Справа №731/619/24
Провадження №2-п/731/2/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2025 року с-ще Варва

Варвинський районний суд Чернігівської області в складі:

судді Савенка А.І.,

за участю секретаря Смаглюк В.Ю.,

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань №1 Варвинського районного суду Чернігівської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання кредиту, -

В С Т А Н О В И В:

04 жовтня 2024 року позивач ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», в інтересах якого діє директор Ткаченко М.М., використовуючи засоби поштового зв`язку, звернулася до Варвинського районного суду Чернігівської області із вказаною позовною заявою.

На обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що 10 вересня 2019 року між АТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «СЕНС БАНК», та позичальником - ОСОБА_2 була укладена Угода №491010898, відповідно до умов якої, кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 28 829,46 грн. У свою чергу позичальник взяла на себе обов`язок повернути використану суму кредиту в строк до 11 вересня 2022 року та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 39,9%, і інші необхідні платежі передбачені Договором.

Позикодавець АТ «Альфа-Банк» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі. Натомість, відповідач не виконала своїх боргових зобов`язань, припинивши повертати надану їй суму кредиту та інші сплачувати необхідні платежі у заявлені строки.

У подальшому, 17 травня 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «ФЛЕКСІС» було укладено Договір факторингу №2, відповідно до умов якого АТ «Альфа-Банк» відступило ТОВ «ФК «ФЛЕКСІС» право грошової вимоги до боржників, у тому числі і за договором №491010898, укладеним з позичальником ОСОБА_2 .

Далі, 18 травня 2021 року між ТОВ «ФК «ФЛЕКСІС»» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено аналогічний Договір факторингу №18-05/21, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ФЛЕКСІС» відступило ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» право грошової вимоги до боржників, в тому числі і за Договором №491010898, укладеним з позичальником ОСОБА_2 .

У свою чергу, 10 січня 2023 року ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», також, відступило ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» право вимоги до боржників відповідно до Договору відступлення права вимоги №10-01/2023, в тому числі і за Договором укладеним з позичальником ОСОБА_2 . Таким чином, враховуючи положення ст. 514, 516 ЦК України, позивач ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом грошової вимоги до відповідачки.

Оскільки відповідачка взятих на себе зобов`язань за цим кредитним договором належно не виконала, то відповідно має перед позивачем прострочену заборгованість на загальну суму 57 631,67 грн, яз яких: 27 381,89 грн заборгованість за основним зобов`язанням; 28 249,78 грн заборгованість за нарахованими відсотками на дату відступлення права вимоги; та 2 000 грн заборгованість за пенею та/або штрафами.

У зв`язку з цим, зважаючи на неможливість вирішення вказаного спору у добровільному порядку, позивач просить стягнути на свою користь з відповідача ОСОБА_2 відповідну заборгованість за Договором №491010898 від 10 вересня 2019 року у розмірі - 57 631,67 грн. Також, позивач наполягає на розподілу судових витрат, у виді сплаченого судового збору у розмірі - 3 028 грн та понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі - 16 000 грн.

Ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області від 17 жовтня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 18 листопада 2024 року, яке у подальшому з підстав першої неявки відповідача було відкладене на 20 грудня 2024 року.

20 грудня 2024 року у межах вказаної цивільної справи ухвалено заочне рішення, яким стягнено із ОСОБА_2 на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за Договором про надання кредиту №491010898 від 10 вересня 2019 року, укладеним з АТ «Альфа-Банк», в сумі 57 631,67 грн. Також, стягнуто із ОСОБА_2 на користь позивача ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» судові витрати зі сплати судового збору в сумі 3 028 грн та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 6 000 грн, а всього стягнено 9 028 грн.

22 травня 2025 року ОСОБА_2 звернувся до Варвинського районного суду Чернігівської області із заявою про перегляд заочного рішення від 20 грудня 2024 року, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання кредиту (а.с. 83-86). Також, окремим клопотанням ОСОБА_2 заявлено вимогу про поновлення строку для подання заяви про перегляд обумовленого заочного рішення суду (а.с. 87-88).

Ухвалою суду від 26 травня 2025 року вищевказану заяву прийнято до розгляду та призначено справу до судового розгляду на 03 червня 2025 року.

Ухвалою суду від 02 червня 2025 року задоволено клопотання представника ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» Німченко А.Р. про її участь у судовому засіданні, яке призначене на 03 червня 2025 року у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою суду від 03 червня 2025 року поновлено ОСОБА_2 відповідний строк для на подання заяви про перегляд заочного рішення суду. Заочне рішення від 20 грудня 2024 року у цивільній справі №731/619/24 за позовом ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання кредиту, скасовано. Розгляд справи призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження на 03 липня 2025 року.

Ухвалою суду від 30 червня 2025 року задоволено клопотання представника ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» Морозової В.В. про її участь у судовому засіданні, яке призначене на 03 липня 2025 року у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

01 липня 2025 року відповідачка ОСОБА_2 , використовуючи засоби електронного зв`язку, звернулася до суду із відзивом на позовну заяву (а.с. 136-141), відповідно до якого заявила свою позицію у наступних вимогах: 1) Застосувати трирічний строк позовної давності до вимог позивача щодо стягнення із відповідачки заборгованості зі сплати кредиту та процентів за користування кредитними коштами, за Договором про надання кредиту №491010898 від 10 вересня 2019 року, за період із 10 вересня 2019 року включно по 03 жовтня 2021 року та відмовити позивачу в задоволенні позову у розмірі 33247,44 грн., що складається із 15301,92 грн. - тіла кредиту та 17945,52 грн. - процентів за користування грошовими коштами, у зв?язку із спливом строку позовної давності; 2) Відмовити позивачу у задоволенні позову в частині стягнення із відповідача 7 208,24 грн. відсотків за користування грошовими коштами, які позивач нарахував поза межами строку укладеного між сторонами Договору про надання кредиту №491010898 від 10 вересня 2019 року; 3) Застосувати спеціальний річний строк позовної давності до вимог позивача щодо стягнення із відповідача пені/штрафу в розмірі 2000 грн. та також відмовити в задоволенні позову у цій частині, у зв?язку із спливом строку позовної давності; 4) Визнати значно завищеною та такою, що не відповідає критерію розумності заявлену позивачем до стягнення суму витрат на правову допомогу та зменшити її; 5) Зменшити заявлену до стягнення суму судового збору, пропорційно задоволеним судом позовним вимогам. На обґрунтування своєї позиції зазначила, що фактично визнає факт укладення 10 вересня 2019 року між нею та АТ «АЛЬФА-БАНК», правонаступником якого є АТ «СЕНС БАНК», Угоди №491010898, на виконання умов якої вона, як позичальниця, отримала кредит у сумі 28 829,46 грн, строком на 36 місяців, з виникненням у неї обов`язку повернути відсотки за користування коштами у розмірі - 21 041,54 грн. Загалом за підрахунками відповідачки погашена заборгованість за вказаним борговим зобов`язанням становить - 25 578,80 грн. У свою чергу, частина заявленої позивачем заборгованості 33 247,44 грн, яка нарахована за період із 10 вересня 2019 року по 02 жовтня 2021 року, не може бути з неї стягнута, адже така заявлена з пропуском трирічного строку позовної давності. Також, вважає, що нараховані позивачем відсотки за користування кредитними коштами у сумі 7 208,24 грн, що перевищують суму відсотків, яка вказана у Графіку платежів та становить - 21 041,54 грн, є нарахуваннями поза межами строку дії Кредитного договору. У частині нарахованої позивачем пені у сумі 2 000 грн вказала, що зазначені штрафні санкції також не можуть бути з неї стягнуті в силу пропуску спеціального річного строку позовної давності. Відносно розміру заявлених позивачем судових витрат, які були понесені з підстав отримання правової допомоги у сумі 16 000 грн, наголосила на їх неспіврозмірності до складності справи та вважає, що критерію розумності відповідатиме сума 3 000 грн.

Додатково, разом із відзивом на позовну заяву, відповідачка також подала окреме клопотання про застосування строку позовної давності, з поясненнями тотожними змісту відзиву на позов (а.с. 144-146).

02 липня 2025 року позивач звернувся із клопотанням про відкладення розгляду через перебування представника у відпустці (а.с.151), і у зв`язку з неявкою сторін (а.с. 153) розгляд справи було відкладено до 02 вересня 2025 року.

07 липня 2025 року позивач подав відповідь на відзив, вказавши, що відповідач вводить суд в оману щодо розміру сплаченої заборгованості, адже на погашення тіла кредиту було сплачено лише 1447,57 грн. та 4742,72 грн. на погашення процентів. У виписці по рахунку суми сплат дублюються, через зарахування на транзитний рахунок а інші суми сплачені не відповідачем, а за договором факторингу. Заборгованість нараховувалась виключно у межах строку кредитування. Позовна давність не застосовується через карантинні обмеження та військовий стан.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні 02 вересня 2025 року заявлені вимоги підтримала, надала пояснення щодо руху коштів по рахунку, нарахуванню заборгованості та процентів, вказала, що договірна пеня була нарахована за період, в який не діяли карантинні обмеження.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялася у встановленому законом порядку. 30 червня 2025 року ОСОБА_2 , використовуючи засоби електронного зв`язку, звернулася до суду із заявою про здійснення розгляду справи за відсутності сторони відповідача, за наявними у справі доказами.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що зазначений позов слід задовольнити, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10 вересня 2019 року ОСОБА_2 , повідомивши свої персональні дані, звернулася до АТ «АЛЬФА-БАНК» із письмовою офертою щодо пропозиції укласти Угоду про надання споживчого кредиту №491010898, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб. Підставою для угоди зазначено відповідний Договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «АЛЬФА БАНК». Умови запропонованого споживчого кредиту: тип кредиту «Кредит готівкою»; сума кредиту 28 829,46 грн; 39.90% тип ставки фіксована; строк кредиту 36 місяців; дата повернення кредиту 11 вересня 2022 року. Прохання надання такого кредиту обумовлене потребою у повернення заборгованості за кредитним договором №630869225 від 02 березня 2018 року (а.с. 7).

Зазначена вище оферта із запропонованими ОСОБА_2 умовами кредитування була акцептована АТ «АЛЬФА БАНК», свідченням чого є підписаний головою правління Банку відповідний Акцепт пропозиції на укладення угоди про надання кредиту №491010898 від 10 вересня 2019 року (а.с. 6) та відповідна Заява-Анкета про акцепт пропозиції АТ «АЛЬФА БАНК» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «АЛЬФА БАНК» від 10 вересня 2019 року підписана сторонами (а.с. 6).

Аналогічні умови кредитування також обумовлені Графіком платежів та розрахунком сукупної вартості споживчого кредиту, реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, що є додатком №1 до Угоди про надання кредиту №491010898 (а.с. 7 зворот) та положеннями Паспорта споживчого кредиту (а.с. 8), які підписані сторонами Договору, де в тому числі обумовлено наступне: орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом 49 871 грн; реальна річна процентна ставка 48.02%; пеня відсутня; штрафи: за кожне прострочення платежу, що триває від 1 до 4 днів - 100 грн, за кожне прострочення платежу, що триває 5 днів і більше 300 грн.

Суд зважає, що відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.

Згідно зі статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).

За змістом ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Таким чином, судом встановлено що, посилання на обставини укладення вищезазначеного Договору про надання кредиту між його сторонами в письмовій формі, відповідає положенням законодавства, оскільки позивачем доведено, що відповідач ОСОБА_2 погодилася із умовами договору та підписала його.

Факт підписання сторонами зазначеного Договору не спростований та не оспорюється. За таких обставин, судом встановлено, що між ОСОБА_2 та позикодавцем АТ «Альфа-Банк» виникли договірні відносини, оскільки між ними був укладений відповідний Договір про надання кредиту №491010898.

На переконання суду, вказаний правочин є правомірним, адже в розумінні ст. 204 ЦК України його недійсність прямо законом не встановлена. Відомості щодо визнання даного Договору недійсними у суду відсутні, зустрічний позов стороною відповідача не заявлено.

Факт виконання позикодавцем свого обов`язку в частині надання відповідачеві ОСОБА_2 обумовленої суми кредиту 28 829,46 грн, підтверджується копією меморіального ордеру №560734 від 11 вересня 2019 року (а.с. 8 зворот) та копією виписки по особових рахунках ОСОБА_2 за період з 10 вересня 2019 року по 17 травня 2021 року (а.с. 9-12, 12 зворот 16).

З метою підтвердження наявності у позивача в межах вищевказаного Договору відповідного права вимоги до позичальника - відповідача по справі, до матеріалів справи додано документи, які підтверджують наступні обставини.

17 травня 2021 року між АТ «АЛЬФА-БАНК» та ТОВ «ФК«ФЛЕКСІС» було укладено Договір факторингу №2 (а.с. 20-22), у відповідності до порядку та умов якого ТОВ «ФК «ФЛЕКСІС», як фактор, зобов`язалося передати грошові кошти в розпорядження АТ «АЛЬФА-БАНК», як клієнта за плату, а Клієнт відступає Фактору, а Фактор набуває належне Клієнтові право вимоги до боржників за договорами, перелік яких міститься в Додатку №1-1 до Договору, що додається до даного Договору на паперовому носії. Сторони погодили, що за фактом відступлення Прав вимоги Фактор стає стороною всіх Основних договорів, укладених між Клієнтом та Боржниками, перелік яких міститься в Додатку 1-1 до договору, на умовах передбачених Основними договорами, в тому числі, але не виключно, права нарахування відсотків, комісій, неустойки, що передбачені умовами Основних договорів. Право вимоги, що відступається згідно даного Договору включає суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями та всіма іншими платежами за Основними договорами, право на одержання яких належить Клієнту (п. 2.1., 2.2 Договору Факторингу №2).

Право вимоги вважається відступленим Фактору з дати повної (остаточної) оплати фактором ціни прав вимоги відповідно до п 4.2 цього Договору. В дату здійснення повної (остаточної) оплати Фактором ціни прав вимоги відповідно до п 4.2 цього Договору Сторони підписують Акт приймання передачі реєстру боржників, за формою встановленою в Додатку №2 до цього Договору (п. 2.3 Договору Факторингу №2).

Фактор зобов`язаний передати у розпорядження клієнта кошти і сплатити клієнтові ціну прав вимоги у розмірі 16 500 000 грн, шляхом перерахування на рахунок клієнта, в дату підписання договору (п. 4.2 Договору Факторингу №2).

Факт виконання зазначених умов та здійснення оплати доводиться відповідною копією платіжного доручення №253 від 17 травня 2021 року (а.с. 22 зворот) та витягом з додатку 1-1 до договору факторингу №2, за результатами аналізу яких, слід констатувати, що ТОВ «ФК «ФЛЕКСІС» набув право грошової вимоги, у тому числі, до відповідача ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) за Договором №491010898 від 10 вересня 2019 року щодо загальної заборгованості за кредитом у сумі 43 234,13 грн, з порядковим №2391 (а.с. 24, 25).

У свою чергу у подальшому, 18 травня 2021 року, аналогічним чином між ТОВ «ФК «ФЛЕКСІС» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено договір факторингу №18-05/2021 (а.с. 26-28), за умовами якого ТОВ «ФК «ФЛЕКСІС», як клієнт, за плату відступило ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», як фактору, своє право грошової вимоги до боржників за рядом договорів, включно із правом вимоги до відповідача ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) за Договором №491010898 від 10 вересня 2019 року щодо загальної заборгованості за кредитом у сумі 43 234.13 грн, порядковий №2391.

Факт виконання обумовлених Договором умов, здійснення оплати ціни прав вимоги 16 600 000 грн та переходу відповідного права грошової вимоги на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» щодо заборгованості відповідача доводиться: копією Акту приймання передачі реєстру боржників від 18 травня 2021 року до Договору факторингу №18-05/21 від 18 травня 2021 року (а.с. 28 зворот); копіями платіжних доручень (а.с. 29, 30); копією Додатку 1-1 до Договору факторингу - Характеристикою права вимоги, переданих фактору клієнтом за договором та боржником за основними договорами (а.с. 30 зворот 32) та відповідним витягом (а.с. 33).

У свою чергу, аналогічним чином, 18 травня 2021 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», як первісним кредитором, та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», як новим кредитором, було укладено договір №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги (а.с. 34-36), за умовами якого первісний кредитор за плату відступило новому кредитору своє право грошової вимоги до боржників за рядом договорів, включно із правом вимоги до відповідача ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) за Договором №491010898 від 10 вересня 2019 року щодо загальної заборгованості за кредитом у сумі 57 631,67 грн, порядковий №17332.

Сторонами обумовлено, що права вимоги вважаються відступленими (переданими) первісним кредитором та набутими (прийнятими) новим кредитором в день належного підписання сторонами Акту приймання-передачі реєстру боржників в друкованому (підписаному) вигляді, не пізніше 365 календарних днів з моменту підписання Договору (п. 5.1.2 та п. 5.1.3. Договору №10-01/2023).

Факт виконання обумовлених Договором умов, здійснення оплати ціни прав вимоги 5 312 491,59 грн та переходу відповідного права грошової вимоги на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» щодо заборгованості відповідача доводиться: копією Акту прийому-передачі реєстру боржників за Договором №10-01/2023 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 10 січня 2023 року (а.с. 36 зворот); копією Акту зарахування зустрічних однорідних вимог від 28 лютого 2023 року (а.с. 37), копією реєстру боржників (а.с. 38-39) та відповідного витягу (а.с. 40).

Суд бере до уваги, що доказів на підтвердження того, що вищевказані Договори факторингу, укладені між первісними кредитодавцями відповідача та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», скасовані, відповідачем не надано.

Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав (ст. 514 ЦК України).

Таким чином, з огляду на встановлені судом обставини, суд приходить до висновку щодо набуття позивачем ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) за Договором №491010898, укладеним 10 вересня 2024 року між нею та АТ «АЛЬФА-БАНК».

У частині заявленого позивачем розміру заборгованості за Договорами про споживчий кредит, суд приходить до наступного.

Згідно з виконаним первісним кредитором АТ «СЕНС БАНК» розрахунком непогашена заборгованість відповідачки ОСОБА_2 за Договором №491010898 від 10 вересня 2019 року станом на 17 травня 2021 року, яка нарахована за період з 10 вересня 2019 року по 17 травня 2021 року, становить 43 234,13 грн, з яких: 27 381,89 грн заборгованість за кредитом, 13 852,24 грн заборгованість за відсотками, та 2 000 грн заборгованість по пені (а.с. 16 зворот).

Відповідно до розрахунку, виконаного проміжним кредитором ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», непогашена заборгованість відповідачки ОСОБА_2 за Договором №491010898 від 10 вересня 2019 року станом на 10 січня 2023 року, становить 57 631,67 грн, з яких: 27 381,89 грн заборгованість по основній сумі кредиту, 13 852,24 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими АТ «СЕНС БАНК» за період з 10 вересня 2019 року по 17 травня 2021 року, 14 397,54 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» за період з 18 травня 2021 року до 10 вересня 2022 року, та 2 000 грн - заборгованість по пені (а.с. 18).

Подальший розрахунок, виконаний позивачем ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», підтверджує не здійснення подальшого нараховування відповідачці ОСОБА_2 нової заборгованості, сума боргу станом на 10 вересня 2024 року залишилася незмінною - 57 631,67 грн (а.с. 19).

Аналізуючи вказані розрахунки, суд вважає, що заявлені позивачем суми боргу відповідають обумовленим сторонами положенням Угоди про надання кредиту №491010898 від 10 вересня 2024 року, оскільки розрахунок залишку тіла кредиту та нарахування відсотків здійснювалося в обумовлений 36 місячний строк дії кредитування за відсотковою ставкою 39.90% на рік.

При цьому, твердження відповідачки у частині неможливості перевищення загальної суми відсотків за кредитом сумі відсотків вказаній у Графіку платежів 21 041,54 грн, є хибним, адже зазначена сума відсотків була імовірна лише у випадку своєчасного виконання нею своїх боргових зобов`язань, у виді відповідних щомісячних платежів по 1 385,31 грн. Разом з тим, оскільки відповідачка допускала відповідні порушення щомісячних платежів, подальше нарахування відсотків відповідно змінився у сторону збільшення за рахунок збільшення бази нарахування тіла кредиту.

Зі змісту ст. 526, 530 ЦК України вбачається, що зобов`язання повинно виконуватися відповідно до умов договору у встановлені строки.

Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За таких обставин, судом встановлено, що після укладення вищезазначеного Договору про надання кредиту відповідач ОСОБА_2 допустила порушення зобов`язань, встановлених договором, доказів своєчасного та належного виконання умов договору не надала, що свідчить про наявність заявленої позивачем заборгованості, в частині: 27 381,89 грн - тіла кредиту та 28 249,78 грн - нарахованих відсотків, що загалом становить 55 631,67 грн.

Доводи відповідачки про сплату більшої суми по кредиту та відсоткам є неспроможними, адже будь-яких доказів про такі нею не надано. Представник позивача вказала, що погашення по рахунку здійснювалось за договором факторингу, що вказано у призначенні платежів, а не відповідачем, дублювання сум відбувалось через зарахування на транзитний рахунок, адже сплата відбувалась через термінал.

Вирішуючи питання про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості по пені суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 1, 3 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У зв`язку з цим, оскільки Договором про надання кредиту №491010898 від 10 вересня 2024 року було обумовлено можливе нарахування штрафу наступним чином: за кожне прострочення платежу, що триває від 1 до 4 днів - 100 грн, за кожне прострочення платежу, що триває 5 днів і більше 300 грн, то нарахування позивачем у період відповідного прострочення, що мало місце з 11 жовтня 2019 року по 11 березня 2020 року, пені у розмірі 2 000 грн, правомірне та підлягає до стягнення. Вказані суми нараховані до введення карантинних обмежень.

У зв`язку з цим, заявлені позивачем вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі та сума, яка підлягає до стягнення з відповідачки, та сприймається судом як математично обґрунтована, становить - 57 631,67 грн.

Окрім того, суд вважає такими, що не заслуговують на увагу доводи сторони відповідача щодо пропуску у межах вказаної справи позивачем строку позовної давності.

Так, у відповідності до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Загальний строк позовної давності складає три роки і не залежить від суб`єктного складу правовідносин (стаття 257 ЦК України).

У вказаній справі датами початку перебігу строку позовної давності слід вважати 11 вересня 2022 року, як крайній термін повернення кредиту.

Суд зауважує, що постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. У подальшому дія карантину була подовжена до 30 червня 2023 року.

У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у звязку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, суд дійшов висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню.

З 24 лютого 2022 року в України діє воєнний стан, підставами якого є Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затверджений Законом України від 24 лютого 2022 року Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» (з наступними змінами).

Відповідно до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257- 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

У зв`язку з цим, враховуючи дату звернення позивача з вказаним позовом 04 жовтня 2024 року, та те що Закон України від 30 березня 2020 року №540-IX щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину набрав чинності 02 квітня 2020 року, а також введення воєнного стану в Україні з 24 лютого 2022 року, позовні вимоги, які пред`явлені у межах зазначеної цивільної справи можуть бути задоволені, адже встановлений законом трьох річний строк для звернення до суду з вказаним позовом, у силу вище вказаних обґрунтувань, позивачем пропущено не було.

З аналогічних міркувань твердження відповідачки щодо пропуску позивачем спеціального річного строку позовної давності для стягнення пені є також хибних.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачений судовий збір в сумі 3 028 грн (а.с. 1, 2), який відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України покладається на відповідача.

Крім того, позивач у позовній заяві просив стягнути витрати на професійну правничу допомогу у сумі 16 000 грн, на підтвердження яких подано: копію договору №01-07/2024 про надання правової допомоги від 01 липня 2024 року, укладеного з АДВОКАТСЬКИМ ОБ`ЄДНАННЯМ «ЛІГАЛ АССІСТАНС» (а.с. 44 зворот - 45), прайс-лист з вартістю юридичних послуг (а.с. 46), копію квитанції про сплату за надання правової допомоги за договором №01-07/2024 від 01 липня 2024 року (а.с. 45), заявку на надання юридичної допомоги №561 від 05 липня 2024 року, де перелічено види наданих послуг та вказано їх вартість (надання усної консультації з вивченням документів: 2 години, вартість 1 години 2 000,00 грн, ціна - 4 000,00 грн; складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду: 4 години, вартість 1 години 3 000,00 грн, ціна 12 000,00 грн) (а.с. 48); витяг з Акта №3 про надання юридичної допомоги від 05 вересня 2024 року, де зазначено вид та вартість юридичних послуг, наданих позивачеві за позовом до ОСОБА_2 (а.с. 49).

Відповідно до положень ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Розподілу підлягають витрати на правничу допомогу адвоката, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Наведене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року (справа №922/445/19), відповідно до якого витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

Слід наголосити, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 та у додатковій постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц.

Критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо (додаткова постанова КГС ВС від 30 серпня 2023 року № 911/3586/21).

Суд зважає на те, що позовна заява стосується спору з невеликою ціною позову та невеликим рівнем складності. За таких обставин суд дійшов висновку, що сума витрат на правничу допомогу в розмірі 16 000 грн за усну консультацію з вивченням документів та складання позовної заяви є завищеною та не відповідає критерію розумності. При цьому, на думку суду, критерію розумності відповідає сума витрат на правничу допомогу в розмірі - 8 000,00 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст. 137, 141, 263, 265, 273, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання кредиту, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (, юридична адреса: 01133, м. Київ, вул. Мечнікова, б. 3, офіс 306) заборгованість за Договором про надання кредиту №491010898 від 10 вересня 2019 року, укладеним з АТ «Альфа-Банк», станом на 10 вересня 2024 року, в сумі 57 631 (п`ятдесят сім тисяч шістсот тридцять одну) гривню 67 копійок.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» судові витрати зі сплати судового збору в сумі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) гривень та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 8 000 (вісім тисяч) гривень, а всього стягнути 11 028 (одинадцять тисяч двадцять вісім) гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.І.Савенко