Дата документу 03.09.2025 Справа № 336/7477/25
Запорізький апеляційний суд
Єдиний унікальний № 336/7477/25 Головуючий у 1-й інстанції: Приходько В.А.
Провадження № 22-ц/807/1800/25 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача Подліянової Г.С.,

суддів: Гончар М.С.,

Кухаря С.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08 серпня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, - ї

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

В обґрунтування позову зазначила, що з 16 грудня 2016 року сторони уклали шлюб зареєстрований Виконавчим комітетом Новоолексіївської сільської ради Приморського району Запорізької області, актовий запис №02. Шлюбні стосунки з відповідачем погіршилися з причин різних поглядів на життя та втратити почуття любові, у зв`язку з чим позивач звернулася до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя із позовом про розірвання шлюбу.

Від даного шлюбу у них народилися діти: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти проживають з матір`ю та знаходяться на її утриманні. Крім того позивач має ще інших двох дітей.

Спочатку вони проживали у с. Новоолексіївка Запорізької області, проте після окупації села, позивач разом з дітьми переїхала до м. Запоріжжя та на даний час проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

21 вересня 2023 року відповідач також переїхав з тимчасово окупованої території с. Новоолексіївка, Запорізької області до м. Запоріжжя як внутрішньо переміщена особа за адресою реєстрації: АДРЕСА_1 . На даний час сторони проживають окремо, відповідач проходить військову службу у Національній гвардії України з 15 липня 2025 року.

Фактично усі витрати, пов`язані з вихованням та утриманням дітей від шлюбу з відповідачем несе особисто позивачка. Позивач працює на посаді продавця продовольчих товарів та отримує заробітну плату у розмірі 8200 грн на місяць, яких їй не вистачає на їжу, одяг, ліки, комунальні послуги для утримання неповнолітніх дітей.

Також родина, як внутрішньо переміщених осіб, отримує грошову допомогу у розмірі 16000 грн на місяць, але такі виплати будуть надходити до того часу поки вона перебуває у шлюбі, після розірвання шлюбу вона буде отримувати лише 2100 грн.

Позивач зазначила розрахунок орієнтовних витрат, які складають 27 300 грн (3800 грн комунальні платежі, 7000 грн - оренда трьох кімнатної квартири на місяць, 3000 грн на місяць репетитор для доньки, 1500 грн на місяць ліки, 4000 грн на місяць одяг, 5000 грн на місяць продукти харчування, 3000 грн на місяць канцтовари).

Відповідач надавати добровільно кошти на утримання дітей відмовляється. При цьому, що він здоровий та працездатний, офіційно працює у складі стрільця 3 відділення 2 патрульного взводу 1 патрульної роти 3 батальйону Національної гвардії України ВЧ НОМЕР_1 , військове звання солдат та отримує постійний дохід в розмірі 30 000 грн, а тому може сплачувати аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходів) на утримання двох дітей.

Позивач зазначає, що зареєстрована у Шевченківському районі м. Запоріжжя, тому звертається з позовною заявою про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя.

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошові кошти на утримання неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходів) ОСОБА_2 , але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення малолітніми дітьми повноліття. Витребувати з ВЧ НОМЕР_1 , Національної гвардії України довідку про середню заробітну плату ОСОБА_2 . Допустити негайне виконання рішення суду у частині аліментів у межах суми платежу за один місяць (відповідно до ст.430 ЦПК України).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08 серпня 2025 року справу №336/7477/25 передано за підсудністю на розгляд до Олександрівського районного суду м. Запоріжжя на підставі п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України (за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцезнаходженням відповідача).

Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказала на неправильність застосування судом норм процесуального закону, оскільки позивач звернулася до належного суду відповідно до ч.1 ст. 27 ЦПК України, так як відповідно до довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, сторони фактично проживають/перебувають за адресою: АДРЕСА_1 , що територіальної відносить до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України, до суду не надходило. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Пунктом 9 частини 1 ст. 353 ЦПК України передбачено оскарження ухвали суду щодо передачі справи на розгляд іншого суду.

Відповідно до ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 6) ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженні у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Постановляючи ухвалу про передачу справу за підсудністю на розгляд до Олександрівського районного суду м. Запоріжжя, суд першої інстанції визначаючи підсудність на підставі ч. 1 ст. 27 ЦПК України, виходив з того, що дана справа не підсудна Шевченківському районному суду м. Запоріжжя, оскільки адреса фактичного проживання відповідача: АДРЕСА_2 , місцем реєстрації відповідача є: АДРЕСА_3 , що належить до територіальної юрисдикції Бердянського міськрайонного суду Запорізької області, підсудність якого передана до Олександрівського районного суду м. Запоріжжя, а отже і підсудна даному суду.

З вказаними висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду не погоджується, виходячи з наступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Так, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що 16 грудня 2016 року сторони уклали шлюб зареєстрований Виконавчим комітетом Новоолексіївської сільської ради Приморського району Запорізької області, актовий запис №02, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 16 грудня 2016 року (а.с.7).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками:

- донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 видане Виконавчим комітетом Новоолексіївської сільської ради Приморського району Запорізької області 18 травня 2016 року, актовий запис №04 (а.с.8);

- син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 видане Приморським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 15 грудня 2020 року, актовий запис №73 (а.с.9).

Відповідно до копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_5 ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.10-11).

Відповідно до довідок від 26.09.2022 року №2302-, 2302-, 2302- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 зазначено фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_1 (а.с.12).

Відповідно до копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_6 ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.13-14).

Відповідно до довідки від 18.10.2023 року №2302- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_2 зазначено фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_1 (а.с.15).

Відповідно до довідки № 2015 начальника відділення кадрової роботи ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_5 від 31 липня 2025 року №2015, ОСОБА_2 , стрілець 3-го відділення 2-го патрульного взводу 1-ї патрульної роти 3-го патрульного батальйону, дійсно проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України з 15 липня 2025 року по теперішній час (а.с.16).

Відповідно до довідки вих. №2 від 05 серпня 2025 року, видана ФОП ОСОБА_6 , ОСОБА_1 працює у ФОП ОСОБА_6 з 19 вересня 2024 року за основним місцем роботи та займає посаду продавця продовольчих товарів. Посадовий оклад становить 8200 грн та нарахована заробітна плата за шість місяців за період з липня 2025 року по лютий 2025 року складає 48 800.00 грн, утримано податки 4 683, 52 грн, до плати 44 116,48 грн (а.с.17).

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Так, у ст. 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Суд, встановлений законом (законний суд), є необхідним інституційним елементом справедливого правосуддя в тому розумінні, яке цьому поняттю надає стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Лише такий суд, керуючись правовими засадами та за встановленою законом процедурою, є компетентним здійснювати правосуддя.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 22 грудня 2009 року у справі "Безимянная проти Росії" (заява № 21851/03) наголосив, що правила визначення параметрів юрисдикції, що застосовуються до різних судів у рамках однієї мережі судових систем держав, безумовно, розроблені таким чином, щоб забезпечити належну реалізацію правосуддя. Заінтересовані держави повинні очікувати, що такі правила будуть застосовуватися. Однак, ці правила або їх застосування не повинні обмежувати сторони у використанні доступного засобу правового захисту.

Відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV, інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Суди мають враховувати, що забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950, далі Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону №2453-VI).

Підсудність - це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду.

Територіальна підсудність - це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.

Критеріями даного виду підсудності зокрема виступають: місце проживання відповідача, місце заподіяння шкоди, місце знаходження спірного майна, місце розгляду первісного позову тощо.

За загальним правилом, якщо інше не встановлено ЦПК України, у відповідності до частини 1 статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Стаття 28 ЦПК України унормовує альтернативну підсудність справ за вибором позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 ЦПК України, позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Відповідно до ч. 10 ст. 28 ЦПК України позови до відповідача, який не має в Україні місця проживання чи перебування, можуть пред`являтися за місцезнаходженням його майна відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування в Україні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Згідно ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Стаття 33 Конституції розрізняє місце перебування громадянина і місце його проживання.

Місце перебування фізичної особи - це те місце, де вона знаходиться тимчасово (готель, санаторій, притулок тощо).

Місце проживання фізичної особи - це місце, де громадянин постійно чи переважно проживає (як власник будинку чи квартири; як наймач чи піднаймач житла; як член сім`ї власника, наймача тощо або на іншій підставі, встановленій законодавством, у будинку-інтернаті для інвалідів, громадян похилого віку тощо).

У відповідності до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Згідно ст. 1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання-житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги. Місце перебування-житло або спеціалізована соціальна установа для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, у якому особа, яка отримала довідку про звернення за захистом в Україні, проживає строком менше шести місяців на рік або отримує соціальні послуги.

З метою забезпечення умов для стабільності цивільних відносин та виконання фізичними особами обов`язків щодо інших суб`єктів права, встановлена їхня реєстрація за місцем проживання і за місцем тимчасового перебування.

Статтями 3,4,5 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг що декларування та реєстрації місця проживання в Україні» декларування та реєстрація місця проживання (перебування) особи здійснюється з метою: 1) створення умов для реалізації прав особи,зокрема виборчих прав, права на участь у місцевому самоврядуванні, на отримання соціальних,публічних послуг, у випадках, передбачених законом; 2) ведення офіційного листування та здійснення інших комунікацій з особою; 3) використання знеособлених даних реєстрів територіальних громад для обґрунтованого розроблення органами державної влади та органами місцевого самоврядування програм економічного і соціального розвитку адміністративно-територіальних одиниць, визначення правомочності зборів жителів територіальної громади, для статистичних, наукових та інших потреб у визначених законом та актами Кабінету Міністрів України випадках.

Громадянин України, який проживає на території України, а також іноземець чи особа без громадянства, який на законних підставах постійно або тимчасово проживає на території України, зобов`язані протягом 30 календарних днів після прибуття до нового місця проживання (перебування) задекларувати або зареєструвати його. Особа одночасно може мати лише одне задеклароване або одне зареєстроване місце проживання (перебування).

Як зазначено вище, ст. 27 ЦПК України передбачено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається з матеріалів справи, у серпні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей (а.с.1-6).

Визначаючи підсудність за Шевченківським районним судом м. Запоріжжя позивач ОСОБА_1 у позовній заяві посилалась на ч. 1 ст. 28 ЦПК України зазначаючи, що позивач зареєстрована у Шевченківському районному суді м. Запоріжжя, тому звертається з позовною заявлю про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя.

Як вбачається з матеріалів справи, місце реєстрації ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 . Зазначене підтверджується також наявною в матеріалах справи копією паспорта позивача (а.с.10-11).

Згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщено особи від 26.09.2022 року №2302-, фактичним місцем проживання/перебування позивача за адресою: АДРЕСА_5 (а.с.12), що є територією Шевченківського району м. Запоріжжя.

За даною адресою, також фактично перебувають/проживають неповнолітні діти сторін, а саме: донька ОСОБА_3 та син ОСОБА_4 , що підтверджується відповідними довідками від 26.09.2022 року №2302-, №2302- (а.с.12).

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначила, що відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 . Зазначене підтверджується також наявною в матеріалах справи копією паспорта відповідача (а.с.13-14).

Згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщено особи від 26.09.2022 року №2302-, фактичним місцем проживання/перебування відповідача за адресою: АДРЕСА_5 (а.с.12), що є територією Шевченківського району м. Запоріжжя.

Отже, враховуючи, предмет спору у даній справі позивач має право звернутися до суду за правилами загальної підсудності (за місцезнаходженням відповідача, а саме за фактичним місце проживання передбаченої ч. 1 ст. 27 ЦПК України, так, і за правилами підсудності за вибором позивача у спорах зокрема про стягнення аліментів (за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача) передбаченої ч.1 ст. 28 ЦПК України.

Як вбачається із матеріалів справи, у позивача ОСОБА_1 , яка має фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , на утриманні перебувають неповнолітні діти, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що було зазначено позивачем у позовній заяві та підтверджено відповідними довідками про взяття на облік внутрішньо переміщено особи, як на підставу звернення до суду за альтернативною підсудністю, відповідно до ч. 1 ст. 28 ЦПК України.

Суд першої інстанції не врахував та не надав правової оцінки вказаним позивачем обставинам, які надають їй право звернутися до суду зокрема за підсудністю на свій вибір.

Згідно статті 1 ч. 1 абз. 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбаченихстаттею 12цього Закону. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначенів статті 1цього Закону, на момент їх виникнення (стаття 4 ч. 1, 2 Закону).

Частиною першою статті 5 Закону визначено, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1цього Закону.

Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року N 509, зі змінами, регулює як механізм видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, так і облік даних про внутрішньо переміщених осіб, включених до Єдиної інформаційної бази, у тому числі, містить дані про фактичне місце проживання/перебування таких особи, які по суті являють собою реєстрацію фактичного місця проживання/перебування цих особи у зв`язку із тимчасовою окупацією частини території України, на якій була проведена реєстрація місця проживання/перебування осіб до їх переселення до інших регіонів країни.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року N 265 " Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад" прийнятий Порядок декларування та реєстрації місця проживання (перебування), згідно пункту 4 якого визначено, що особа може задекларувати/зареєструвати своє місце проживання (перебування) лише за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює декларування/реєстрацію місця проживання (перебування) за однією з таких адрес за власним вибором. За адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Положення абзацу першого цього пункту не поширюються на осіб, адреса задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) яких знаходиться на територіях, на яких ведуться бойові дії, або тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Мінреінтеграції, для яких не визначена дата завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації. Така особа може задекларувати/зареєструвати місце свого проживання без зняття з реєстрації місця свого попереднього проживання.

Особа, адреса задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) якої знаходиться на територіях, на яких ведуться бойові дії, або тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Мінреінтеграції, для яких не визначена дата завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації, може задекларувати/зареєструвати місце свого проживання за межами тимчасово окупованої території України без внесення будь-яких відміток до паспорта громадянина України, виготовленого у формі книжечки.

Відомості про адресу задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), що знаходиться на територіях, на яких ведуться бойові дії, або тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Мінреінтеграції, для яких не визначена дата завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації, вносяться до реєстру територіальної громади, яка здійснила відповідну реєстраційну дію за межами таких територій.

Ї

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що переселенці, які покинули домівки внаслідок бойових дій та окупації місць їх постійного проживання, можуть звертатися з позовами до судів в районах тимчасового перебування. Якщо особа-переселенець зареєструвалася на новому місці як внутрішньо переміщена особа, то маючи відповідну довідку про взяття на облік, переселенець може звертатись з позовом до суду у місці свого тимчасового перебування.

Отже, довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи можна визнати документом, що підтверджує зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання/перебування позивача, відповідача при визначені підсудності розгляду справ за ч. 1 ст. 27 ЦПК України.

Ураховуючи наведене, колегія судді вважає, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 26 вересня 2022 року N 2302-, видану ОСОБА_1 , відповідно до якої фактичним місцем проживання позивачки є АДРЕСА_1 , що є територією Шевченківського району м Запоріжжя, та дійшов помилкового висновку про передачу матеріалів справи на розгляд до іншого суду.

Доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, а тому підлягають задоволенню.

Суд першої інстанції не врахував вищенаведених обставин, дійшовши передчасного та помилкового висновку про непідсудність даної справи Шевченківському районному суду м. Запоріжжя, що призвело до неправильного вирішення питання підсудності справи, у зв`язку з чим, відповідно до ст. 379 ЦПК України, оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню, а справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Оскільки ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», та наразі розглядається лише процесуальне питання, а не справа по суті спору, питання щодо стягнення судових витрат не вирішується.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381 384, 389 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08 серпня 2025 року про передачу справи на розгляд іншого суду скасувати.

Справу направити до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту ухвалення, і касаційному оскарженню не підлягає.

Повна постанова складена 03 вересня 2025 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя

Подліянова Г.С. Гончар М.С. Кухар С.В.