Справа № 136/1602/25
провадження № 2/136/579/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2025 року м. Липовець

Суддя Липовецького районного суду Вінницької області Шпортун С.В., отримавши та розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом до відповідача, у якому на вирішення суду ставить наступні вимоги:

1. Визнати за ОСОБА_1 право особистої власності на автомобіль марки «Renault Megane Scenic 1.5 D, державний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер VIN код НОМЕР_2 .

Провести розподіл майна подружжя наступним чином:

2. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію 1/2 вартості автомобіля Smart, 2001 року випуску, об`єм двигуна 799 куб. см; тип пального D, VIN код НОМЕР_3 ;

3. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію 1/2 вартості автомобіля Smart, 2001 року випуску, об`єм двигуна 799 куб. см; тип пального D, VIN код НОМЕР_4 - в розмірі 77 900 (сімдесят сім тисяч дев`ятсот) грн. 00 коп.;

4. Визнати право особистої власності ОСОБА_2 на легковий автомобіль Smart, 2001 року випуску, об`єм двигуна 799 куб. см; тип пального D, VIN код НОМЕР_3 ;

5. Визнати право особистої власності ОСОБА_2 на легковий автомобіль легковий автомобіль Smart, 2001 року випуску, об`єм двигуна 799 куб. см; тип пального D, VIN код НОМЕР_4 ;

6. Визнати спільним майном подружжя земельну ділянку, кадастровий номер :01:005:3129, площею 0,05 га за адресою: АДРЕСА_1 ;

7. Визнати спільним майном подружжя квартиру АДРЕСА_2 ;

8. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію 1/2 вартості квартири АДРЕСА_2 ;

9. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію 1/2 вартості земельної ділянки, кадастровий номер :01:005:3129, площею 0,05 га., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ;

10. Визнати право особистої власності ОСОБА_2 на земельну ділянку, кадастровий номер :01:005:3129, площею 0,05 га та квартиру АДРЕСА_2 ;

11. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію 1/2 вартості спільно набутого майна в сумі 10 133 (десять тисяч сто тридцять три) грн. 50 коп..

Вирішити питання судових витрат.

У позові визначено ціну позову 96 365,60 грн. та при пред`явленні позову сплачено позивачем судовий збір у розмірі 1 211, 20 грн.

У позові позивач просить суд відстрочити сплату судового збору щодо вимоги майнового характеру щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 вартості земельної ділянки, кадастровий номер :01:005:3129, площею 0,05 га та квартири АДРЕСА_2 , вказуючи, що до проведення судової оціночно - будівельної експертизи неможливо визначити вартість квартири з врахуванням її капітальної перебудови та відповідно і суму сплати судового збору за дану майнову вимогу.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі за вказаним позовом, судом перевірено зміст та форму позову на дотримання вимог ст.175, 177 ЦПК України та встановлено, що він не в повній мірі відповідає визначеним вимогам.

Так, у п.3 ч.3 ст.175 ЦПК України, передбачено, що у позові зазначається ціна позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці;

У ст.176 ЦПК України передбачено, що ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна; у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна.

Відповідно до 4 ст.177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості.

Суд звертає увагу, що визначення ціни позову є правом позивача, має суттєве значення, оскільки від цього залежить і розмір судового збору.

Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначені у Законі України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

Згідно із частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлено у статті 12 цього Закону.

Підставою для проведення оцінки майна є, зокрема, договір між суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання та замовником оцінки, який укладається в письмовій формі та може бути двостороннім або багатостороннім (частина перша статті 10, частина перша статті 11 Закону України Законі України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні").

У частині першій статті 12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" встановлено, що звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

За змістом статті 3 зазначеного Закону оцінка майна - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами з оцінки майна, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Згідно із частиною шостою статті 9 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" положення (національні стандарти) оцінки майна є обов`язковими до виконання суб`єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення.

Національний стандарт N 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затверджений постановою Кабінету міністрів України від 10 вересня 2003 року N 1440 (далі - Національний стандарт N 1) є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна. Поняття, що вживаються у цьому стандарті, використовуються в інших національних стандартах.

Національний стандарт N 2 "Оцінка нерухомого майна", затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року N 1442 (далі - Національний стандарт N 2), також є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки нерухомого майна (нерухомості) суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна та проводять державну експертизу звітів з експертної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності у разі їх продажу.

Отже, оцінка нерухомого майна має здійснюватись відповідно до Національного стандарту N 2 з урахуванням вимог Національного стандарту N 1, яким визначено загальні засади процедури оцінювання.

Згідно з пунктами 15, 16 Національного стандарту N 1 методи проведення оцінки, що застосовуються під час визначення ринкової вартості об`єкта оцінки у разі використання порівняльного підходу, повинні ґрунтуватися на результатах аналізу цін продажу (пропонування) на подібне майно. Визначення ринкової вартості об`єкта оцінки за допомогою порівняльного підходу ґрунтується на інформації про ціни продажу (пропонування) подібного майна, достовірність якої не викликає сумнівів в оцінювача. У разі відсутності або недостатності зазначеної інформації у звіті про оцінку майна зазначається, якою мірою це вплинуло на достовірність висновку про ринкову вартість об`єкта оцінки.

Відповідно до пункту 52 Національного стандарту N 1 оцінювач самостійно здійснює пошук інформаційних джерел (за винятком документів, надання яких повинен забезпечити замовник оцінки згідно з договором), їх аналіз та виклад обґрунтованих висновків. При цьому оцінювач повинен проаналізувати всі інформаційні джерела, пов`язані з об`єктом оцінки, тенденції на ринку подібного майна, інформацію про угоди щодо подібного майна, які використовуються у разі застосування порівняльного підходу, та іншу істотну інформацію. У разі неповноти зазначеної інформації або відсутності її взагалі у звіті про оцінку майна зазначається негативний вплив цього факту на результати оцінки.

Згідно з частиною першою статті 11 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб`єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних підставах, отримання ним необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення його оцінки.

Відповідно до пункту 15 Національного стандарту N 1 методи проведення оцінки, що застосовуються під час визначення ринкової вартості об`єкта оцінки у разі використання порівняльного підходу, повинні ґрунтуватися на результатах аналізу цін продажу (пропонування) на подібне майно.

Отож дійсна вартість майна визначається відповідно до вимог Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", а ціна позову повинна бути визначена на момент пред`явлення позову до суду з урахування грошової оцінки - об`єктивної ринкової вартості об`єкта, доказом ціни позову є звіт про оцінку майна складений суб`єктом оціночної діяльності, який може бути складений шляхом застосування порівняльного підходу.

При цьому вирішення питання про відстрочку сплати судового збору, передбачено ст.136 ЦПК України та ст.8 Закону України «Про судовий збір».

Аналізуючи мотиви наведені у позові, суд не вбачає правових підстав для відстрочки частини судового збору при пред`явленні даного позову.

З огляду на викладене, позивачеві слід визначити дійсну вартість нерухомого майна (квартири та земельної ділянки), а також усього майна, яке підлягає поділу між подружжям та є предметом цього спору, тобто усіх транспортних засобів (марки «Renault Megane Scenic 1.5 D, державний номер НОМЕР_1 , марки Smart, 2001 року випуску, об`єм двигуна 799 куб. см; тип пального D, VIN код НОМЕР_3 та Smart, 2001 року випуску, об`єм двигуна 799 куб. см; тип пального D, VIN код НОМЕР_4 ), тощо.

Суд зауважує, що від ціни позову підлягає сплаті судовий збір у відповідності до ставок визначених Законом України «Про судовий збір».

При цьому, зі змісту вимог поставлених на вирішення суду встановлено, що окрім вимог майнового характеру, які мають вартісний показник, позивач ставить на вирішення суду вимоги немайнового характеру та просить визнати майно спільним майном подружжя.

Відповідно до ч.3. ст.6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Отож позивачеві слід визначити належним чином ціну позову щодо майна, яке підлягає поділу між подружжям, зазначити обґрунтований розрахунок сум, що підлягають стягненню чи оспорюютьсята сплатити судовий збір за ставками визначеними Законом України «Про судовий збір» за вимогами як майнового так і немайнового характеру.

Судом встановлено, що на підтвердження обставин зазначених у позові позивачем надано докази через систему Електронний суд, утім сканований вигляд деяких документів є нечитабельним та ускладнює відтворення їх змісту, при цьому вони містять підпис та напис « ОСОБА_3 », що суперечить приписам ст.95, 175, 177 ЦПК України, оскільки вони не засвідчені в установленому законом порядку позивачем чи представником.

Окрім цього, відповідно до п.8 ч.3 ст.175 ЦПК України, позивач має зазначити у позові щодо наявності у нього або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Правилами частин другої та восьмої статті 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

У разі неможливості одержати докази самостійно позивач повинен до позовної заяви додати клопотання про їх витребування, що передбачено частиною третьою статті 177 ЦПК України та у відповідності до пункту 7 частини третьої статті 175 ЦПК України повідомити про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви.

Додержання процесуальної форми, змісту та порядку подання позовної заяви є однією з обов`язкових вимог законодавства, що забезпечує право на звернення до суду та порушення судом провадження у справі.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 розділу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду (справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам ІІ проти Німеччини» ).

Суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статті 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Зважаючи на те, що нормами чинного законодавства не передбачено можливості вирішення питання про відкриття провадження у справі за позовною заявою, яка не відповідає вимогам закону, тому суд надає позивачеві строк для усунення зазначених вище недоліків.

Керуючись ст.ст. 175, 176, 260 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, - залишити без руху та надати позивачеві строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позову без руху.

Роз`яснити, що якщо позивач не усуне недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява буде вважатись неподаною і повернеться позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Світлана ШПОРТУН