Провадження № 2/183/2087/25

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2025 року м. Самар Дніпропетровської області

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Майної Г. Є.,

з участю секретаря судового засідання Федорової Є. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Губиниської селищної ради,третя особа ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 року позивач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Береста О. М. звернулась до суду із вищезазначеним позовом,який в подальшому уточнила. В обґрунтування уточненого позову позивач посилалась на те, що18 жовтня 2002 року її мати ОСОБА_4 , придбала у відповідача ОСОБА_2 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Такий договір купівлі продажу був укладений на Товарній Біржі "Новомосковська" та зареєстрований за № 000308, а також її матір?ю було вчинено всіх дій для реєстрації прав на такий об?єкт нерухомо майна, зокрема право власності зареєстроване в органах БТІ за № 205-1 та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

ІНФОРМАЦІЯ_1 мати позивача ОСОБА_4 померла, після її смерті відкрилась спадщина, у тому числі і на вищезазначений житловий будинок. З метою оформлення своїх спадкових прав вона звернулась до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Сеідової В. О., однак їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії оскільки правовстановлюючий документ про належність спадкодавцеві нерухомого майна не був нотаріально посвідченим.

У зв`язку з чим, вона вимушена звернутись до суду та просить визнати за нею право власності на житловий будинок, житловою площею 33,4 м2, з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою судді від 27 листопада 2024 року постановлено про прийняття позовної заяви до розгляду в порядку загального позовного провадження і відкрито провадження у справі з призначенням підготовчого засідання. Цією ж ухвалою відповідачеві та третій особі було установлено строки для подання відзиву на позовну заяву, а також письмових пояснень щодо позову.

Ухвалою суду від 11 лютого 2025 року було задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів.

21 квітня 2025 року позивач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Береста О. М. звернулась на адресу суду із уточненою позовною заявою.

Ухвалою суду від 07 травня 2025 року постановлено про прийняття до розгляду уточненої позовної заяви ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 04 червня 2025 року постановлено про закриття підготовчого провадження у справі, останню призначено до судового розгляду по суті.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилась, подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у справі.

Представник відповідача Губиниської селищної ради у судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, рішення просив ухвалити на підставі належних та допустимих доказів.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з?явилась, подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала в повному обсязі та пояснила, що вона дійсно продала ОСОБА_4 будинок, який знаходиться на АДРЕСА_1 .

У судове засідання третя особа ОСОБА_3 не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи та письмових пояснень не подавала, тому суд вважає можливим провести розгляд справи за її відсутності.

На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до переконання, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з такого.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_5 , її батьками записані: батько ОСОБА_6 , мати ОСОБА_4 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження, наданим суду в засвідченій представником позивача копії.

30 серпня 2008 року ОСОБА_5 уклала шлюб із ОСОБА_7 , після державної реєстрації шлюбу її прізвище було змінено на " ОСОБА_8 ", що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб, наданим суду у засвідченій представником позивача копії.

Судом установлено, що 18 жовтня 2002року ОСОБА_4 придбала у ОСОБА_2 за 17 737,00 грн. житловий будинок, житловою площею 33,4 м2, з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці місцевої Ради, договір купівлі-продажу зареєстрований в БТІ 15 листопада 2002 року у реєстраційній книзі за реєстровим № 205-1. Відповідно до ст. 15 Закону України від 10 грудня 1991 року "Про товарну біржу", угоду було зареєстровано на Товарній біржі "Новомосковська" під реєстровим № 000308.

Відповідно до технічного паспорту, складеного 26 лютого 1987 року, наданого суду у засвідченій представником позивача копії, житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в цілому складається з: житлового будинку А, загальною площею 51,3м2, житлової площею 33,4м2, прибудови а, літньої кухні Б, сараїв В, Г, Д, входу в підвал в, літнього душу Ж, бані З, вбиральні И, навісу Л, колодязю к, воріт № 2, хвіртки № 3, огорожі № 4, 1956-1986 років побудови.

Право власності ОСОБА_4 на вищезазначене нерухоме майно (реєстраційний номер майна: 425516) зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 24 березня 2003 року, що підтверджується відповідною Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 393259526 від 03 вересня 2024 року, наданою суду в засвідченій представником позивача копії.

На підставі постанови Верховної Ради України № 3984-IX "Про перейменування окремих населених пунктів та районів" від від 19 вересня 2024 року, назву міста Новомосковськ було змінено на місто Самар, а також назву Новомосковського району було змінено на Самарівський район.

Судом установлено, що вулицю Червоного партизана в АДРЕСА_2 було перейменовано на АДРЕСА_1 .

Як свідчить укладений спірний договір, між сторонами досягнуто згоди щодо істотних умов договору, така домовленість підтверджена письмовим доказом, відбулося повне виконання договору, ОСОБА_2 передала ОСОБА_4 , належний їй житловий будинок, а остання, у свої чергу, передала їй грошові кошти у розмірі 17 737,00 гривень, договір зареєстрований на товарній біржі, однак його нотаріально не посвідчено, з доданих до справи документів порушення прав третіх осіб не вбачається. Разом з тим, відповідач визнав позов, чим підтвердив реальність укладання зазначеного вище договору та досягнення між сторонами всіх істотних його умов.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 01 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Таким чином на спірні правовідносини поширюється дія норм ЦК УРСР 1963 року, та Кодексу про шлюб та сім`ю УРСРС, чинних на час їх виникнення.

Відповідно до ст. 49 Закону України "Про власність", чинного на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом.

За змістом ст. 128, 153 ЦК УРСР, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Так, право укладати договори купівлі-продажу і реєструвати їх на товарній біржі передбачено статтею 15 Закону України "Про товарну біржу" № 1956-ХІІ від 10 грудня 1991 року, згідно ч. 2 якої - угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Міністерство юстиції України за № 17-12-44 від 10 квітня 1998 року, роз`яснює, що угоди укладені на біржі не прирівняні до нотаріально посвідчених, а тільки підлягають подальшому нотаріальному посвідченню.

Положеннями ст. 47 ЦК УРСР передбачалось, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому випадку нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 28 квітня 1978 року, зі змінами № 15 від 15 травня 1998 року "Про судову практику по справам про визнання угод недійсними", з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною.

Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995 року, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих біржею.

Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" від 01 липня 2004 року за № 1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна.

Тобто, у період укладання спірних договорів купівлі-продажу існував пробіл у чинному законодавстві, тому що, згідно зі ст.ст. 242, 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу житлових квартир повинен бути нотаріально засвідчений, якщо хоча б одна зі сторін є громадянином, а недотримання даної вимоги тягне недійсність договору.

Тим часом, у відповідності до ст.ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" біржі мають право вчиняти угоди з будь-якими видами нерухомості і такі угоди не підлягають наступному нотаріальному посвідченню.

За загальним правилом, право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом чи договором (ч. 1 ст. 128 ЦК УРСР), а у відповідності до ст. 153 ЦК УРСР договір вважався укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору. Як вбачається з положень укладеного договору купівлі-продажу нерухомого майна, сторони за договором - уклали даний договір, здійснили купівлю-продаж належного продавцеві на праві власності нерухомого майна. Сторонами договору усі умови останнього виконані. Згідно з вищевказаним договором зазначена нерухомість обміняна. Доказів того, що сторони заперечували укладений договір, згідно з вимогами ст. 237 ЦК України, суду не надано, тому, суд вважає укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме домоволодіння АДРЕСА_1 дійсним.

Оскільки сторони повністю виконали умови договорів купівлі-продажу нерухомості,угода не визнавалась недійсною, ОСОБА_4 на підставі ст.ст. 128, 153 ЦК УРСР і ст. 49 Закону України "Про власність" набула право власності на спірний об`єкт нерухомості. Передбачених законом підстав для не визнання дійсними неоспореного договору в судовому порядку не має.

Судом установлено, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 25 травня 2021 року, наданим суду в засвідченій представником позивача копії.

За життя, а саме 07 травня 2021 року, ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Деллаловим А. О., зареєстрований в реєстрі за № 262, згідно з яким належну їй квартиру АДРЕСА_3 , заповіла ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , а належний їй житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку АДРЕСА_1 , заповіла ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Судом установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_9 , як спадкоємці за заповітом, прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 , звернувшись до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Сеідової В. О. із відповідними заявами про прийняття спадщини та про видачу свідоцтв про право на спадщину за заповітом, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 58/2021, наданими у відповідь на запит суду.

Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Сеідової В. О. від 23 серпня 2024 року позивачеві було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове домоволодіння, у зв`язку з тим, що пред`явлений нею правовстановлюючий документ на спадкове майно не був посвідчений нотаріально.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом.

Згідно з ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Виходячи із вимог ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, зазначені в заповіті.

Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

У зв`язку з тим, що спадкодавцеві ОСОБА_4 за життя належало на праві приватної власності домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , позивач є спадкоємцем за заповітом після її смерті, яка прийняла спадщину, матеріали спадкової справи доказів наявності інших спадкоємців щодо цього майна не містять, як і не місять доказів наявності спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині і які звернулися протягом встановленого строку до нотаріуса з приводу прийняття спадщини, доказів на підтвердження переходу права власності спадкового майна після смерті спадкодавця матеріали справи не містять, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову і за позивачем ОСОБА_1 належить визнати право власності на спірне нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Губиниської селищної ради, третя особа ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке в цілому складається з: житлового будинку А, загальною площею 51,3 м2, житлової площею 33,4 м2, прибудови а, літньої кухні Б, сараїв В, Г, Д, входу в підвал в, літнього душу Ж, бані З, вбиральні И, навісу Л, колодязю к, воріт № 2, хвіртки № 3, огорожі № 4, 1956-1986 років побудови, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

- позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_4 ;

- відповідач: Губиниська селищна рада, , місцезнаходження юридичної особи за адресою: 51250, Дніпропетровська область, Самарівський район, с-ще Губиниха, вул. Шевченка, 16;

- відповідач: ОСОБА_2 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 , виданий 16 липня 1999 року, РНОКПП невідомий, адреса: АДРЕСА_5 ;

- третя особа: ОСОБА_3 , РНОКПП, серія та номер паспорта громадянина України невідомі, остання відома адреса: АДРЕСА_4 .

Рішення суду складено і підписано 04 вересня 2025 року.

Суддя Г. Є. Майна