Справа № 346/5100/24
Провадження № 22-ц/4808/917/25
Головуючий у 1 інстанції Коваленко Д. С.
Суддя-доповідач Барков В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Баркова В. М.,

суддів: Василишин Л. В.,

Максюти І. О.,

секретар Петрів Д. Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15 квітня 2025 року у складі судді Коваленка Д. С., ухвалене у м. Коломиї Івано-Франківської області, повний текст якого складено 21 квітня 2025 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним проступком, передбаченим ч.2 ст. 125 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2024 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до відповідача ОСОБА_2 із позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним проступком, передбаченим ч.2 ст. 125 КК України.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказувала, що у зв`язку із неправомірними діями відповідача ОСОБА_2 , за які вироком Коломийського міськрайонного суду від 03 червня 2024 року, залишеним без змін ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 08 серпня 2024 року його було притягнуто до кримінальної відповідальності, їй була завдана моральна шкода, яка виразилась у фізичних та моральних стражданнях, що позначилось на негативних змінах у її житті.

Вказувала, що від отриманого тілесного ушкодження у виді закритої внутрішньочерепної травми із струсом головного мозку, яку їй спричинив відповідач, вона пережила нестерпні головні болі, головокружіння, нудоту, змушена була звертатись за медичною допомогою до лікарів. Від завданих відповідачем ОСОБА_2 тілесних ушкоджень, її тіло було в синцях та гематомах, їй важко було пересуватись, вона декілька днів перебувала у нерухомому стані, їй важко було спілкуватись з рідними. Позивачка зазнала негативних переживань, тривогу, емоційну напругу, нервозність, почуття образи, обурення, стрес та побоювання за стан свого здоров`я.

У зв`язку із спричиненими їй тілесними ушкодженнями вона та члени її сім`ї були позбавлені можливості для забезпечення нормальних умов проживання. Також вказувала, що після отриманих тілесних ушкоджень вона перенесла нервовий зрив, втратила нормальний сон та почуття спокою, який супроводжувався почуттям розгубленості та душевного неспокою. Окрім того, в неї почались проблеми із здоров`ям від нанесених їй відповідачем ударів в ділянку обличчя, у неї крім синців та головних болей, почались сильні зубні болі. Їй доводилось звертатись і до лікаря стоматолога за кваліфікованою медичною допомогою. Все це призвело також до порушення нормальних життєвих зв`язків та до порушення стосунків з оточуючими людьми.

Крім цього, від нанесених їй тілесних ушкоджень, морально постраждали і її малолітні діти, які зазнали сильного переляку та стресу, у зв`язку з чим бояться виходити із будинку, бояться залишатись без неї та відпускати її, ночами плачуть. Діти бояться відпускати її одну по будь-якій потребі, у зв`язку із чим вона була змушена звернутись за допомогою до дитячого психолога. Вона весь час почуває себе незахищеною та відчуває тривогу не тільки за себе, але й за своїх дітей.

Посилаючись на те, що відповідач в добровільному порядку не відшкодував їй завдані збитки, ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 200 000 грн. завданої моральної шкоди, а також понесені нею судові витрати.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 15 квітня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10 000 грн. у якості відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним проступком, передбаченим ч.2 ст.125 КК України, 100 грн. сплаченого судового збору, а також 300 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

У апеляційній скарзі на зазначене рішення суду ОСОБА_1 , посилаючись на його незаконність, а також на неповне з`ясування судом обставин справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Також ОСОБА_1 просить стягнути на свою користь понесені нею судові витрати у суді апеляційної інстанції, розмір яких вона вкаже після ухвалення судом постанови за наслідками розгляду апеляційної скарги.

Позивачка ОСОБА_1 не погоджується та вважає упередженими висновки суду першої інстанції про те, що надані в якості доказів фотографії із зображенням тілесних ушкоджень не можуть підтверджувати рівень і глибину її моральних страждань.

На думку скаржниці, судом першої інстанції не враховано обставини, встановлені вироком Коломийського міськрайонного суду від 03 червня 2024 року, а саме те, що відповідач, який є особою чоловічої статі, тобто є фізично більшою, сильнішою та витривалішою, у стані алкогольного сп`яніння у громадському місці наносив їй удари кулаками та ногами в ділянку обличчя та голови. Також судом не враховано того, що відповідач в стані агресії наніс їй такої сили удари, що вона втратила свідомість, а тому вважає, що вона має беззаперечне право на відшкодування моральної шкоди.

Позивачка ОСОБА_1 вважає, що для можливості оцінки рівня стресу та моральної шкоди, яку вона отримала від дій відповідача, достатньо уявити себе на її місці у момент нанесення відповідачем їй ударів, або когось із близьких членів сім`ї, щоб зрозуміти що відчувають люди, які бачать у понівеченому стані близьку людину, які усвідомлюють, що така подія трапилась не в результаті нещасного випадку чи неумисного злочину, а в результаті того, що фізично сильніший чоловік вирішив побити дівчину, яка не спроможна фізично йому протистояти. При цьому зауважує, що відповідач усвідомлював, що він неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, жодної серйозної відповідальності ні перед законом, ні перед жертвою, він нести не буде.

Скаржниця звертає увагу апеляційного суду на те, що судом першої інстанції при визначенні суми, яка підлягає стягненню не враховано, що відповідач є солдатом ЗСУ та має високу заробітну плату, а тому визначена судом моральна шкода у розмірі 10 000 грн. з врахуванням доходів відповідача та рівня цін в Україні є мізерною сумою.

Не було надано належної уваги судом першої інстанції її моральному стану після завданих тілесних ушкоджень. Зокрема того, що вона не могла спокійно перебувати на вулиці з понівеченим обличчям, під час походів до магазину чи вирішення інших побутових питань була вимушена стикатись із засуджуючими поглядами перехожих чи працівників сфери обслуговування. Крім того, вона не могла тривалий час якісно проводити час з дітьми, супроводжувати їх на прогулянки чи гуртки, щоб не лякати інших дітей та щоб із її дітей не глузували. Їй довелось припинити спілкування з друзями та родиною для уникнення пояснень. Їй складно було дивитись у дзеркало, оскільки зовнішній вигляд викликав у неї сльози.

Також судом не було взято до уваги ту обставину, що від нанесених їй тілесних ушкоджень морально постраждали її малолітні діти, які побачивши її, зазнали сильного переляку та стресу та бояться виходити із будинку, залишатися без неї, ночами плачуть. У зв`язку з таким станом дітей, вона змушена була звернутися за допомогою до дитячого психолога. Не враховано судом і її тривожного стану щодо таких змін у поведінці її дітей.

Не погоджується ОСОБА_1 також із розподілом судових витрат. Зазначає, що задовольняючи частково позовні вимоги та не покладаючи на відповідача судові витрати у повному обсязі, суд першої інстанції ставить сторону позивача у невигідне матеріальне становище, де особа, яка бажала відновити своє порушене право шляхом стягнення коштів за отриману моральну шкоду, несе такий обсяг витрат, який є фактично більшим ніж ті, які суд постановив відшкодувати. Такими діями, на думку скаржниці, суд надає кривднику можливість усвідомлювати свою безкарність та насміхатися із жертви, яка окрім тілесних ушкоджень, морального приниження та змін звичного способу життя внаслідок протиправних дій повинна нести ще й матеріальні збитки.

У надісланому на адресу суду відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 представник ОСОБА_2 адвокат Мартиненко В. І. доводи апеляційної скарги заперечує, рішення суду вважає законним та обґрунтованим, а тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду залишити без змін. Додатково вказує, що його, як представника відповідача ОСОБА_2 , який не може брати участі у судових засіданнях у зв`язку із проходженням служби в ЗСУ, не було зазначено серед учасників справи, що свідчить про умисне намагання сторони позивача усунути його від участі в розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Представник відповідача зазначає, що позивачка не надала суду належні та допустимі докази заподіяння їй відповідачем моральної шкоди у заявленому нею розмірі. При цьому зауважує, що у суді першої інстанції оцінка морально-психологічного стану потерпілої не проводилась, оскільки позивачка участі під час розгляду справи не приймала, пояснень не надавала.

Окрім того, адвокат Мартиненко В. І. звертає увагу апеляційного суду на те, що долучені до справи фототаблиці із зображенням нанесених їй тілесних ушкоджень мають розбіжності із матеріалами кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_2 . Зокрема, у вироку суду взагалі відсутні відомості про те, що потерпіла мала синці частини голови зліва над лівою бровою.Вказує, що з вироку суду встановлено, що в ньому не містяться посилання на проведення судово-медичної експертизи потерпілої ОСОБА_1 з метою встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, їх локалізації та часу походження. Невідомо ким виявлені та процесуально зафіксовані тілесні ушкодження слідчим, експертом, прокурором чи будь-якою іншою особою. Не проводилась така експертиза і під час розгляду цієї цивільної справи.

Представник відповідача зауважує, що ним до суду першої інстанції було подано клопотання про проведення судово-психологічної експертизи з метою дослідження психологічного та емоційного стану позивачки, а також клопотання щодо витребування із медичних установ документальних доказів, якими підтверджуються факти звернення позивачки до лікарів з метою отримання медичної допомоги. Однак вказані клопотання не були задоволені.

Крім того, представник ОСОБА_2 вважає, що позовна заява ОСОБА_1 взагалі не мала бути розглянута судом першої інстанції, оскільки вона не містить підпису позивача, підписана представником - адвокатом Юркевич Х. М., яка не зазначена представником позивача, відсутні її анкетні дані, номер свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, дату його видачі, адреса, РНОКПП, засіб зв`язку, адреса електронної пошти та відомості про наявність електронного кабінету адвоката.

Також звертає увагу апеляційного суду на те, що повноваження представника позивача оформлені у спосіб, що не передбачений законом. Так, ордер на надання правничої допомоги серії АТ № 1079652 від 11. квітня 2024 року не містить відомостей про номер посвідчення адвоката Юркевич Х. М., дати його видачі та органу, який його видав, що є порушенням вимог Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Юркевич Х. М., яка просила скаргу задовольнити, пояснення представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Мартиненка В. І., який просив залишити рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, та змінити оскаржуване рішення з огляду на наступне.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції прийшов до висновків, що позивачка отримала ушкодження свого тіла саме від дій відповідача, і протиправність таких ушкоджень, їх кількість, місце розташування та вплив на фізичне здоров`я встановлені вироком суду, що набрав законної сили. Разом з тим, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції вважав, що заявлений нею розмір моральної шкоди у сумі 200 000 грн. суперечить вимогам розумності та справедливості з огляду на характер заподіяної відповідачем позивачу шкоди, ступінь тяжкості тілесних ушкоджень та їх кількість. При цьому, суд першої інстанції зазначив, що позивачкою не доведено глибини її фізичних і душевних страждань та період вимушених змін, яких вона зазнала, у відповідності до наведеного розміру завданої їй шкоди.

Проте з такими висновками суду повністю погодитися не можна з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03 червня 2024 року, залишеним без змін ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 08 серпня 2024 року, відповідача ОСОБА_2 було визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України (а.с. 12-16).

Вказаним вироком було встановлено, що 23 квітня 2024 року відповідач ОСОБА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння у м. Коломия Івано-Франківської області під час з`ясування з позивачкою ОСОБА_1 особистих неприязних стосунків, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, наніс ОСОБА_1 декілька ударів кулаками рук в ділянку обличчя та голови. В подальшому, перебуваючи в с. Нижній Вербіж Коломийського району Івано-Франківської області, він підійшов до автомобіля, біля якого перебувала потерпіла ОСОБА_1 , наніс останній декілька ударів ногами в ділянку голови та декілька ударів кулаками рук в ділянку голови потерпілої, від яких потерпіла втратила рівновагу, впала на землю та втратила свідомість.

Внаслідок вказаних злочинних дій, ОСОБА_3 спричинив потерпілій ОСОБА_1 тілесні ушкодження у виді закритої внутрішньо-черепної травми із струсом головного мозку, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткотривалий розлад здоров`я та синців нижньої повіки правого ока та обох повік лівого ока, лівого стегна, в ділянках лівого колінного суглобу, правого променево-зап?ясного суглобу та правої китиці, крововиливу під кон?юктиву лівого ока, садна лівої виличної ділянки, правого колінного суглобу, лівої гомілки, лівого фланку живота, лівого передпліччя, спини, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається частиною другою статті 16 ЦК України, до яких, зокрема, належить відшкодування моральної шкоди (пункт 9 вказаної частини).

У пункті 3 та 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних та фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю. Заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичні чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 23 ЦК України,згідно якої особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення їх прав.

Частина друга вказаної статті передбачає, що моральна шкода, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з частиною шостою статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Встановивши те, що вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03 червня 2024 року ОСОБА_2 було визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, суд першої інстанції правильно вважав, що протиправні дії відповідача спричинили шкоду здоров`ю ОСОБА_1 , внаслідок чого їй заподіяні моральні збитки, що підлягають відшкодуванню.

Вирішуючи питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції суд виходив з того, що позивачкою не доведена глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей, а також інші обставини на які вона посилалася.

Колегія суддів зауважує, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді. Разом з тим, з огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. Зазначене відповідає висновкам, яких дійшов Верховний Суд у постанові від 06 грудня 2024 року у справі № 285/2941/20.

При цьому суд першої інстанції не врахував, що характер та обсяг страждань позивачки встановлений вироком суду, який набрав законної сили. Зокрема, судом при розгляді кримінальної справи було встановлено, що відповідач бив позивачку не тільки руками, а й ногами. Численні удари наносилися ним здебільшого у голову з силою, достатньою для того, щоб позивачка втратила свідомість. Ці протиправні дії продовжувались протягом тривалого часу в різних місцях.

Крім того, судом першої інстанції не була врахована особа відповідача, який неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, в тому числі й за вчинення аналогічних умисних кримінальних правопорушень.

Також апеляційний суд виходить з того, що глибина фізичних та душевних страждань є оціночним критерієм, який має встановлюватись судом виходячи з обставин справи. Побиття особи, а особливо жінки чоловіком, беззаперечно завдає не тільки фізичного, а й душевного болю, порушує її спокій, честь і гідність, призводить до вимушених змін у житті цієї особи пов`язаних з відновленням як фізичного здоров`я, так і її психологічного стану.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає за необхідне оскаржуване рішення суду першої інстанції змінити, стягнувши на користь позивачки у відшкодування моральної шкоди 50 000 грн. Саме такий розмір відшкодування на думку апеляційного суду буде відповідати вимогам розумності та справедливості та не і не призведе до безпідставного збагачення позивачки. Також підлягає зміні й розподіл судових витрат у справі, які понесли сторони в суді першої інстанції.

За змістом підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України у постанові суду апеляційної інстанції має бути зазначено про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення, та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частина перша, пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Відповідно до положень частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що судом апеляційної інстанції задоволено позовні вимоги частково у розмірі 50 000 грн. із заявлених позивачкою 200 000 грн., що становить 25% (50 000 грн. х 100% / 200 000 грн.), з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути документально підтверджені судові витрати, понесені позивачкою у суді першої інстанції в розмірі 500 грн. (2 000 грн. х 25%) сплаченого судового збору за подання позовної заяви (а.с. 6).

Що стосується понесених позивачкою витрат на правничу допомогу, то такі також підлягають розподілу пропорційно розміру задоволених позовних вимог у відповідності до ст.141 ЦПК України.

Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною третьою статті 141 ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

Звертаючись до суду першої інстанції позивачка просила суд стягнути із відповідача витрати на професійну допомогу у розмірі 10 000 грн.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачка надала копію договору про надання правової допомоги № 118-09/24 від 11 вересня 2024 року та акт прийому передачі наданих послуг від 28 березня 2025 року на суму 10 000 грн. та фіскальний чек про оплату наданих послуг від 28 березня 2025 року (а.с. 75-д, 76-а, 76-б).

Таким чином, враховуючи заперечення представника відповідача щодо співмірності витрат на правничу допомогу, апеляційний суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню такі витрати у розмірі 2 500 грн., що не перевищуватиме 25% від розміру понесених витрат на правничу допомогу (10 000 грн. х 25%).

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15 квітня 2025 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди завданої кримінальним проступком 50 000 (тридцять тисяч) грн., а також судові витрати по сплаті судового збору за подачу позовної заяви в розмірі 500 (п`ятсот) грн. та 2 500 (дві тисячі п`ятсот) грн. у відшкодування витрат на правову допомогу в суді першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 вересня 2025 року.

Судді В. М. Барков

Л. В. Василишин

І. О. Максюта