Провадження № 22-ц/4808/974/25
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Бойчука І.В., Томин О.О.

з участю секретаря Струтинської Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Михайлюк Назар Миколайович на рішення Івано-Франківського міського суду 29 квітня 2025 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго», треті особи без самостійних вимог на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Прикарпатенерготрейд», Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання недійсним додаткової угоди до договору про надання послуг з розподілу електричної енергії,

в с т а н о в и в :

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ПАТ «Прикарпаттяобленерго», треті особи без самостійних вимог на стороні позивача ТОВ «Прикарпатенерготрейд», Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання недійсним додаткової угоди до договору про надання послуг з розподілу електричної енергії.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 24.03.2022 року між АТ «Прикарпаттяобленерго» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору про надання послуг з розподілу електричної енергії від 26.08.2021 року №2501708 від 24.03.2022 року. У п. 1.1. предметом даної угоди є зокрема заборгованість за електроенергією відповідно до акту про порушення №087635 від 17.11.2021 року.

Згідно п. 1.2. додаткової угоди споживач визнає перед оператором системи розподілу боргові зобов`язання станом на 01.03.2022 року за період з 09.09.2020 по 17.11.2021 року. У розділі 5 додаткової угоди «юридичні адреси та реквізити сторін вказано оператор розподілу АТ «Прикарпаттяобленерго», , інд. подат. №58, № свідоцтва платн. ПДВ 100335651. Усі наведені реквізити код ЄДРПОУ, ІПН, № свідоцтва платника ПДВ відносяться до реквізитів юридичної особи - відповідача Філії «Західна» АТ «Прикарпаттяобленерго», а не АТ «Прикарпаттяобленерго».

Позивач вважає договір незаконним, оскільки такий суперечить вимогам чинного на час укладення договору законодавства України та таким, що порушує вимоги закону в частині визнання майна третіх осіб (електроенергії) власним майном та його розпорядженням, а також вчинення правочину без належної ліцензії, тобто вчинення юридичною особою правочину, якого вона не мала права вчиняти.

Відповідно до заявки - приєднання 26.08.2021 року, ОСОБА_1 приєднався до публічного договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії,за умовами якого Оператор системи розподілу надає споживачу послуги з розподілу електричної енергії, параметри якості якої відповідають показникам, визначеним чинним законодавством за об`єктом, технічні параметри якого фіксуються в Паспорті точки розподілу за об`єктом споживача та в особовому рахунку Споживача, облікових базах даних Оператора системи розподілу. Відомості про засіб (засоби) вимірювання обсягу електричної енергії, що використовується на об`єкті (об`єктах) споживача, зазначаються разом із енергетичними ідентифікаційними кодами. Споживач оплачує за розподіл електричної енергії згідно з умовами глави 5 цього Договору та інші послуги Оператора системи розподілу згідно Додатку 4 «Порядок розрахунків».

Однак, ОСОБА_1 подано вимогу оплати необлікованої електроенергії в кількості 13592 кВт*год в розмірі 66396,88 грн з ПДВ, що не відповідає умовам договору на надання послуг з постачання електроенергії та відповідно надають розрахунок обсягу вартості необлікованої електричної енергії згідно акту про порушення ПРРЕЕ №087635 від 17.11.2021 року, а не наданих послуг із розподілу електричної енергії.

Отже, не постачаючи позивачу такий вид товару, як електроенергія, відповідач не мав права на її відпуск та продаж, а відповідно і на укладення такої угоди.

Позивач зазначав, що на час укладення додаткової угоди до договору про надання послуг з розподілу електричної енергії від 26.08.2021 року №2501708 від 24.03.2022 року у Філії «Західна» АТ «Прикарпаттяобленерго» та АТ «Прикарпаттяобленерго» була відсутня ліцензія на постачання електричної енергії, що є підставою для визнання додаткової угоди до договору про надання послуг з розподілу електричної енергії від 26.08.2021 року №2501708 від 24.03.2022 року недійсною.

Відповідач не здійснював ні продаж електричної енергії, ні постачання електроенергії позивачу та не був його електропостачальником, що передбачає і сам публічний договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії. Отже, у відповідача відсутня ліцензія на продаж/постачання електричної енергії відповідачу, відсутній договір на постачання електричної енергії відповідачу та відповідно у нього відсутнє право на стягнення вартості переданого майна - електричної енергії, крім заборгованості із наданих послуг із розподілу електричної енергії, що не є ідентичними із електричною енергією та тими вимогами, що заявлені позивачем.

У позивача відсутня заборгованість із оплати послуг наданих відповідачем, а саме щодо розподілу електричної енергії, а у відповідача ніколи не виникало право на облік такого виду майна, як електрична енергія.

Відповідач не має права розпоряджатись майном, що йому не належить.

Приміщення куди було надано розподіл електричної енергії розташоване в АДРЕСА_1 . Позивач здійснював оплату за електроенергію іншому постачальнику ТОВ «Прикарпатенерготрейд» ( вул. Грушевського, 22а кв. 77 м. Івано-Франківськ, Івано-Франківська обл., 76018), що підтверджується квитанціями №2 від 28.05.2019 року, рахунком на попередню оплату за електроенергію №2501708/2 від 23.04.2019 за травень 2019, актом про використану електричну енергію за квітень 2019 згідно договору №2501708, платіжними інструкціями №180 від 24.02.2023, №180 від 22.03.2023, №198 від 10.01.2023.

Дані докази підтверджують, що постачання електроенергії здійснено іншою юридичною особою - ТОВ «Прикарпатенерготрейд», а не позивачем у даній справі.

ОСОБА_1 уклав два типи договорів і з двома різними юридичними особами: 1.Публічний договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг укладеного з ТОВ «Прикарпатенерготрейд» (присвоєно номер 2502214) (далі - договір з постачання); 2. Публічний договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії з АТ «Прикарпатобленерго» (присвоєно номер 2501708 від 26.08.2021 року) (далі - (Договір з розподілу)

Підписуючи оспорювану додаткову угоду відповідач мав оцінити ризики та негативні наслідки для себе та контрагента по договору у зв`язку з недотриманням обов`язкової вимоги, щодо продажу електроенергії без ліцензії. Юридична особа здійснює свою господарську діяльність на власний ризик, а тому, укладаючи додаткову угоду без права на таке укладення мав оцінити ці ризики.

Позивач просив суд визнати недійсною з моменту укладення додаткову угоду до договору про надання послуг з розподілу електричної енергії від 26.08.2021 року №2501708 від 24.03.2022 року.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 29 квітня 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Прикарпаттяобленерго», треті особи без самостійних вимог на стороні позивача ТзОВ «Прикарпатенерготрейд», Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання недійсним додаткової угоди до договору про надання послуг з розподілу електричної енергії відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Прикарпаттяобленерго» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8800,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Представник апелянта зазначив, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про правомірність додаткової угоди, хоча ПрАТ «Прикарпаттяобленерго» не має ліцензії на постачання (продаж) електроенергії, а додаткова угода має предметом саме зобов`язання зі сплати вартості необлікованої електроенергії, тобто фактично її продаж.

Пункт 1 ст. 8 Закону України «Про ринок електроенергії» вимагає обов`язкового ліцензування діяльності з постачання електроенергії.

Згідно з ч. 1 ст. 227 ЦК України, правочин, вчинений юридичною особою без відповідної ліцензії, може бути визнаний судом недійсним. Верховний Суд чітко сформулював цю позицію у Постанові Верховного Суду від 18.01.2022 у справі №904/4262/17 містить аналогічний висновок: «Правочин щодо діяльності, яка підлягає ліцензуванню, є оспорюваний і може бути визнаний недійсним, якщо ліцензії на момент укладення не було».

Правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), за змістом частини першої статті 227 ЦК України є оспорюваним.

Правочин вважається вчиненим без ліцензії, якщо на час такого вчинення останню не отримано, або строк її дії закінчився, або ліцензію анульовано (відкликано), або її дію зупинено у передбачених законом випадках. При цьому не має значення, з яких причин була відсутня ліцензія, а також чи знала або повинна була знати про це інша сторона правочину.

На момент укладення додаткової угоди ПрАТ «Прикарпаттяобленерго» не мало чинної ліцензії на постачання електричної енергії, однак уклало правочин, предметом якого було стягнення вартості необлікованої електроенергії, тобто товару, а не послуги з розподілу.

Такі діє є порушенням ліцензійних вимог Закону України «Про ринок електричної енергії», згідно ст. 8 цього Закону - діяльність з постачання електроенергії здійснюється виключно за наявності ліцензії. Тобто АТ «Прикарпаттяобленерго» не мало правових підстав на укладення додаткової угоди, що стосується грошових зобов`язань за необліковану електроенергію, оскільки така діяльність є елементом господарської діяльності з постачання енергії.

Відсутні докази, що розрахунок за актом №087635 здійснювався в межах компетенції оператора саме розподілу, а не як розрахунок вартості товару (електроенергії).

Суд безпідставно ототожнив порядок відшкодування вартості не облікованої електроенергії із зобов`язаннями щодо розподілу.

ОСОБА_1 одержував електричну енергію від оператора системи постачання - ТОВ «Прикарпатенерготрейд» (Код ), а не від оператора системи розподілу ПАТ «Прикарпаттяобленерго» (Код ), що було повідомлено суду.

Суд першої інстанції не перевірив належним чином дотримання процедури складання акту про порушення та розрахунку суми заборгованості. В матеріалах справи відсутні достатні докази того, що саме позивач вчинив порушення, а також дотримання ПРРЕЕ та Кодексу комерційного обліку при оформленні документів, що є обов`язковим для виникнення зобов`язання.

Суд не дослідив всіх доказів, не перевірив детально відсутність у відповідача повноважень та ліцензії, не викликав і не допитав належним чином третіх осіб, не мотивував відхилення аргументів позивача щодо повної оплати послуг розподілу.

Представник апелянта просив рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення яким визнати недійсною додаткову угоду від 24.03.2022 до договору №2501708.3. Витрати на правничу допомогу, судовий збір та інші витрати покласти на відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ПАТ «Прикарпаттяобленерго» зазначила, що ПАТ «Прикарпаттяобленерго» як постачальник, та підприємець ОСОБА_1 , як споживач, уклали 16.10.2012 року між собою договір №1708 про постачання електричної енергії, за яким постачальник зобов`язався продавати електричну енергію (електроенергію) споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, з обумовленою у договорі дозволеною потужністю, а споживач, в свою чергу, зобов`язався оплачувати постачальнику вартість спожитої електроенергії.

В 2018 році, відбулося ряд змін на ринку електроенергії. Зокрема були прийняті Правила роздрібного ринку електроенергії (затверджені Постановою НКРЕКП №312 від 14.03.20218р., далі- ПРРЕЕ), які регулюють відносини між учасниками ринку.

АТ «Прикарпаттяобленерго» було видано ліцензію № 1443 від 16.11.20218 на право провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії та анульовано ліцензію щодо постачання та передачі електричної енергії.

Відповідно до п. 2.1.4 ПРРЕЕ (в редакції, що діяла на момент спірних правовідносин) договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії є публічним договором приєднання та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України на основі типового договору, що є додатком 3 до цих Правил.

Договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії за ініціативою споживача або оператора системи відповідно до визначених цими Правилами випадків, як правило, укладається шляхом приєднання споживача за заявою-приєднанням до розробленого оператором системи розподілу договору на умовах складеного оператором системи розподілу паспорта точки розподілу. Договір вважається укладеним з дати підписання споживачем заяви-приєднання до договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, яка повертається споживачем на адресу ОСР, та/або сплати за рахунком (квитанцією), який надсилається (надається) одночасно з договором споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, та/або з дати, указаної у заяві-приєднанні, якщо споживач протягом указаного в заяві-приєднанні терміну не звернувся до ОСР із запереченнями щодо укладення договору в цілому або щодо окремих умов договору та спожив будь-який обсяг електричної енергії.

Згідно заяви приєднання від 26.08.2021 ОСОБА_1 приєднався до умов договору про надання послуг з розподілу електричної енергії , розміщеного на сайті оператора системи розподілу АТ «Прикарпаттяобленерго» за адресою https://www.oe.if.ua(далі-Договір)

Відповідно до п. 8.6 Договору: «У разі порушення розрахункового обліку з вини споживача споживач сплачує оператору системи вартість необлікованої електроенергії, визначеної відповідно до вимог ПРРЕЕ» Згідно з пунктом 9 додатку 4 (порядок розрахунків) до договору: «Рахунки на оплату обсягу необлікованої електроенергії на підставі актів порушень виписуються оператором системи розподілу окремо та надаються споживачу. Оплата за необліковану електричну енергію здійснюється протягом 30 календарних днів від дня отримання рахунка. Кошти за необліковану електричну енергію перераховуються споживачем на поточний рахунок оператора системи розподілу.»

Право оператора системи розподілу щодо визначення обсягу не облікованої електроенергії та нарахування суми завданих збитків на підставі акта про порушення передбачено також п.п. 8.2.4,8.2.6, 8.4.2 ПРРЕЕ.

На думку представника відповідача, суд дійшов правильного висновку, що оператор системи розподілу має право проводити нарахування обсягу не облікованої електроенергії та суми завданих споживачем збитків.

Аналогічні висновки були зроблені в рішенні Господарського суду Івано-Франківської області від 1.05.2024р по справі № 345/868/23, яким задоволено позов Приватного акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго» в особі філії «Західна» до ОСОБА_1 щодо стягнення з нього на користь ПАТ «Прикарпаттяобленерго» 46 396, 88 грн боргу за не обліковану електроенергію згідно Додаткової угоди від 24.03.2022. Постановою Західного апеляційного суду від 22.08.2024 по даній справі апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 01.05.2024 у справі № 345/868/23 залишено без змін.

Вказані судові рішення мають преюдиціальне значення у даній справі, відтак встановлені ними факти повторного доведення не потребують.

Оскільки предметом додаткової угоди від 24.03.2022р. є умови і порядок сплати ОСОБА_1 оператору системи розподілу АТ «Прикарпаттяобленерго» заборгованості за необліковану електроенергію по акту про порушення №087635 від 17.11.2021, то вищезазначені докази підтверджують законність укладення такої угоди.

Твердження апелянта про те, що саме ТОВ «Прикарпатенерготрейд», а не АТ «Прикарпаттяобленерго» належить право стягнення не облікованої електроенергії є помилковим.

ОСОБА_1 в своїй скарзі плутає поняття постачальника та оператора системи розподілу та їх функцій на ринку електроенергетики. ТОВ «Прикарпатенерготрейд» апелянт називає «оператором системи постачання». Такого суб`єкта згідно ПРРЕЕ взагалі не існує.

Позиція апелянта ґрунтується на помилковому і неправильному трактуванні норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини. Адже жодним нормативно-правовим актом не передбачено вимогу щодо отримання ліцензії з постачання електричної енергії для стягнення вартості необлікованої електроенергії оператором системи розподілу.

Представник відповідача просив залишити без змін рішення Івано-Франківського міського суду від 29.04.2025, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення та стягнути судові витрати по справі.

У судове засідання апеляційного суду апелянт ОСОБА_1 та його представник Михайлюк Н.М. не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник ПАТ «Прикарпаттяобленерго» Курник О.А. в режимі відеоконференції заперечила доводи апеляційної скарги, посилаючись на обґрунтованість висновків суду обставинам справи.

Треті особи без самостійних вимог на стороні позивача ТОВ «Прикарпатенерготрейд», Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Відповідно до положень ч.2 ст. 372 ЦПК України, колегія дійшла висновку про розгляд справи у відсутності осіб, які не з`явилися, однак належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ПАТ «Прикарпаттяобленерго» Курник О.А., перевіривши матеріали справи,колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає.

Судом встановлено, що 26.08.2021 ОСОБА_1 , як підприємець, подав заяву-приєднання до публічного договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, розміщеного на сайті оператора системи розподілу АТ «Прикарпаттяобленерго» за адресою: https://www.oe.if.ua

24.03.2022 між АТ «Прикарпаттяобленерго» (оператор системи розподілу) та підприємцем ОСОБА_1 (споживач) було укладено додаткову угоду до договору з розподілу електричної енергії № 2501708 від 26.08.2021 «Про порядок погашення заборгованості по акту про порушення № 087635 від 17.11.2021», за умовами якої споживач (підприємець ОСОБА_1 ) визнав перед оператором свої боргові зобов`язання за необліковану електроенергію станом на 01.03.2022 на суму 66 396,88 грн, яка виникла в період з 09.09.2020 по 17.11.2021, та зобов`язувався розрахуватися відповідно до наведеного графіку: до 25.03.2022 - в сумі 22 132,88 грн; до 25.04.2022 - в сумі 22 132,00 грн; до 25.05.2022 - в сумі 22 132,00 грн (а.с. 13 том І).

Згідно з довідкою позивача, а також випискою по рахунку, ОСОБА_1 частково провів оплату по даній угоді на суму 20 000,00 грн.

Згідно із п.4.1. Додаткової угоди, ця Угода набирає чинності з дня її підписання обома Сторонами та обов`язкова для правонаступників Сторін.

Згідно розділу 5 Додаткової угоди «юридичні адреси та реквізити сторін вказано Оператор розподілу АТ «Прикарпаттяобленерго», Філія АТ «Прикарпаттяобленерго» «Західна», , інд. Подат. №58, № свідоцтва платн. ПДВ 100335651.

Із зазначеної Додаткової угоди вбачається, що вона підписана сторонами без зауважень.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 01.05.2024 по справі № 345/868/23 позов ПАТ «Прикарпаттяобленерго» в особі Філії ПАТ «Прикарпаттяобленерго» «Західна» до ОСОБА_1 про стягнення 46 396, 88 грн боргу за не обліковану електроенергію згідно Додаткової угоди від 24.03.2022 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Прикарпаттяобленерго» в особі Філії ПАТ «Прикарпаттяобленерго» «Західна» - 46 396, 88 гривень боргу за не обліковану електроенергію згідно Додаткової угоди від 24.03.2022, а також 2 684, 00 гривень судового збору та 12 200, 00 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 22 серпня 2024 року рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 01.05.2024 залишено без змін.

Із зазначеної постанови вбачається, що наявною в матеріалах справи копією ліцензії № 1443 від 16.11.2018, підтверджується правовий статус АТ «Прикарпаттяобленерго» як оператора систем розподілу, що згідно з положеннями ПРРЕЕ надає йому право в порядку встановленому цими Правилами, проводити обстеження електроустановок споживачів та у разі виявлення під час контрольного огляду або технічної перевірки уповноваженим представником оператора системи, порушень цих Правил складати Акти про порушення та проводити обсяг необлікованої електричної енергії та суми завданих споживачем збитків.

Також судом встановлено, що 17.11.2021 під час перевірки об`єкту споживача у присутності ОСОБА_1 було виявлено порушення пунктів 8.2.4., 8.4.2., 2.3.4., 5.5.5. ПРРЕЕ, а саме: зірвана пломба з відбитками тавра оператора системи розподілу, встановлена на щиті обліку. Фальсифікація пломб держповірки на приладі обліку. Про що було складено акт про порушення №087635, який підписаний самим відповідачем без будь-яких зауважень. Проаналізувавши наведені норми ПРРЕЕ, акт про порушення №087635 від 17.11.2021, колегія суддів вважає, що такий складено у відповідності до вимог Правил роздрібного ринку електричної енергії, а відтак є належним доказом у розумінні ст.ст. 76-79 ГПК України.

Крім того, 25.11.2021 в присутності споживача ОСОБА_1 було проведено засідання комісії по розгляду актів, за результатами якого прийнято рішення, оформлене протоколом № 120, яким вирішено провести нарахування вартості необлікованої електроенергії, за період з 09.09.2021 по 17.11.2021 (від дати останнього «акту контрольного огляду приладу обліку» до доти виявлення порушення). Вказане рішення підписане ОСОБА_1 без будь-яких зауважень. Згідно розрахунку, сума вартості спожитої необлікованої електричної енергії, яка нарахована відповідачу внаслідок порушення пунктів 2.3.4., 5.5.5., 8.2.4., 8.4.2. ПРРЕЕ, що зафіксовано в акті №087635 від 17.11.2021, склала 66 396,88 грн (обсяг розрахованої необлікованої електричної енергії за період з 03.08.2022 по 03.02.2023 складає 13 592 кВт*год на суму 9 544,42 грн). Судом встановлено, що позивачем розрахунок вартості необлікованої електричної енергії виконано відповідно до пункту 8.4.10 Правил роздрібного ринку електричної енергії, і його розмір є вірним. Доказів визнання недійсним та скасування рішення комісії з розгляду акту про порушення № 087635 від 17.11.2021, оформленого протоколом № 120 від 25.11.2021 матеріали справи не містять.

Окрім того, 24.03.2022 між сторонами було підписано додаткову угоду до договору з розподілу електричної енергії № 2501708 від 26.08.2021 «Про порядок погашення заборгованості по акту про порушення № 087635 від 17.11.2021», якою відповідач визнав факт наявності у нього заборгованості перед позивачем за необліковану електроенергію в сумі 66 396,88 грн, яка виникла в період з 09.09.2020 по 17.11.2021, та зобов`язувався розрахуватися відповідно до наведеного в означеній угоді графіку.

Доказів визнання вказаної додаткової угоди до договору з розподілу електричної енергії № 2501708 від 26.08.2021 в судовому порядку недійсною матеріали справи не містять. Водночас матеріали справи містять докази добровільної часткової оплати ОСОБА_1 заборгованості за необліковану електроенергію в розмірі 20 000,00 грн, а саме виписки по рахунку в призначенням платежу яких вказано «...за необліковану електроенергію внаслідок порушення правил роздрібного ринку за актом порушення 087635 від 17.11.2021.».

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 56 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» оператор системи розподілу - юридична особа, відповідальна за безпечну, надійну та ефективну експлуатацію, технічне обслуговування та розвиток системи розподілу і забезпечення довгострокової спроможності системи розподілу щодо задоволення обґрунтованого попиту на розподіл електричної енергії з урахуванням вимог щодо охорони навколишнього природного явища та забезпечення енергоефективності.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Однією з підстав виникнення зобов`язання є договір (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Договір як універсальний регулятор приватних відносин, покликаний забезпечити їх регулювання та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення приватних прав та обов`язків (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 лютого 2023 року в справі № 465/5980/17 (провадження № 61-1178св20).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду) (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18).

Статтею 633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг). У разі необґрунтованої відмови підприємця від укладення публічного договору він має відшкодувати збитки, завдані споживачеві такою відмовою. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору. Умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними.

Відповідно до статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору. Якщо вимога про зміну або розірвання договору пред`явлена стороною, яка приєдналася до нього у зв`язку зі здійсненням нею підприємницької діяльності, сторона, що надала договір для приєднання, може відмовити у задоволенні цих вимог, якщо доведе, що сторона, яка приєдналася, знала або могла знати, на яких умовах вона приєдналася до договору.

Положеннями ст.ст. 641, 642 ЦК України визначено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції.

Так, відповідно до вищенаведених норм вбачається, що договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії за ініціативою споживача або оператора системи, відповідно до визначених ПРРЕЕ випадків, як правило, укладається шляхом приєднання споживача за заявою-приєднанням до розробленого оператором системи розподілу договору на умовах складеного оператором системи розподілу паспорта точки розподілу.

Фактом приєднання споживача до умов договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, зокрема повернення (надання) підписаної заяви-приєднання, сплата рахунку оператора системи розподілу та/або документально підтверджене споживання електричної енергії.

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , звертаючись до суду із даним позовом, просив визнати недійсною з моменту укладення додаткову угоду до договору про надання послуг з розподілу електричної енергії від 26.08.2021 року №2501708 від 24.03.2022 року.

Відповідно до положень ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною 1 статті 227 ЦК України передбачено, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Підставою недійсності додаткової угоди позивач зазначив, що відповідач підписуючи оспорювану додаткову угоду мав оцінити ризики та негативні наслідки для себе та контрагента по договору у зв`язку з не дотриманням обов`язкової вимоги, щодо продажу електроенергії без ліцензії.

Даючи оцінку зазначеним доводам позивача, суд першої інстанції правильно виходив із того, що предметом додаткової угоди від 24.03.2022 є умови і порядок сплати ОСОБА_1 оператору системи розподілу - АТ «Прикарпаттяобленерго» заборгованості за необліковану електроенергію по акту про порушення №087635 від 17.11.2021, а не продаж електричної енергії.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 01.05.2024 та постановою Західного апеляційного господарського суду від 22.08.2024 у справі за позовом ПАТ «Прикарпаттяобленерго» в особі філії «Західна» до ОСОБА_1 про стягнення з нього на користь ПАТ «Прикарпаттяобленерго» 46 396, 88 грн боргу за не обліковану електроенергію встановлено, що акт про порушення щодо ОСОБА_1 №087635 від 17.11.2021, складено у відповідності до вимог Правил роздрібного ринку електричної енергії, а розрахунок вартості необлікованої електричної енергії виконано відповідно до пункту 8.4.10 Правил роздрібного ринку електричної енергії, і його розмір є вірним.

Відтак вказані обставини були предметом судового дослідження та повторному доказуванню не підлягають.

Підпунктом 8.2.7. Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 14.03.2018 № 312, визначено, що кошти за необліковану електричну енергію та суми збитків перераховуються споживачем на поточний рахунок оператора системи.

З огляду на встановлені обставини справи, суд дійшов обґрунтованого висновку що позивачем не доведено підстав, передбачених ст.215 ЦК України, для визнання додаткової угоди до договору про надання послуг з розподілу електричної енергії № 2501708 від 26.08.2021 недійсною.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

21 липня 2025 року через систему Електронний суд від представника ПАТ «Прикарпаттяобленерго» надійшло клопотання про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн понесених під час розгляду справи апеляційним судом.

Згідно з положеннями частин першої-п`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Частиною 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) зауважила, що суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

До клопотання про стягнення судових витрат на правничу допомогу представником ПАТ «Прикарпаттяобленерго» долучено ордер на надання правничої допомоги №1103908 від 12.06.2025, Договір № 2025/24 про надання професійної правничої допомоги від 02 січня 2025 року, акт приймання -передачі наданих послуг до Договору № 2025/24 про надання професійної правничої допомоги від 02 січня 2025 року, відповідно до якого надано послугу з підготовки і подання відзиву на апеляційну скаргу всього на 7 000 грн, та платіжну інструкцію переказу коштів №V53604/1 від 26.06.2025.

Суд апеляційної інстанції вважає, що розмір вказаних витрат є завищеним, оскільки правова позиція відповідача на час складання відзиву на апеляційну скаргу була вже сформована та не потребувала додаткового вивчення судової практики та положень законодавства, а відтак, підлягає зменшенню до 4000 грн, що буде співмірним, розумним та необхідним у межах розгляду цієї справи у суді апеляційної інстанції.

Враховуючи викладене, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 4 000 грн.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381- 382, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Михайлюк Назар Миколайович залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду 29 квітня 2025 року без зміни.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_2 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго» (ЄДРПОУ 42129720, м. Івано-Франківськ вул. Надрічна, б. 4-Б) 4000 грн витрат на правничу допомогу.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 вересня 2025 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: І.В. Бойчук

О.О. Томин