ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 682/2603/21

Провадження № 22-ц/820/1482/25

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О. І. (суддя-доповідач), П`єнти І. В., Янчук Т. О.

секретар судового засідання Заворотна А. В.,

з участю представника позивача Маринюка С. О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Екоагролан-плюс» на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 07 квітня 2025 року (суддя Маршал І. М.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Екоагролан-плюс» про визнання відсутнім права оренди, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

У грудні 2021 року ОСОБА_1 , звертаючись до суду із вказаним позовом з урахуванням заяви про зміну предмета позову від 21 січня 2024 року, зазначав, що він є власником земельних ділянок кадастровий номер :03:008:0023 площею 3,5614 га і кадастровий номер :03:008:0022 площею 3,9800 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані за адресою Хмельницька область, Славутський район, с. Хвощівка. 25 листопада 2011 року на підставі договорів оренди № 45 і № 46 передав земельні ділянки в оренду ПП «Екоагролан-плюс» строком на 5 років. У пункті 8 договорів оренди передбачено, що після закінчення строку договору орендар має право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. До закінчення дії укладених договорів оренди відповідач не попереджав його про наміри продовжити їх дію, додаткова угода між сторонами на новий строк не укладалася, але орендар продовжував використовувати його земельні ділянки. З відповіді Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області на його запит і згідно з інформаційними довідками № 278706006 і № 278706055 від 08 жовтня 2021 року стало відомо про реєстрацію права оренди відповідача 15 лютого 2017 року земельної ділянки кадастровий номер :03:008:0023 площею 3,5614 га, підстава державної реєстрації - договір оренди землі б/н від 26 листопада 2016 року та 17 лютого 2017 року земельної ділянки кадастровий номер :03:008:0022 площею 3,98 га, підстава державної реєстрації - договір оренди землі б/н від 26 листопада 2016 року, строк дії договорів оренди 15 років. У 2016 році договори оренди він не укладав і не підписував. Вважає, що діями ПП «Екоагролан-плюс» порушено його право власності на земельні ділянки.

Тому позивач просив: визнати відсутнім право оренди відповідача на земельні ділянки кадастровий номер :03:008:0023 площею 3,5614 га кадастровий номер :03:008:0022 площею 3,9800 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходяться за адресою Хмельницька область, Славутський район, с. Хвощівка, що належить йому на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 819353 та ЯЛ № 819352; зобов`язати ПП «Екоагролан-плюс» звільнити зазначені земельні ділянки.

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 07 квітня 2025 року позов задоволено. Визнано відсутнім право оренди ПП «Екоагролан-плюс» на земельну ділянку кадастровий номер :03:008:0023 площею 3,5614 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану за адресою Хмельницька область, Славутський район, с. Хвощівка, що належить ОСОБА_1 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №819353 та на земельну ділянку кадастровий номер :03:008:0022 площею 3,9800 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану за адресою Хмельницька область, Славутський район, с. Хвощівка, що належить ОСОБА_1 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 819352.

Усунуто ОСОБА_1 перешкоди у користуванні земельною ділянкою кадастровий номер :03:008:0023 площею 3,5614 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованою за адресою Хмельницька область, Славутський район, с. Хвощівка, що належить ОСОБА_1 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №819353 та земельною ділянкою кадастровий номер :03:008:0022 площею 3,9800 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованою за адресою Хмельницька область, Славутський район, с.Хвощівка, що належить ОСОБА_1 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 819352, шляхом їх повернення з незаконного володіння ПП «Екоагролан-плюс». Вирішено питання про судові витрати.

ПП «Екоагролан-плюс», не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові. Посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду. Суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про визнання договорів оренди земельних ділянок неукладеними на підставі висновку судової почеркознавчої експертизи. Для суду висновок експерта не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється разом з іншими доказами. Позивач систематично отримував грошові кошти від відповідача в якості орендної плати за землю, що свідчить про наявність між сторонами договірних відносин з оренди землі, волевиявлення позивача на виконання договору та визнання його умов. Суд не надав оцінку цим обставинам і не врахував правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року в справі № 227/3760/19-ц, згідно з якими виконання правочину його учасниками може бути способом волевиявлення до вчинення правочину відповідно до його істотних умов, передбачених законодавством. В судовому засіданні представник позивача визнав отримання коштів за користування земельними ділянками. Вважає помилковим висновок суду про те, що відповідач не набув права оренди з підстав неукладеності договору та як наслідок наявність підстав для витребування земельних ділянок.

В засіданні апеляційного суду представник відповідача апеляційну скаргу підтримав. Представник позивача її не визнав.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до пунктів 3 і 4 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Установлено, що на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 819353 і ЯЛ № 819352 від 30 червня 12011 року ОСОБА_1 є власником земельних ділянок кадастровий номер :03:008:0023 площею 3,5614 га та кадастровий номер :03:008:0022 площею 3,9800 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані за адресою Хмельницька область, Славутський район, с. Хвощівка (а. с. 5, 6 т. 1).

Відповідно до договорів оренди земельної ділянки № 45 та № 46 від 25 листопада 2011 року ОСОБА_1 передав вказані земельні ділянки в оренду ПП «Екоагролан-плюс» строком на 5 років (а. с. 9, 10 т. 1).

За змістом інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 278706055 від 08 жовтня 2021 року 17 лютого 2017 року зареєстровано право оренди ПП «Екоагролан-плюс» земельної ділянки кадастровий номер 030080022 площею 3,98 га на підставі договору оренди б/н від 26 листопада 2016 року, укладеного маж ОСОБА_1 і орендарем ПП «Екоагролан-плюс», строк оренди 15 років (а. с. 11 т. 1).

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 278706006 від 08 жовтня 2021 року 15 лютого 2017 року зареєстровано право оренди відповідача земельної ділянки кадастровий номер 030080023 площею 3,5614 га на підставі договору оренди б/н від 26 листопада 2016 року, укладеного між ОСОБА_1 і ПП «Екоагролан-плюс», строк оренди 15 років (а. с. 12 т. 1).

Відповідно до копій відомості ПП «Екоагролан-плюс» на видачу грошей в рахунок орендної плати за землю пайовикам ПП «Екоагролан-плюс» с. Хвощівка за 2016 рік, відомості на виплату орендної плати за землю 2017 рік від 21 вересня 2017 року, відомості на виплату грошей № 3 за 2018 рік, відомості на виплату грошей № 00000012 за 14 листопада 2019 року, відомості № 6 за 14 листопада 2019 року, відомості на виплату грошей №2 від 25 листопада 2020 року, відомості на виплату грошей №ЕАЛ00000139 від 10 грудня 2021 року ОСОБА_1 отримував від ПП «Екоагролан-плюс» грошові кошти за договорами оренди землі. У графі «ПІБ» зазначено ОСОБА_1 , у графі підпис наявний підпис особи (а. с. 38-54 т. 1).

Згідно з наданою Берездівською сільською радою копією договору оренди землі від 26 листопада 2016 року орендодавець ОСОБА_1 надає, а орендар ПП «Екоагролан-плюс» приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Хвощівської сільської ради Славутського району Хмельницької області, кадастровий номер :03:008:0023 площею 3,5614 га строком на 15 років (а. с. 99-100, т. 1).

Відповідно до висновку судової почеркознавчої експертизи № 2206/2207/23-26 від 21 листопада 2023 року підпис від імені ОСОБА_1 в графі «Орендодавець» розділу «Підписи сторін» договору оренди землі від 26.11.2016 кадастровий номер земельної ділянки :03:008:0023 площею 3,5614 га, дата реєстрації 15 лютого 2017 року, виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки та технічних засобів не ОСОБА_1 , а іншою особою (а. с. 168-172, т. 1).

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що договори оренди землі є неукладеними, у відповідача відсутнє право оренди земельних ділянок, а тому вони підлягають поверненню власнику.

Такий висновок суду не відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу з таких підстав.

Частинами 1 і 2 статті 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин 1, 3 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

В силу частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

На підставі частини 1 статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Частиною 1 93 ЗК України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до частини 4 статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

За змістом частини 2 статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Порядок укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі визначається Законом України від 06 жовтня 1998 року № 161-ХІV «Про оренду землі» (далі - Закон №161-ХІV).

В силу статті 13 Закону №161-ХІV договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 14 Закону №161-ХІV договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови(стаття 15 Закону № 161-ХІV).

Статтями 125 і 126 ЗК України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до статті 2 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон №1952-IV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Із положень частини 1 статті 4, частини 1 статті 5 Закону № 1952-ІV слідує, що державній реєстрації прав підлягає право оренди земельної ділянки.

Згідно з частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що правочином є вольова дія учасників цивільних відносин, яка спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Указані цивільно-правові результати мають бути досягнуті внаслідок правомірних дій суб`єктів цивільного права.

У двосторонньому правочині волевиявлення сторін повинно бути взаємним (зустрічним) і спрямованим на досягнення спільної мети. Такі правочини називаються договорами.

Цивільне законодавство встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину, зокрема зміст правочину має бути зафіксований у документі, підписаному сторонами. Отже, підпис є невід`ємним елементом (реквізитом) письмової форми договору, наявність підпису підтверджує наміри та волевиявлення сторін, а також забезпечує їх ідентифікацію.

Договір є укладеним, якщо сторони з дотриманням установленої законом форми досягли згоди (домовленості) щодо всіх істотних умов договору.

Право оренди це один із видів речового права на чуже майно, в тому числі на земельну ділянку, яке складається з права тимчасового володіння та користування майном. Відносини, пов`язані з орендою землі, здійснюються на договірних засадах.

За своєю правовою природою договір оренди землі є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої орендодавець зобов`язується передати орендареві земельну ділянку у строкове володіння та користування, а орендар, у свою чергу, зобов`язується використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням для особистої мети та вносити орендодавцеві плату за землю (орендну плату).

Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

За загальним правилом договір оренди землі є укладеним з моменту, коли сторони досягли згоди з усіх істотних умов, а саме з моменту підписання ними договору. Разом із тим, якщо інше не передбачено умовами договору, цей договір набирає чинності з часу державної реєстрації права оренди земельної ділянки.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц сформульовано правовий висновок про те, що підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Якщо сторони не досягли згоди з істотних умов договору оренди землі, то такий договір є неукладеним, тобто такий, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Водночас у постанові від 26 жовтня 2022 року (справа № 227/3760/19-ц) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що за змістом законодавчого регулювання, наведеного як у загальних положеннях про правочини, так і в спеціальних приписах глави 58 ЦК України, якщо договір оренди (найму) будівлі хоча й має ознаки неукладеного, але виконувався обома його сторонами, то така обставина захищає відповідний правочин від висновку про неукладеність і в подальшому він розглядається як укладений та чинний, якщо тільки не є нікчемним чи оспорюваним з інших підстав.

Тобто суду необхідно встановити не просто факт використання спірного майна орендарем, а й те, чи сплачував орендар за таке використання орендодавцю плату і чи приймав він таку оплату. У разі якщо договір виконувався обома сторонами (зокрема, орендар користувався майном і сплачував за нього, а орендодавець приймав платежі), то кваліфікація договору як неукладеного виключається, такий договір оренди вважається укладеним та може бути оспорюваним (за відсутності законодавчих застережень про інше).

Висловлене вище про можливість визначити фактичне укладення правочину у спосіб його виконання (за відсутності законодавчих застережень про інше) не суперечить викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц правовому висновку про те, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 і Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №390/34/17 дійшли висновку про те, що не можна вважати неукладеним договір після його повного або часткового виконання сторонами.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Положення цього конституційного принципу кореспондуються із нормами статей 319, 321 ЦК України, згідно з якими власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини 2 статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

За змістом частини 1 статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (частина 2 статті 152 ЗК України).

В силу пункту 6 частини 1 статті 3 ЦК України справедливість, добросовісність та розумність віднесені до основних засад цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Одними із способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення дії, яка порушує право (пункт 3 частини 2 статті 16 ЦК України).

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено право кожної особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Право власності це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону та на власний розсуд. Ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

Право на звернення до суду гарантується чинним законодавством і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право порушується, не визнається або оспорюється. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Цивільні відносини ґрунтуються на засадах розумності, добросовісності та справедливості, тобто дії учасників цих відносин мають відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів інших суб`єктів цивільного права. Такі дії не можуть порушувати права та завдавати шкоди іншим особам.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінка, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (див. постанову від 25 травня 2021 року у справі № 461/9578/15-ц).

У свою чергу Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 квітня 2019 року в справі № 390/34/17, висловив правову позицію щодо недобросовісності дій орендодавця при оспоренні належно вчиненого правочину та заборони суперечливої поведінки з його боку. При цьому Верховний Суд виходив з того, що дії позивача, який уклав додаткову угоду до договору оренди землі, а згодом пред`явив позов про визнання договору оренди землі неукладеним, суперечать його попередній поведінці (отриманню плати за користування земельною ділянкою) і є недобросовісними.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин 1-3 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Хоча висновком експерта і встановлено, що ОСОБА_1 не підписував договір оренди землі від 26 листопада 2016 року, але він фактично висловив волевиявлення на продовження договірних відносин сторін шляхом виконання зобов`язань за договором оренди землі та отримання орендної плати, а відповідач надалі використовував земельні ділянки позивача, сплачував йому протягом 2016-2021 років орендну плату та набув речове право на земельну ділянку, строк дії якого не закінчився, то сторони фактично приступили до виконання нових зобов`язань за договором оренди землі, і з урахуванням доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) договір оренди землі від 26 листопада 2016 року не можна вважати неукладеним.

З урахуванням наведеного вище заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про наявність правових підстав для відмови в позові.

З огляду на викладене рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові.

На підставі частини 1 статті 141 ЦПК України документально підтверджені витрати відповідача по оплату судового збору за подання апеляційної скарги потрібно стягнути з позивача у сумі 5448 грн.

Керуючись статтями 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Екоагролан-плюс» задовольнити.

Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 07 квітня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В позові ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Екоагролан-плюс» про визнання відсутнім права оренди, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Приватного підприємства «Екоагролан-плюс» (місцезнаходження вулиця Поштова, 1-А, село Хвощівка, Шепетівський район, Хмельницька область, ІК ) судовий збір у сумі 5448 грн (п`ять тисяч чотириста сорок вісім грн).

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08 вересня 2025 року.

Суддя-доповідач О. І. Талалай

Судді І. В. П`єнта

Т. О. Янчук