Справа № 338/1702/24
Провадження № 22-ц/4808/1060/25
Головуючий у 1 інстанції Куценко О. О.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

Головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів: Баркова В.М., Василишин Л.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , до приватного підприємця ОСОБА_3 про захист прав споживача та стягнення коштів, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Куценком О.О. 08 травня 2025 року в селищі Богородчани Івано-Франківської області, повний текст якого складено 13 травня 2025 року,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст заяви

У грудні 2024 року ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , подано позов до приватного підприємця ОСОБА_3 про захист прав споживача та стягнення коштів.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач по квитанції від 20 грудня 2021 року здійснив попередню оплату відповідачу по рахунку на оплату №23 від 20 грудня 2021 року, рахунку на оплату №17 від 20 грудня 2021 року за трансформатори у кількості 22 штук, світильників з лампами 2 штук, люстру з лампами на загальну суму 23 914,00 грн для власних побутових потреб.

Однак відповідач, який по квитанції від 20 грудня 2021 року одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар позивачу.

Посилаючись на положення ст.693 ЦК України просив суд стягнути із відповідача на користь позивача 23 914,00 грн попередньої оплати за товар для власних побутових потреб (а.с.1-3).

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення

Рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 08 травня 2025 року в задоволенні позову відмовлено (а.с.129-130).

Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги

Не погодившись з рішенням суду представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу з мотивів його незаконності та неповного з`ясування обставин справи.

Не погоджується із висновком суду про ненадання позивачем належних доказів на підтвердження одержання продавцем суми попередньої оплати товару за зазначеними у позовній заяві рахунками.

Так, із позовної заяви, сформованої в системі «Електронний суд», вбачається, що вона містить запис: «Позивач по квитанції від 20.12.2021 року здійснив попередню оплату відповідачу по рахунку на оплату №23 від 20.12.2021 року, рахунку на оплату №17 від 20.12.2021 року за трансформатори у кількості 22 штук, світильники з лампами - 2 штук, люстру з лампами на загальну суму 23 914,00 грн для власних побутових потреб. А також містить додатки (файли), зокрема: 1) довіреність на ОСОБА_2 (pdf); 2) pd.pdf; 3) №23 від 20 грудня 2021 року (2) pdf; 4) №17 від 20 грудня 2021 року p.pdf.

Відтак, до позовної заяви, сформованої в підсистемі «Електронний суд» 16.12.2024 року, позивачем, в числі інших файлів, додано файл під порядковим номером 2 pd.pdf - квитанцію від 20 грудня 2021 року, за якою позивач здійснив попередню оплату відповідачу по рахунку на оплату №23 від 20.12.2021 року, рахунку на оплату №17 від 20.12.2021 року за товар на загальну суму 23 419,00 грн.

Тобто, позивач надав до позовної заяви належний доказ на підтвердження одержання продавцем суми попередньої оплати товару.

Зазначає, що згідно п.6 Розділу ІІ Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, у разі відсутності будь-якого документа чи додатка до нього має бути складений акт у двох примірниках, один з яких надсилається відправнику. Проте позивач, за даними «Електронного кабінету», таких документів не отримував.

За наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити (а.с.162-165).

Позиція інших учасників справи

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористалася, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Позиція Івано-Франківського апеляційного суду

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно із частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним i обгрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають iз встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст.367 ЦПК України законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає її такою, що підлягає задоволенню виходячи з таких підстав.

Встановлені обставини справи

Позивачем заявлено вимогу про стягнення із відповідача на його користь 23914,00 грн попередньої оплати за товар для власних побутових потреб.

В якості доказів позивачем надано рахунок на оплату №23 від 20 грудня 2021 року за трансформатори до світильника в кількості 22 штук по ціні 452 грн, на загальну суму 9 944,00 грн. В рахунку зазначено «Постачальник ФОП ОСОБА_3 », «Покупець ОСОБА_1 » (а.с.4).

Крім того, рахунок на оплату №17 від 20 грудня 2021 року за підвісний світильник МІВ в кількості 2 штук вартістю 2400,00 грн за одиницю; Osr лампа світлодіодна - 2 штуки вартістю 60,00 грн за одиницю; люстра - 1 штука вартістю 7950,00 грн; Ph лампа світлодіодна - 10 штук вартістю 110,00 грн за одиницю, всього на загальну суму 13 970 грн. В рахунку зазначено «Постачальник ФОП ОСОБА_3 », «Покупець ОСОБА_1 » (а.с.5).

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У ч. 1 ст.16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Такий висновок зроблено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16, провадження № 12-158гс18.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав

та вплив на порушника.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків.

Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою. Зазначений висновок міститься в постанові Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20.

Відповідно до ст. ст. 76, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч.1 80, ч.1 ст.81, ст. 89 ЦПК України достатніми є доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

При вирішенні спорів про захист прав споживача тягар доказування обставин, які звільняють від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання, в тому числі і за спричинену шкоду, лежить на продавцеві (виготівникові).

До фактів, які підлягають доказуванню у справах про захист прав споживачів, насамперед, слід віднести:

- чи мало місце придбання продукції (замовлення послуги),

- чи надавалась інформація про товар (послугу) і яка саме,

- відомості про властивості товару та відповідність їх потребам споживача та вимогам встановлених нормативів,

- чи мало місце використання товару,

- чи мало місце заподіяння шкоди, що завдана життю, здоров`ю або майну споживача.

Однією із засад цивільного судочинства є свобода договору (ст. 3 ЦК).

Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Так ч.1 ст. 693 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Таким чином, право покупця вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати виникає у тому випадку, якщо продавець одержав суму попередньої оплати, товару та не передав покупцеві товар у встановлений строк.

Відповідно до частин першої і третьої статті 698 ЦК України за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов`язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов`язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його. До відносин за договором роздрібної купівлі-продажу з участю покупця-фізичної особи, не врегульованих цим кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.

У пункті 7 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що договір - це усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Судом першої інстанції відмовлено у задоволенні позову у зв`язку з недоведеністю позивачем заявлених вимог у частині оплати товару відповідачу та наявності між сторонами відповідних договірних відносин.

Представник апелянта зазначив, що до позовної заяви, сформованої в системі «Електронний суд» 16.12.2024 року позивачем, в числі інших файлів, додано файл: 2. pd.pdf. - квитанцію від 20 грудня 2021 року, за якою, позивач здійснив попередню оплату відповідачу по рахунку на оплату №23 від 20 грудня 2021 року, рахунку на оплату №17 від 20 грудня 2021 року за трансформатори 22 шт., світильники з лампами 2 шт., люстру з лампами на загальну суму 23 914, 00 грн. Вказав на те, що оскільки файл: 2. pd.pdf. доданий ним до позову для перегляду та друку не відтворювався, то судом мав бути складений акт у двох примірниках, один з яких надсилається відправнику, проте позивач, за даними «електронного кабінету» таких документів не отримував.

Аналізуючи ці доводи апеляційної скарги, колегія дійшла до переконання, що у разі втрати долученого до матеріалів справи документу уповноваженим працівником суду першої інстанції мав бути складений акт про втрату такого документу як того вимагає Інструкція з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затверджена Наказом Державної судової адміністрації України 20 серпня 2019 року № 814 (у редакції наказу Державної судової адміністрації України від 17 жовтня 2023 року № 485).

Матеріалами справи підтверджується факт складення судом першої інстанції акту про втрату документів або перепідшивання справи, відсутність вкладень або порушень цілісності, пошкодження конверта (пакування) №10 від 16 грудня 2024 року, у якому зазначено, що файл «pd.pdf.» для перегляду та друку не відтворюється (а.с.7).

Згідно ч. 5,7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Однак, як вбачається з матеріалів справи судом першої інстанції не ініціювалося питання про витребування вищезазначеного доказу у позивача, як і не з`ясовувалися причини відсутності його вкладення у файлі «pd.pdf.» , а також не перевірено чи вручена копія складеного акта позивачу відповідно до п. 10 розділу I та п. 10 розділу II Інструкція з діловодства в місцевих та апеляційних судах України.

У матеріалах справи відсутні дані про доставку позивачу в його електронний кабінет електронного документа - акта про втрату документів або перепідшивання справи, відсутність вкладень або порушень цілісності, пошкодження конверта (пакування) №10 від 16 грудня 2024 року.

Разом з тим, колегія вважає, що позивачем доведено як заявлені ним вимоги у частині оплати товару відповідачу ОСОБА_3 , так і факт наявності між ним і відповідачем договірних відносин, виходячи з того що одним із видів економічної діяльності відповідача ОСОБА_3 за Класифікацією видів економічної діяльності є роздрібна торгівля побутовими електротоварами в спеціалізованих магазинах (Клас 47.54).

Так, ОСОБА_1 здійснено оплату по рахунку №23 від 20 грудня 2021 року, рахунку №17 від 20 грудня 2021 року за трансформатори 22 шт., світильники з лампами 2 шт., люстру з лампами на загальну суму 23 914, 00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією від 21.12.2021 року, оформленою надавачем платіжних послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.168), яка є первинним документом що засвідчує факт оплати за побутові електротовари.

Апеляційний суд вважає за можливе прийняти цей доказ, поданий разом з апеляційною скаргою, оскільки причини неподання його до суду першої інстанції слід прирівняти до поважних у зв`язку із втратою електронного документа.

Відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції неправильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив рішення з недотриманням норм матеріального та процесуального права, тому із врахуванням вище наведеного апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, у зв`язку з чим оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 .

За змістом частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на ухвалення апеляційним судом нового рішення на користь ОСОБА_1 , який звільнений від сплати судового збору, тому на користь держави з відповідача ОСОБА_3 слід стягнути судовий збір в розмірі 7570, 00 грн.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.

Відповідно до пункту другого частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Захаріїва Богдана Дмитровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.

Рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 08 травня 2025 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ), в інтересах якого діє ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ), задовольнити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ), в інтересах якого діє ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 )23914 грн. 00 коп. (двадцять три тисячі дев`ятсот чотирнадцять гривень нуль копійок).

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ) на користь Державної судової адміністрації України: рахунок (IBAN): UA0009612; отримувач ГУК в Iв.-Фр.об./ТГ Ів.-Фр./ 22030101, Код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37951998; банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету 22030101, найменування коду класифікації доходів бюджету судовий збір (Державна судова адміністрація України, 050) судовий збір за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанції в розмірі 7570,00 грн. (сім тисяч п`ятсот сімдесят гривень нуль копійок).

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.О. Максюта

Судді: В.М. Барков

Л.В.Василишин

Повний текст постанови складено 02 вересня 2025 року.