Справа №705/1829/25
2/705/1917/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2025 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Піньковського Р.В.

секретаря судового засідання Романовій О.М.

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в місті Умань в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,

У С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання за ним права власності на спадкове майно, в обґрунтування зазначивши наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина на житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку, на якій розташований вказаний житловий будинок.

Спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняв він та її донька ОСОБА_2 . Згодом вони з сестрою домовилися, що він один буде приймати спадщину, але відповідну заяву про відмову у прийнятті спадщини вона до нотаріальної контори не подала, оскільки були пропущені визначені законом строки для подачі таких заяв.

У встановлений законом термін та порядок, він звернувся до державного нотаріуса Другої уманської нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтва про право власності на спадкове майно. Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено, у зв`язку з тим, що відповідач також прийняла спадщину та у встановлений законом строк не звернулася із заявою про відмову від прийняття спадщини, тому видати свідоцтво лише на його ім`я немає можливості, про що нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Таким чином, виникла ситуація, внаслідок якої він позбавлений можливості у позасудовому порядку вирішити питання оформлення права власності на спадкове майно, що і стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Просить суд визнати за ним, ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 , який належав його покійній матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ним, ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку площею 0,1800 га, що розташована на території Полянецької сільської ради Уманського району, Черкаської області, наданої для обслуговування житлового будинку, кадастровий номер :01:001:0112, яка належала його покійній матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, на адресу суду подав письмову заяву, у якій просить суд розгляд справи проводити у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить суд позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, на адресу суду подала письмову заяву, у якій просить суд розгляд справи проводити у її відсутність, позовні вимоги визнає та просить їх задовольнити.

Відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України судове засідання проведено у відсутності сторін, на підставі наявних у суду матеріалів та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, врахувавши позицію сторін по справі, викладену у письмових заявах, що надійшли на адресу суду, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. ст. 80, 81 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Полянецькою сільською радою Уманського району Черкаської області, матір`ю позивача по справі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_3 . Актовий запис про народження № 16 від 21 травня 1963 року.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого виконавчим комітетом Полянецької сільської ради Уманського району Черкаської області, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис про смерть № 19.

Після смерті ОСОБА_3 була відкрита спадкова справа в Уманській районній державній нотаріальній конторі, за номером у нотаріуса 4/2013, за номером у спадковому реєстрі: 54058844. В межах зазначеної спадкової справи 02.07.2018 було видано свідоцтво про право на спадщину серії ННС 513868, номер в реєстрі 405, номер у спадковому реєстрі: 62639520, що підтверджується витягом зі Спадкового реєстру сформованим 29.01.2025 за № 79870102, Другою уманською державної нотаріальної контори.

Крім того, згідно довідки державного нотаріуса Великої К.С. Другої уманської державної нотаріальної контори, виданої 29.01.2025 за № 56/02-14, ОСОБА_1 є спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (спадкова справа № 4 за 2013 рік, номер у Спадковому реєстрі 54058844).

Згідно свідоцтва про право власності, виданого 01.12.1995, зареєстрованого в реєстрі за № 2-1249, ОСОБА_3 , чоловіком якої є ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , належить право власності на 1/2 частку в спільному майні, набутому подружжям за час шлюбу, а саме: жилого будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , зареєстрованого в інвентарбюро АДРЕСА_2 на ім`я ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого Уманським райвиконкомом 28.12.1989 року за № 189.

Право власності на іншу 1/2 частину вищевказаного житлового будинку з надвірними спорудами, належить ОСОБА_3 , як спадкоємцю після смерті її чоловіка ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим ОСОБА_5 державним нотаріусом Уманської районної державної нотаріальної контори 01.06.1995.

Право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , за спадкодавцем ОСОБА_3 зареєстровано, що підтверджується відповідною відміткою на свідоцтві про право власності та на свідоцтві про право на спадщину за законом та копією технічного паспорту на житловий будинок, складеного 26.05.1995.

У відповідності до наказу начальника відділу містобудування, архітектури та кадастру Уманської міської ради № 32/20-03, на підставі заяви позивача ОСОБА_1 житловому будинку, що розміщений на земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:0112, присвоєно адресу: АДРЕСА_1 .

Згідно довідки Полянецького старостинського округу виконавчого комітету Уманської міської ради від 14.11.2024 за № 181, будинок з надвірними спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , рахується за ОСОБА_3 . Така довідка надана на підставі погосподарської книги № 11, особовий рахунок № НОМЕР_4 .

Крім того, спадкодавцю ОСОБА_3 належала на підставі рішення виконавчого комітету Полянецької сільської ради № 25 від 28.08.1995, земельна ділянка площею 0,18 га, розташована на території Полянецької сільської ради Уманського району, для обслуговування житлового будинку, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ЧР 15-31-114, виданим Полянецькою сільською радою та зареєстрованим в реєстрі за № 112, а також витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, сформованим 18.12.2024 за № НВ-024.

Згідно постанови ОСОБА_6 , державного нотаріуса Другої уманської державної нотаріальної контори, від 04 березня 2025 року, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку площею 0,1800 га, кадастровий номер :01:001:0112, надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), місцезнаходження якої: Черкаська область, Уманський район, Полянецька сільська рада, після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з наявністю двох спадкоємців першої черги, які прийняли спадщину і мають право на спадкування майна по 1/2 частці кожен.

Цією постановою нотаріусом установлено, що спадкова справа після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , заведена за № 4 за 2013 рік на підставі заяви дочки спадкодавця ОСОБА_2 , про прийняття спадщини.

04.03.2025 ОСОБА_1 звернувся до Другої уманської державної нотаріальної контори із заявою про видачу на його ім`я свідоцтв про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку площею 0,1800 га, кадастровий номер :01:001:0112, надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), місцезнаходження якої: Черкаська область, Уманський район, Полянецька сільська рада.

Згідно матеріалів спадкової справи, спадкоємцями першої черги (відповідно до ст. 1261 ЦК України), які прийняли спадщину (шляхом подачі заяв про прийняття спадщини) є: син спадкодавця ОСОБА_1 , дочка спадкодавця ОСОБА_2 (громадянка рф).

Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкємців за законом є рівними.

Отже, оскільки спадкоємців першої черги, які прийняли спадщину, у даній справі є двоє: син спадкодавця ОСОБА_1 та дочка спадкодавця ОСОБА_2 (громадянка рф), то вони закликаються до спадкування за законом в рівних частинах кожен, зокрема по 1/2 частці, що унеможливлює видачу свідоцтв про право на спадщину за законом ОСОБА_1 на цілу частку житлового будинку та земельної ділянки.

Зазначене підтверджується копією матеріалів спадкової справи № 4/2013 майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , що була витребувана судом в ході розгляду справи та яка містить копії заяв про прийняття спадщини позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 ; копії правовстановлюючих документів, що підтверджують родинний зв`язок позивача та відповідача зі спадкодавцем, в тому числі копії свідоцтв про їх народження, копію свідоцтва про реєстрацію шлюбу відповідача та зміну, у зв`язку з цим, її прізвища; правовстановлюючі документи, які підтверджують право спадкодавця на спадкове майно тощо.

Крім того, згідно матеріалів спадкової справи, спадкодавець ОСОБА_3 за життя, 27.01.2011 року склала заповіт, який посвідчено Кримінською Н.О., секретарем Полянецької сільської ради Уманського району Черкаської області та зареєстрований в реєстрі за № 3, яким заповіла належну їй земельну ділянку надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії 111-ЧР № 034140, який знаходиться на території Полянецької сільської ради Уманського району, Черкаської області, ОСОБА_7 та належний їй майновий пай КСПП «Полянецьке» с. Полянецьке, Уманського району, Черкаської області ОСОБА_8 . У зв`язку з цим, нотаріусом письмово були попереджені спадкоємці за законом позивач та відповідач, про наявність заповіту та відсутність їх обов`язкової участі у праві на таке майно та копія свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02.07.2018 щодо спадкової земельної ділянки на ім`я ОСОБА_7 .

Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Нормами частин 1 та 2 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так і зумовлений загальним змістом, об`єктивний і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції України та Законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Права власника майна підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Вбачається, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав, зокрема, в нотаріальному порядку.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності з ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Крім того, Пленум Верховного суду України в своїй постанові від 30.03.2008 року № 7 «Про судову практику у справах спадкування», а саме в п. 10 роз`яснив, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

У відповідності до приписів ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до п.3.1. Листа ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК.

Судом було встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є єдиними спадкоємцями за законом після смерті своєї матері ОСОБА_3 , які спадщину прийняли, оскільки позивач на момент відкриття спадщини проживав разом зі спадкодавцем та крім того, подав у визначений законом строк заяву про прийняття спадщини, а позивач, проживаючи за межами країни, шляхом подачі заяви про прийняття спадщини. Крім того, є спадкоємці за заповітом, які реалізували свої спадкові права та участь позивача та відповідача у праві на це спадкове майно не передбачена законом та спору щодо спадкового майна, визначеного заповітом, між спадкоємцями не існує. Разом з тим, в подальшому, відповідач відмовилася від прийняття спадщини на користь позивача, але таке рішення було нею прийняте після визначеного законом шестимісячного строку, у зв`язку з чим у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку та житловий будинок, позивачу було відмовлено. Відповідач ОСОБА_2 в ході розгляду справи підтвердила своє небажання прийняти спадщину за законом після смерті її матері та не заперечувала проти визнання права власності за позивачем на вищевказане спадкове майно, про що подала відповідну письмову заяву до суду.

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Згідно приписів ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням наданих позивачем доказів та встановлених на їх підставі обставин, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на земельну ділянку та житловий будинок, що розташовані в с. Полянецьке Уманського району Черкаської області, в порядку спадкування за законом після смерті його матері ОСОБА_3 . Таке визнання не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб і може бути прийняте, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Суд при вирішенні питання про розподіл судових витрати в порядку ст. 141 ЦПК України, враховує, що позивач у позовній заяві питання про стягненні судових витрат не ставить, а тому такі витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 11, 15, 16, 319, 321, 328, 1216-1218, 1261, 1268 ЦК України, ст. ст. 10, 12, 13, 76, 81, 89, 141, 200, 206, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на:

- житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- на земельну ділянку площею 0,1800 га, що розташована на території Полянецької сільської ради Уманського району Черкаської області, надану для обслуговування житлового будинку, кадастровий номер :01:001:0112.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складений 07.07.2025.

Суддя: Р. В. Піньковський