Справа № 459/1487/25
Провадження № 2/459/376/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2025 року Шептицький міський суд Львівської області

в складі: головуючого судді Отчак Н.Я.

з участю секретаря Савіцької Б.Б.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Шептицькому за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В :

07.05.2025 представник позивача звернувся до суду з позовом у якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просить стягнути з відповідача на його користь: 1) 181 038,09 грн. майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди; 2) 5000 грн. моральної шкоди. Також просить вирішити питання судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

В обґрунтування позову послався на те, що 19.10.2024 о 14:15 год. в м. Шептицькому, вул. Винниченка, по другорядній дорозі, керуючи автомобілем марки «Sang Yong Rexton», д.н.з. НОМЕР_1 , не надав переваги в русі транспортному засобу марки «BMW 328 XI» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , що рухався по головній дорозі вулиці Чорновола та здійснив зіткнення, що спричинило механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п. 16.11 ПДР. ОСОБА_4 при розгляді справи в суді, як винуватець ДТП подав заяву про розгляд справи у його відсутності, вину визнав у повному обсязі. Постановою Червоноградського міського суду Львівської області від 05.11.2024 по справі №459/2773/24 ОСОБА_4 визнано винним в ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Дане рішення суду набрало законної сили та ОСОБА_4 не оскаржувалось. Постанова Червоноградського міського суду Львівської області від 05.11.2024 року по справі №459/2773/24 має преюдиційне значення (ч. 6 ст. 82 ЦПК України). Відповідно до висновку експерта №41 від 15.04.2025 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженнях транспортного засобу вартість матеріального збитку становить 341 038,09 грн. Таким чином, ОСОБА_4 , як винуватець ДТП зобов`язаний відшкодувати різницю між страховим відшкодуванням та фактичними витратами на ремонт, а саме 341 038,09 грн. -160 000,00 = 181 038,09 грн.

Окрім цього, позивач просить стягнути завдану моральну шкоду, оскільки через ДТП користуватись транспортним засобом він не міг, а іншого автомобіля у нього не має, проте транспортний засіб йому необхідний через характер своєї роботи і йому постійно необхідно бути на транспорті. Для відшкодування шкоди, відповідач витратив багато часу та сил, адже необхідно було не тільки представити транспортний засіб на огляд експерту, але чи не щодня телефонувати в страхову компанію щодо страхової виплати, відповідач категорично відмовився виплачувати різницю фактичних витрат на ремонт. Отже, розмір моральної шкоди позивач оцінює з урахуванням уточнення вимог в сумі 5000грн. щодо захисту свого права.

Ухвалою від 22.05.2025 у справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено судовий розгляд на 23.06.2025 з повідомленням сторін, який було відкладено, востаннє, на 01.09.2025.

Представник відповідача - адвокат Руднічук Д.В., подав відзив на позовну заяву, у якому просив позовні вимоги задовольнити частково.

01.09.2025 представник позивача подав додаткові пояснення по справі у яких підтримав позовні вимоги.

Представник позивача у судовому засіданні зазначив, що між сторонами у справі відбулось ДТП, винуватцем якого був ОСОБА_4 . Моторно-транспортне бюро частково відшкодувало завдану шкоду в межах страхового ліміту у розмірі 160000грн, однак відповідно до висновку експерта розмір завданих збитків на ремонт автомобіля становить 341038,09грн. Відтак просив стягнути різницю завданої шкоди у розмірі 181 038,09 грн. При цьому, просив зменшити розмір завданої моральної шкоди до 5000грн. та покласти судові витрати у справі на обидві сторони.

Представник відповідача Руднічук Д.В. у судовому засіданні вказав, що позовні вимоги з врахуванням їх уточнень визнають повністю, при цьому просив судові витрати з врахуванням визнання позовних вимог покласти на обидві сторони порівну.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Оцінивши докази по справі, суд прийшов до наступного висновку.

Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

В силу вимог ч.6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Судом встановлено, що постановою Червоноградського міського суду Львівської області від 05.11.2024 по справі №459/2773/24 ОСОБА_4 визнано винним в ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

З вказаного судового рішення встановлено, що ОСОБА_4 19.10.2024 о 14:15 год. в м. Шептицькому, вул. Винниченка, по другорядній дорозі, керуючи автомобілем марки «SsangYongRexton», д.н.з. НОМЕР_1 , не надав переваги в русі транспортному засобу марки «BMW 328 ХІ» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , що рухався по головній дорозі вулиці Чорновола та здійснив зіткнення, що спричинило механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п. 16.11 ПДР.

На момент ДТП, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «BMW 328 XI» д.н.з. НОМЕР_3 позивача ОСОБА_3 була застрахована у ПрАТ СК «ПЗУ Україна» за полісом № ЕР.219064521 від 25.01.2024, який чинний до 24.01.2025. Відповідно до умов даного полісу: страхова сума на одного потерпілого: за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю -320 000,00 грн., за шкоду, заподіяну майну - 160 000,00 грн.; розмір франшизи становить 3200 грн..

Встановлено, що винним у вказаній дорожньо-транспортній пригоді є відповідач ОСОБА_4 , який порушив Правила дорожнього руху України, внаслідок чого автомобілю «BMW 328 XI» д.н.з. НОМЕР_3 завдано механічне пошкодження.

Згідно повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, учасниками ДТП: 1) транспортний засіб BMW 328 XI з д.н.з. НОМЕР_3 , власником якого є ОСОБА_5 , водій ОСОБА_3 ; 2) транспортний засіб SsangYongRexton, з д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_4 . При цьому у ОСОБА_4 наявне посвідчення (учасника бойових дій, інваліда війни, інваліда першої групи) серії НОМЕР_4 .

Висновком судової транспортно-товарознавчої експертизи №41 від 15.04.2025, складеного судовим експертом Галамаєм Б.І. за заявою ОСОБА_5 від 07.04.2025, стверджується, що вартість відновлювального ремонту автомобіля «BMW 328 XI» д.н.з. НОМЕР_3 , станом на момент його огляду 07.04.2025, становить 846419,91 грн; вартість матеріального збитку, з технічної точки зору, завданого власнику транспортного засобу «BMW 328 XI» д.н.з. НОМЕР_3 , внаслідок ДТП 19.10.2024 в цінах станом на його огляд 07.04.2025, без врахування ПДВ у вартість матеріалів, становить 341 038,09грн; вартість автомобіля «BMW 328 XI» д.н.з. НОМЕР_3 у пошкодженому стані становить 135140,06грн.

Згідно повідомлення Моторного (транспортного) страхового бюро України, адресованого ОСОБА_3 вбачається, що Моторне (транспортне) страхове бюро України розглянуло справу щодо відшкодування шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 19.10.2024, за участю автомобіля «BMW» д.н.з. НОМЕР_3 та прийняло рішення про виплату відшкодування шкоди в розмірі 160 000грн.

19.12.2024 ОСОБА_5 подала заяву до Моторного (транспортного) страхового бюро України на відшкодування заподіяної шкоди в результаті ДТП, що сталося 19.10.2024 в м. Шептицькому, вул. Чорновола 5. 21.01.2025 кошти були перераховані, що підтверджується копією квитанції.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).

Спірні правовідносини регулюються також Законом України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»(далі - Закон № 1961-IV) та главою 82розділу ІІІ ЦК України.

Закон № 1961-IV є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1).

Відповідно до статті 29 Закону № 1961-IV, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 цього Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Таким чином, у разі звернення потерпілого до страховика винної особи у ДТП, страховик має виплатити потерпілому страхові відшкодування у розмірі ліміту страхових виплат, передбачених договором, у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням фізичного зносу деталей.

Судом встановлено, що Моторне (транспортне) страхове бюро України, по даному страховому випадку виплатило позивачу 21.01.2025 страхове відшкодування відповідно до ліміту за завдану майнову шкоду у розмірі 160000 грн, що підтверджується копією квитанції від 21.01.2025.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Суд констатує, що відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку, що різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, що підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_4 складає 181038,09грн. виходячи з наступного розрахунку: 341 038,09грн. грн. (вартість відновлювального ремонту), 160 000,00 грн. (ліміт страхової виплати).

Щодо вимог про стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України, з подальшими змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз (правова позиція Верховного Суду України № 6-28008св10 від 13.07.2011 року).

З огляду на зазначене та обставини справи, суд вважає, що в даному конкретному випадку факт заподіяння відповідачем моральної шкоди позивачу є безсумнівним, її наслідки у вигляді душевних страждань позивача залежать від особливостей її емоційно-розумового сприйняття внаслідок злочинних дій відповідача та перенесених ним у зв`язку з цим страждань.

Так, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Враховуючи наведене, розмір відшкодування суд визначає виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, беручи до уваги глибину і тривалість моральних страждань позивача, характеру психологічної травми, яку він отримав у зв`язку із заподіянням механічних пошкоджень автомобілю.

Отже, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 5000 гривень.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Судом встановлено, що відповідач позовні вимоги визнав, таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наслідки визнання позову відповідачу відоме та зрозуміле.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що наявні правові підстави для задоволення позову.

Щодо стягнення витрат пов`язаних з розглядом справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 п.1, 2 ч.3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Відповідно до положень ч. 2-6 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ч. 6 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 7-9 ст. 139 ЦПК України).

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Суд звертає увагу, що до матеріалів справи надано докази, які підтверджують надання позивачу правової допомоги а саме: копія договору № 101901/24 від 19.10.2024 та додатком до цього договору відповідно до якого позивач виплатив адвокатському бюро гонорар в сумі 8000 грн., при цьому представник позивача у судовому засіданні просив суд покласти на відповідача витрати на правову допомогу у сумі 4000,00 грн..

Таким чином, витрати за надання правової допомоги на користь позивача у розмірі 4000 грн 00 коп., є обґрунтованими і пропорційними до предмета спору та виконаної адвокатом роботи.

Також позивач у судовому засіданні просив суд покласти на відповідача витрати з проведення експертизи вартістю 4000,00 грн. На підтвердження понесення зазначених витрат позивачем надано копію платіжної інструкції № 1.114611519.1 від 06.04.2025.

Оскільки позивачем було належним чином підтверджено розмір понесених судових витрат на проведення експертизи за замовленням сторони і такі витрати пов`язані з предметом розгляду справи і були необхідними для забезпечення належного встановлення обставин по справі, суд покладає судові витрати на проведення експертизи в розмірі 4000,00 грн на відповідача.

Враховуючи визнання відповідачем позову в повному обсязі, беручи до уваги задоволення позову, суд, керуючись вимогами ч.1 ст.142, п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України дійшов висновку, що з відповідача в користь позивача слід стягнути 50% судового збору та повернути позивачу з державного бюджету 50% сплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст. 2, 19, 141, 206, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_2 ), про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 у користь ОСОБА_3 , майнову шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 181038,09 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 у користь ОСОБА_3 , моральну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 5000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 у користь ОСОБА_3 , сплачений судовий збір у сумі 1510,79грн.

Стягнути з ОСОБА_4 у користь ОСОБА_3 4000,00 грн. витрат за проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи.

Стягнути з ОСОБА_4 у користь ОСОБА_3 4000,00 грн. витрат на правову допомогу.

Повернути ОСОБА_3 з державного бюджету 50% сплаченого судового збору у сумі 1510,79грн.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 05 вересня 2025 р.

Суддя: Н. Я. Отчак