Справа № 364/772/25
Провадження № 2/364/436/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про залишення позовної заяви без руху

02.09.2025 суддя Володарського районного суду Київської області Макаренко Л. А., ознайомившись з матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ), до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина Федеративної Республіки Нігерія (відомості щодо адреси проживання, інша контактна інформація не зазначена), про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

До Володарського районного суду Київської області 26.08.2025 надійшов зазначений позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу; відомості щодо зареєстрованого місця проживання Відповідача судом у порядку виконання вимог частин шостої восьмої статті 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) отримати не вдалось через відсутність даних щодо названого Відповідача у Єдиному державному демографічному реєстрі (запит суду від 28.08.2025), а також через відсутність жодних даних відносно Відповідача у позовній заяві.

Під час ознайомлення з матеріалами зазначеної позовної заяви судом встановлено, що її подано без додержання усіх вимог статей 175, 177 ЦПК України з огляду на таке.

Згідно з положеннями пункту 2 частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити, зокрема: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Відповідно до частини п`ятої статті 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

На порушення наведених вимог представником Позивача адвокатом Патківською О.В. (ордер на надання правничої допомоги серії АІ № 1983515 від 25.08.2025) у позовній заяві щодо Відповідача зазначено лише його дату народження і громадянство, відомості щодо місця проживання відсутні з поясненням, що той постійно проживає за межами України. Також у позовній заяві стверджується, що справа підсудна Володарському районному суду Київської області з посиланням на статтю 60 Закону України «Про міжнародне приватне право», статтю 28 ЦПК України, а також на те, що Позивач зареєстрована і фактично проживає на території, на яку поширюється юрисдикція названого суду.

Вирішуючи питання щодо можливості відкриття провадження у цій справі та наявності у Володарського районного суду Київської області повноважень для розгляду цієї справи з урахуванням вимог відносно предметної, інстанційної і територіальної юрисдикції (підсудності), суд виходить з такого.

Відповідно до статті 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України.

Аналогічно частиною другою статті 496 ЦПК України передбачено, що іноземні особи мають процесуальні права та обов`язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, крім випадків, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається ЦПК України, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (стаття 497 ЦПК України).

За визначенням пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» іноземний елемент це ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: зокрема, хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичної особою.

Названий Закон застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом: 1) визначення застосовуваного права; 2) процесуальна правоздатність і дієздатність іноземців, осіб без громадянства та іноземних юридичних осіб; 3) підсудність судам України справ з іноземним елементом; 4) виконання судових доручень; 5) визнання та виконання в Україні рішень іноземних судів (стаття 2 Закону).

Згідно з положеннями статей 16, 60, 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі. Подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. Вибір права згідно з частиною другою статті 60 цього Закону обмежений лише правом особистого закону одного з подружжя, яким є право держави, громадянином якої вона є.

За роз`ясненням, викладеним у пункті 11 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-754/0/4-13 «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом», суди розглядають справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із сімейних відносин, враховуючи, що сімейні правовідносини з іноземним елементом пов`язані одразу з двома, а іноді й більше державами, і, відповідно, з двома або кількома правовими система, які часто по-різному врегульовують питання шлюбу і сім`ї (встановлення шлюбного віку, умов вступу в шлюб, підстав та допустимості розірвання шлюбу, визначення належності і поділу майна подружжя, порядку стягнення аліментів на дитину та одного з подружжя тощо). Розглядаючи справи про розірвання шлюбу, про визнання шлюбу недійсним, суду слід брати до уваги таке. Право на шлюб визначається особистим законом кожної з осіб, які подали заяву про укладення шлюбу (стаття 55 Закону України «Про міжнародне приватне право»); особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої він є (стаття 16 названого Закону). Правові наслідки шлюбу з іноземним елементом визначаються статтею 60 Закону України «Про міжнародне приватне право»; такі правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, тобто правом тієї держави, громадянами якої вони є одночасно, а за його відсутності правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі. Наприклад, якщо подружжя, що є громадянами різних держав, спільно проживали на території України і на час розірвання шлюбу хоча б один з них продовжує проживати на її території, то розірвання шлюбу здійснюється за законодавством України. Припинення шлюбу та правові наслідки його припинення визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу (стаття 63 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

Отже, наведені законодавчі норми, на які, зокрема, посилається і представник Позивача, визначають право якої країни має застосовуватись під час вирішення питань, зокрема, про розірвання шлюбу, але не вирішують питань щодо предметної, інстанційної і територіальної юрисдикції (підсудності), які визначаються нормами процесуального законодавства.

З огляду на це та враховуючи, що Позивач є громадянкою України, зареєстрована і проживає в Україні, подружжя ймовірно мало останнє спільне місце проживання в Україні (хоча докази цього матеріали справи не містять, але згідно з долученою до позовної заяви копією свідоцтва про шлюб він укладений на території України в місті Києві), тому в цій справі до правовідносин сторін щодо припинення шлюбу суд застосовує законодавство України.

Відтак, питання відносно наявності у Володарського районного суду Київської області необхідної, зокрема, територіальної юрисдикції (підсудності) для розгляду цієї справи суд вирішує на підставі норм чинного процесуального законодавства України.

Так, за загальним правилом частини першої статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Правила альтернативної підсудності (за вибором позивача) визначено статтею 28 ЦПК України, на яку (без зазначення конкретної частини цієї статті) міститься посилання в позовній заяві.

Разом з тим, за приписами частини другої статті 28 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача у разі: 1) якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти; 2) або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача.

З огляду на зміст позовної заяви та додані матеріали жодна з перелічених у частині другій статті 28 ЦПК України обставин у цій справі відсутні.

Водночас територіальна юрисдикція суду у випадках подання позовів до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, визначена частиною дев`ятою статті 28 ЦПК України, згідно з якою згадані позови пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

Проте жодних таких відомостей, зокрема, щодо останнього відомого місця проживання або перебування Відповідача, місцезнаходження його майно поданий позов не містить. До того ж у позовній заяві зазначено дві різні адреси Позивача на території Білоцерківського району Київської області, а шлюб з Відповідачем було зареєстровано у місті Києві, де сторони могли проживати. Наведене не дозволяє суду правильно вирішити питання щодо територіальної юрисдикції (підсудності) розгляду цієї справи.

Відповідно до припису частини першої статті 75 Закону України «Про міжнародне приватне право» підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 76 названого Закону суди розглядають будь-які справи з іноземним елементом, зокрема, у випадку, якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи відповідача.

Реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в`їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону. Відмітка про реєстрацію іноземця або особи без громадянства в паспортному документі та/або імміграційній картці або інших передбачених законодавством України документах дійсна на всій території України незалежно від місця перебування чи проживання іноземця або особи без громадянства на території України (частини перша, друга статті 16 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства).

Статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантовано свободу пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені цим Законом.

За визначенням статті 3 названого Закону місцем перебування є житло або спеціалізована соціальна установа для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, у якому особа, яка отримала довідку про звернення за захистом в Україні, проживає строком менше шести місяців на рік або отримує соціальні послуги; місцем проживання є житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги.

За імперативними приписами частини п`ятої статті 5 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» іноземець, особа без громадянства зобов`язані задекларувати або зареєструвати своє місце проживання … протягом 30 календарних днів з дня отримання посвідки на постійне проживання, посвідки на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист, або після зняття із задекларованого або зареєстрованого місця проживання.

Таким чином, зважаючи на усе викладене та враховуючи, що у позовній заяві відсутні жодні відомості щодо місця проживання/перебування Відповідача, або його останнє відоме місце проживання, місцезнаходження його майна, тобто відомості, які згідно з вимогами пункту 2 частини третьої статті 175 ЦПК України є обов`язковими, це не дозволяє суду правильно вирішити питання щодо територіальної юрисдикції (підсудності) розгляду цієї справи, тобто неможливо однозначно визначити підсудність розгляду цього позову Володарському районному суду Київської області, що в свою чергу виключило б підстави для передачі цієї справи за територіальною підсудністю іншому суду.

Наведені недоліки перешкоджають відкриттю провадження у справі.

Суд зауважує, що недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, що в свою чергу є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (частина перша статті 378 ЦПК України).

Усуваючи наведені недоліки, Позивачеві (його представнику) необхідно взяти до уваги викладене та подати до Володарського районного суду Київської області позовну заяву із зазначенням відомостей, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 175 ЦПК України, відносно Відповідача, а саме: адресу його місця проживання/перебування, принаймні адресу останнього відомого місця його проживання чи перебування, або місцезнаходження його майна (за наявності) з наданням суду передбачених законом доказів на підтвердження цих відомостей, враховуючи обов`язковість реєстрації перебування іноземців в Україні.

Відповідно до частин першої-третьої статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог статті 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені, зокрема, статтею 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду; якщо позивач не усунить недоліки у встановлений судом строк, заява вважатиметься неподаною і повертається позивачеві.

На підставі викладеного та керуючись статями 28, 175, 177, 185, 353, 497 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу залишити без руху.

Надати Позивачеві (його представнику) строк для усунення недоліків десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, роз`яснивши, що в разі їх неусунення в цей строк позовна заява вважатиметься неподаною і буде повернута Позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Л. А. Макаренко