Справа № 473/1315/25
РІШЕННЯ

іменем України

"04" вересня 2025 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої судді Лузан Л.В., за участю секретаря судового засідання Мовчанюк М.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Прибужанівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області про визнання права власності в порядку спадкування, витребування земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ

в березні 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Прибужанівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, в якому, з урахуванням подальших змін просив:

- визнати за ним право власності на частки земельної ділянки площею 8,01 га, кадастровий номер :07:000:0204, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також на частки обумовленої земельної ділянки, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- витребувати у відповідача земельну ділянку площею 8,01 га, кадастровий номер :07:000:0204.

В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_1 зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його дід ОСОБА_2 . Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої ввійшла земельна ділянка площею 8,01 га з кадастровим номером :07:000:0204, надана для ведення селянського фермерського господарства, розташована за адресою: Миколаївська область, Вознесенський район, Тімірязєвська сільська рада (право власності спадкодавця на земельну ділянку посвідчено державним актом на право приватної власності на землю, серія IV-МК №046859). Позивач ОСОБА_1 (спадкоємець за заповітом), ОСОБА_3 (спадкоємиця обов`язкової частки в спадщині) у передбаченому законом порядку прийняли спадщину після смерті ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , спадщину після її смерті прийняв позивач. Проте, при зверненні до нотаріуса з питанням оформлення спадщини на вказану земельну ділянку позивач отримав відмову, в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на спірну земельну ділянку, відсутністю відомостей в Державному реєстрі речових прав, Державному земельному кадастрі щодо права власності спадкодавця на вказану земельну ділянку.

Відсутність обумовлених відомостей було зумовлено тим, що спірна земельна ділянка ввійшла до складу земельної ділянки площею 20,00 га з кадастровим номером :07:000:0180, право власності на яку зареєстровано за Прибужанівською сільською радою.

В подальшому було здійснено поділ земельної ділянки площею 20,00 га з кадастровим номером :07:000:0180, внаслідок якого було сформовано дві земельні ділянки: земельна ділянка площею 11,99 га з кадастровим номером :07:000:0203 та земельна ділянка площею 8,01 га з кадастровим номером :07:000:0204. При цьому право власності на вказані земельні ділянки зареєстровано за Прибужанівською сільською радою.

Враховуючи вказані обставини, з огляду на те, що земельна ділянка площею 8,01 га з кадастровим номером :07:000:0204, належала на праві власності померлому ОСОБА_2 , отже ввійшла до складу спадщини, позивач ОСОБА_1 просив позовні вимоги задовольнити.

Представник позивача адвокат Могила С.М. у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав.

Представниця відповідача адвокат Вуїв О.В. у судове засідання не з`явилася, надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги ОСОБА_1 визнала.

Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі учасників справи, оскільки матеріали справи містять достатньо інформації та доказів для вирішення спору.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного.

Так, з матеріалів справи встановлено, що на підставі рішення 20 сесії 21 скликання Вознесенської районної ради від 25 березня 1994 року ОСОБА_2 отримав у постійне користування земельну ділянку площею 20,00 га, яка розташована на території Тимірязєвської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області та надана для ведення селянського (фермерського) господарства, що підтверджується державним актом на право постійного користування землею. Державний акт зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 406 від 14 квітня 1994 року.

На підставі технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності (за межами населених пунктів) на території Вознесенського району Миколаївської області з урахуванням Перспективного плану формування території Прибужанівської об`єднаної територіальної громади, затв. розпорядженням КМУ від 08 вересня 2015 року № 1002 р, розробленого Миколаївською регіональною філією ДП «Центр ДЗК» на підставі наказу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру № 45 від 15 березня 2018 року була сформована земельна ділянка площею 20,00 га з кадастровим номером :07:000:0180.

23 серпня 2018 року Відділом у Вознесенському районі ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області зареєстровано земельну ділянку площею 20,00 га з кадастровим номером :07:000:0180, місце розташування: Тимірязєвська сільська рада Вознесенського району Миколаївської області.

Відповідно до наказу ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області № 6514/0/14-18-СГ від 26 вересня 2018 року, згідно акта приймання-передачі земельних ділянок від 27 вересня 2018 року вказана земельна ділянка передана із державної власності в комунальну.

20 лютого 2019 року зареєстровано право власності на обумовлену земельну ділянку за Прибужанівською сільською радою, за ОСОБА_2 зареєстровано право постійного користування.

Також з матеріалів справи вбачається, що на підставі рішення 14 сесії 23 скликання Вознесенської районної ради за № 7 від 20 січня 2000 року ОСОБА_2 отримав у приватну власність земельну ділянку площею 8,01 га, яка розташована на території Тимірязєвської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області та надана для ведення селянського (фермерського) господарства. Останній отримав державний акт на право приватної власності на землю серії IV-МК №046859, зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 477 від 28 грудня 2001 року.

При цьому, згідно інформації Відділу № 2 управління надання адміністративних послуг ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області від 24 квітня 2024 року межі земельної ділянки, яка була надана ОСОБА_2 у приватну власність, відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії IV-МК №046859, частково збігаються та розташовані в межах земельної ділянки з кадастровим номером :07:000:0180.

В подальшому, на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок від 05 листопада 2024 року, було здійснено поділ земельної ділянки площею 20,00 га з кадастровим номером :07:000:0180, внаслідок якого було сформовано дві земельні ділянки: земельна ділянка площею 11,99 га з кадастровим номером :07:000:0203 та земельна ділянка площею 8,01 га з кадастровим номером :07:000:0204. Скасований кадастровий номер земельної ділянки :07:000:0180.

Водночас право власності на вказані земельні ділянки зареєстровано за Прибужанівською сільською радою, право користування за ОСОБА_2

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . За життя останній склав заповіт, який був посвідчений 30 січня 2018 року секретарем виконавчого комітету Прибужанівської сільської ради Алексєєвою З.А. За вказаним заповітом ОСОБА_2 заповів позивачу ОСОБА_1 все своє майно, що йому належить, а також те, на яке він має право за законом.

Згідно спадкової справи № 17/2020, заведеної приватним нотаріусом Вознесенського районного нотаріального округу Франкевич І.М., спадщину після смерті ОСОБА_2 прийняв позивач ОСОБА_4 (18 березня 2020 року подав заяву про прийняття спадщини, яка була зареєстрована в Книзі обліку та реєстрації спадкових справ за № 48 від 18 березня 2020 року), а також дружина померлого ОСОБА_3 ( відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України).

04 листопада 2021 року приватним нотаріусом Вознесенського районного нотаріального округу Франкевич І.М. позивачу були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частки житлового будинку АДРЕСА_1 , а також земельної ділянки, площею 0,1 га, що розташована за вказаною адресою та надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла. Після її смерті приватним нотаріусом Вознесенського районного нотаріального округу Франкевич І.М. була заведена спадкова справа № 34/2020.

Як убачається з вказаної спадкової справи, з заявою про прийняття спадщини звернувся позивач ОСОБА_1 (25 серпня 2020 року подав заяву про прийняття спадщини, яка була зареєстрована в Книзі обліку та реєстрації спадкових справ за № 95 від 25 серпня 2020 року). З заявою про відмову від прийняття спадщини на користь позивача 25 серпня 2020 року звернулася донька спадкодавця ОСОБА_5 ( заява зареєстрована в Книзі обліку та реєстрації спадкових справ за № 94 від 25 серпня 2020 року).

04 листопада 2021 року приватним нотаріусом Вознесенського районного нотаріального округу Франкевич І.М. позивачу були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на частки житлового будинку АДРЕСА_1 , а також земельної ділянки, площею 0,1 га, що розташована за вказаною адресою та надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Проте, нотаріус ОСОБА_6 відмовила позивачу в оформленні спадщини на земельну ділянку площею 8,01 га, в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на спірну земельну ділянку, відсутністю відомостей в Державному реєстрі речових прав, Державному земельному кадастрі щодо права власності спадкодавця на вказану земельну ділянку.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (ст.317 ЦК України).

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства (ст. 319 ЦК України).

Згідно ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Приписами ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 1ст. 1220 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Спадкування здійснюється за заповітом, а в разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини - за законом (ст.ст.1217,1223 ЦК України).

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст. 1222 ЦК України).

Відповідно до ст.ст. 1268-1270 ЦК України для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець прийняв її в шестимісячний строк в порядку, передбаченому законом, зокрема шляхом подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини.

Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (ст. 1273 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Матеріалами справи підтверджено, що спірна земельна ділянка належала на праві власності ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Отже, вона ввійшла до складу спадщини.

Як зазначалося вище позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Вознесенську Миколаївської області ( частки), а також спадкоємцем за законом ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Вознесенську Миколаївської області (прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 , проте не оформила частка). Позивач належним чином прийняв спадщину після смерті вказаних осіб, частково її оформив. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину, судом не встановлено.

Відповідно до ст. 386 ЦК України Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ст. 387 ЦК України).

Згідно ч.1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Верховний Суд у постанові від 14 квітня 2021 року в справі № 754/11747/18 зазначав, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю).

Можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі статтею 388 ЦК України залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках(частина третя статті 388 ЦК України). Коло підстав, за яких власник має право витребувати майно від добросовісного набувача, є вичерпним (частини перша-третя статті 388 ЦК України).

Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає у нього з моменту державної реєстрації цього майна (частина друга статті 1299 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребовувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених статтею 388 ЦК України, зокрема у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього (обумовлений правовий висновок викладений, зокрема в постанові Верховного суду від 15 травня 2024 року у справі № 755/12399/21).

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 вказано, що захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. Задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Велика Палата Верховного Суду вважає, що власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Також у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла правового висновку про те, що судове рішення про задоволення віндикаційного позову саме по собі є достатньою підставою для внесення державним реєстратором відповідних записів до Державного реєстру. Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно. Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем.

Таким чином, з огляду на викладене, вимога про визнання права власності є неефективною для захисту прав ОСОБА_1 , оскільки ефективним способом захисту його прав є вимога про витребування майна.

З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання права власності задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-83, 259, 263- 265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ

позовні вимоги ОСОБА_1 до Прибужанівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області про витребування земельної ділянки задовольнити.

Витребувати від Прибужанівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, ідентифікаційний код 04376245, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , земельну ділянку площею 8,01 га, кадастровий номер :07:000:0204, яка розташована на території Тімірязєвської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, призначена для ведення фермерського господарства.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Прибужанівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області про визнання права власності відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя Л.В.Лузан