно до п.13 ст.10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» рішення вважається прийнятим зборами співвласників, якщо за нього проголосували власники квартир та нежитлових приміщень, площа яких разом перевищує 50 відсотків загальної площі всіх квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, крім рішень, визначених абзацами другим - сьомим цієї частини.

Встановлено, що рішення щодо встановлення систем контролю доступу до ліфтів до будинків житлового комплексу по АДРЕСА_1 було прийнято власниками квартир та нежитлових приміщень, площа яких разом становить 74,33 відсотків, тобто перевищує 50 відсотків загальної площі всіх квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку (а.с.58-83).

Відповідно до Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» цей Закон визначає особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, регулює правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління.

Пунктом 2 ч.1 ст.1 вказаного Закону визначено, що допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення), а відповідно до п.6 ч.1 ст.1 спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія, п. 7 визначено, що управитель багатоквартирного будинку (далі - управитель) - фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб, п.8 вказує, що управління багатоквартирним будинком - вчинення співвласниками багатоквартирного будинку дій щодо реалізації прав та виконання обов`язків співвласників, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням спільним майном багатоквартирного будинку.

Відповідно до ст.2 зазначеного закону предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі реалізації прав та виконання обов`язків власників квартир та нежитлових приміщень як співвласників багатоквартирного будинку.

Положення цього Закону застосовуються до відносин, що виникають у процесі реалізації прав та виконання обов`язків власників житлових та нежитлових приміщень у гуртожитках, на які поширюється дія Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків».

Положеннями статті 6 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначені права співвласників багатоквартирного будинку, серед яких: 1) вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників; 2) брати участь в управлінні багатоквартирним будинком особисто або через представника; 3) одержувати інформацію про технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку, умови його утримання та експлуатації, витрати на утримання спільного майна багатоквартирного будинку та надходження, отримані від його використання; 4) безоплатно одержувати інформацію про суб`єктів права власності на всі квартири та нежитлові приміщення у багатоквартирному будинку і площу таких квартир та приміщень у порядку і межах, визначених законом; 5) знайомитися з протоколами зборів співвласників (крім конфіденційної інформації про фізичних осіб), власними листками опитування, зведеною інформацією про результати голосування кожного із співвласників (крім конфіденційної інформації про фізичних осіб), а також за власний рахунок робити з них виписки і копії та отримувати їх копії в електронній формі; 6) на відшкодування винною особою збитків, завданих спільному майну багатоквартирного будинку, у розмірі, що відповідає частці кожного співвласника; 7) інші права, визначені законом.

Частиною 2 ст.6 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено, що реалізація співвласником своїх прав не може порушувати права інших співвласників.

Управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками . За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку) (ч.1 ст.9 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»).

Прийняття рішень щодо управління багатоквартирним будинком зборами співвласників визначено ст.10 вказаного Закону.

Так, ч.1 ст.10 передбаченого, що співвласники приймають рішення щодо управління багатоквартирним будинком на зборах у порядку, передбаченому цією статтею. Якщо у багатоквартирному будинку в установленому законом порядку утворено об`єднання співвласників, проведення зборів та прийняття відповідних рішень здійснюються згідно із законом, що регулює діяльність об`єднань співвласників багатоквартирних будинків.

Зокрема, п.1 ч.2 визначено, що до повноважень зборів співвласників належить прийняття рішень з усіх питань управління багатоквартирним будинком, у тому числі про розпорядження спільним майном багатоквартирного будинку, встановлення, зміну та скасування обмежень щодо користування ним.

Відтак, відповідно до Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» ліфти в багатоквартирних будинках є спільною сумісною власністю співвласників цих багатоквартирних будинків.

Встановивши, що співвласники багатоквартирного будинку прийняли у відповідності до Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» рішення від 03 вересня 2024 року про надання повноважень/доручення Управителю ТОВ «Фундамент Сервіс» на укладання договору з підрядною організацією ФОП ОСОБА_4 для проведення робіт щодо встановлення систем контролю доступу до ліфтів до будинків Житлового комплексу по АДРЕСА_1 , яке відповідачем реалізовано, та з листопада 2024 року встановлено систему контролю доступу до ліфтів, однак, таке рішення співвласники багатоквартирного будинку (від 03 вересня 2024 року) позивачем не оскаржено, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що підстави для задоволення позову відсутні.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції порушує права позивача та ігнорує вимоги закону, оскільки долучений відповідачем Протокол не відповідає вимогам, встановленим Законом України від 14 травня 2015 року № 417-VIII «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», колегія суддів не приймає до уваги, оскільки позивачем Протокол не оскаржується, відповідних позовних вимог заявлено не було, а відтак вказані обставини не є предметом розгляду у даній справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач почав свої протиправні дії із встановлення СКУД 06 серпня 2024 року майже за місяць до появи Протоколу від 03 вересня 2024 року, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки не підтверджуються наявними у справі доказами.

Необгрунтованими є доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не має права шляхом голосування більшості мешканців фактично позбавляти частину співвласників можливості безперешкодного доступу до свого житла чи нежитлового приміщення, оскільки управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками, тобто відповідач виконував рішення співвласників загальних зборів багатоквартирному будинку, до повноважень яких (зборів співвласників) належить прийняття рішень з усіх питань управління багатоквартирним будинком, у тому числі про розпорядження спільним майном багатоквартирного будинку, встановлення, зміну та скасування обмежень щодо користування ним. Тобто відповідач не здійснював самостійно дій щодо встановлення системи доступу до ліфтів, таке рішення було прийняте більшістю голосів співвласників багатоквартирного будинку.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачу не було відомо про існування Протоколу, який став підставою для прийняття рішення та, що позивач не був повідомлений про проведення загальних зборів, а також про результати зборів, колегія суддів відхиляє, оскільки вони не спростовують висновків суду.

Відтак, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Враховуючи, що апеляційна скарга не містить доводів щодо незаконності додаткового рішення, позивач його оскаржує лише тому що воно є невід`ємною складовою основного судового рішення, яке судом апеляційної інстанції залишено без змін, колегія суддів не вбачає правових підстав для скасування додаткового рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ТОВ «Фундамент Сервіс» адвокат Шкабура В.В. просив стягнути з ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу (правову) допомогу у розмірі 10 000 грн.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України).

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з вимогами частин першої-п`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Пунктом 3 частини другої статті 141 ЦПК України визначено, що у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

На підтвердження понесення судових витрат надано: договір №13/02-2025 про надання юридичних послуг (адвокатської допомоги) від 13 лютого 2025 року; додаток до Договору про надання юридичних послуг; акт прийому-передачі наданих послуг № 2 від 24 червня 2025 року; звіт по виконаних роботах з-а період з 20 червня 2025 року до 24 червня 2025 року; розрахунок вартості правової допомоги за період з 20 червня 2025 року по 24 червня 2025 року.

Колегія суддів ураховує, що адвокат Шкабура В.В. надавав ТОВ «Фундамент Сервіс» правничу допомогу при розгляді даної справи, зокрема у суді апеляційної інстанції, що підтверджено належними та допустимими доказами.

У вищевказаному акті сторони підтвердили факт надання правничої допомоги у виді: аналіз апеляційної скарги, підготовка відзиву на апеляційну скаргу на рішення, загальну вартість наданих послуг, а саме 10 000,00 грн.

Вказані докази були направлені позивачу.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги/додатковій угоді до договору.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю.

У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Таким чином, заявником надано докази на підтвердження обсягу наданих правничих послуг, виконаних робіт та їх вартість, понесених у суді апеляційної інстанції.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, зокрема у рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» за заявою № 58442/00, щодо судових витрат зазначено, що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04, пункт 268) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

З урахуванням наведеного, беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих адвокатом послуг, які фактично зводяться до написання відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що відшкодуванню витрат на правову допомогу на користь ТОВ «Фундамент Сервіс» підлягає сума у загальному розмірі 5 000 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 21 березня 2025 року та додаткове рішення Дарницького районного суду міста Києва від 17 квітня 2025 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фундамент Сервіс» витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 05 вересня 2025 року.

Головуючий:

Судді: