ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3213/25 Справа № 202/3981/24 Суддя у 1-й інстанції - Приваліхіна А. І. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючої - Городничої В.С.,

суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику у м.Дніпрі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Капітал", на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 08 жовтня 2024 року у складі судді Приваліхіної А.І. у цивільній справі № 202/3981/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2024 року ТОВ "ФК "Фінтраст Україна" звернулося до суду з позовною заявою, пред`явленою до ОСОБА_1 , на предмет стягнення з останньої заборгованості за кредитом на загальну суму 30214,80 грн, з яких: 9900 грн - основний борг, 20314,80 грн - проценти за користування кредитом, обґрунтовуючи це тим, що 08 листопада 2021 року відповідач уклала електронний договір № 5039587 з ТОВ «Авентус Україна» про надання споживчого кредиту.

Банк на виконання умов договору надав позичальнику грошові кошти, а позичальник відповідно зобов`язалася їх повернути, однак свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала. У січні 2022 року ТОВ «Авентус Україна» за договором факторингу №21-06/2022 відступило свої права грошової вимоги за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_1 , ТОВ "ФК "Фінтраст Україна", про що повідомило ОСОБА_1 шляхом надіслання на її електронну адресу листа, та на дату звернення до суду заборгованість відповідача перед позивачем у досудовому порядку не сплачена, що стало підставою для захисту майнових прав позивача по суду.

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 08 жовтня 2024 року позовну заяву ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» заборгованість за кредитним договором № 5039587 від 08 листопада 2021 року у розмірі 15543 грн, з яких: тіло кредиту - 9900 грн, відсотки за користування кредитом - 5643 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Сятнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» витрати на правову допомогу у розмірі 1500 грн та судові витрати у розмірі 1246,33 грн (а.с. 244-251 Том І).

Рішення суду мотивовано доведеністю позивачем як наявності договірних відносин між сторонами, так і розміру заборгованості по кредиту, враховуючи нараховані проценти за користування кредитним коштами в межах дії строку договору до 08 грудня 2021 року. За період з 09 грудня 2021 року по 17 квітня 2023 року суд встановив відсутність підстав для нарахування відсотків за умовами кредитного договоу, адже відповідач жодного платежу за цими умовами не здійснила, чим автопролонгація строку кредитного договору не відбулась, що виключає можливість нарахування відсотків за умовами договору, а за положеннями ст. 625 ЦК України позивач вимог не заявляв. Разом з цим суд першої інстанції вважав доведеним понесені позивачем витрати на правничу допомогу у розмірі 1500 грн, враховуючи, враховуючи складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, ціну позову, співмірність та пропорційність понесених витрат щодо предмет спору.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ТОВ "ФК "Фінтраст Капітал" у січні 2025 року через свого представника - адвоката Городніщеву Є.О. подало апеляційну скаргу (а.с.1-16 Том ІІ), просила апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволені вимог з ухваленням нового рішення про задоволення цих позовних вимог. Також просило замінити найменування позивача у справі з ТОВ "ФК "Фінтраст Україна" на ТОВ "ФК" Фінтраст Капітал".

В обґрунтування посилається на те, що, відмовляючи у стягненні відсотків за кредитним договором нарахованих у період з 09 грудня 2021 року по 17 квітня 2023 року, судом першої інстанції не враховано той факт, що позивач набув у квітні 2023 року право вимоги до відповідача від ТОВ"Авенус Україна" саме на суму загального боргу 30214,80 грн, до якої увійшли нараховані відсотки на суму заборгованості у розмірі 20314,80 грн, що свідчить про обсяг та зміст прав, що перешли від попереднього кредитора до наступного, в силу ст. 512,514,516,1077,1078 ЦК України. При укладанні договору сторони договору, у розумінні ст. 203, 639 ЦК України, ст. 11,12 ЗУ "Про електронну комерцію", досягли усіх істотних умов, внаслідок чого у сторін виникли певні права та обов`язки, які виходять з цього кредитного договору. Суд першої інстанції не взяв до уваги, що з 09 грудня 2021 року, у відповідності до п. 4.3 кредитного договору, він був автопролонгований, а користування кредитними коштами продовжено на 90 календарних днів поспіль, тобто, по 09 березня 2022 року включно. У період з 09 грудня 2021 року по 24 лютого 2022 року за кредитом нараховувались відсотки за стандартною процентною ставкою у сумі 14 671,80 грн, однак у зв`язку із введенням на території України воєнного стану нарахування відсотків за користування кредитом у період з 25 лютого 2022 року по 30 квітня 2022 року було призупинено, а в період з 01 травня 2022 року по 17 квітня 2023 року не здійснювалось взагалі.

Суд першої інстанції не врахував, що станом на день подання позову до суду вже перестали існувати такі обставини, з чого позивачем правомірно було нараховано відсотки за користування відповідачем кредитними коштами за спірний період. Також суд першої інстанції не встановив, що останнім днем строку дії договору є 09 березня 2022 року з урахування автопролонгації цього кредитного договору.

Разом з цим суд першої інстанції не вірно визначив співмірність та обґрунтованість витрат позивача на правову допомогу, яка складає загалом 10 000 грн.

ОСОБА_1 , скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, у лютому 2025 року через свого представника - адвоката Ходіну Н.В. подала відзив на апеляційну скаргу (а.с.83-93 Том ІІ), наголосивши на тому, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, повно з`ясувавши фактичні обставини справи та надавши належну оцінку наявним в матеріалах справи доказам. Вважає рішення суду таким, що відповідає фактичним обставинам справи, законним та обґрунтованим. Також відповідач зазначила, що позивачем не доведено належної автопролонгації кредитного договору, що мала здійснитись шляхом сплати відповідачем платежу на користь позивача. Також позивачем не надано належних доказів направлення повідомлення про таку пролонгацію договору на електронну адресу відповідача, з чого підстави для нарахування відсотків за користування кредитом у період з 09 грудня 2021 року по 17 квітня 2023 року відсутні. Відповідач зазначила, що суд першої інстанції вірно встановив, що строк дії договору закінчився 08 грудня 2021 року, як це передбачено п.1.4 кредитного договору. За таких обставин вимоги позивача про стягнення з відповідача суми відсотків, які нараховані позивачем за період після закінчення строку дії кредитування є необґрунтованими, адже відомостей про надання ОСОБА_2 згоди на автопролонгацію строку кредитного договору, матеріали справи не містять.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін в частині відмови у стягненні нарахованих відсотків за період з 09 грудня 2021 року по 17 квітня 2023 року, з наступних підстав.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України).

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Задовольняючи частково позовні вимоги ТОВ "ФК "Фінтраст Україна", суд першої інстанції вважав, що між позивачем, який є правонаступником первісного кредитора ТОВ "Авентус Україна", та ОСОБА_1 існують договірні відносини за кредитним договором, де основною сумою кредиту є 9900 грн. Також суд першої інстанції вважав доведеним належне оформлення укладання електронного кредитного договору у відповідності до норм діючого законодавства, тому нарахування відсотків за умовами такого договору у розмірі 5643 грн. є підтвердженими та обґрунтованими, враховуючи строк дії договору до 08 грудня 2021 року у відповідності до п.1.4 кредитного договору та недоведеність позивачем належними доказами автопролонгацію кредитного договору шляхом сплати відповідачем хоча б одного платежу на користь позивача, як це передбачено п.4.2.2-4.2.4, 4.3.1 кредитного договору. Крім того, суд першої інстанції вважав доведеним витрати позивача на правову допомогу у розмірі 1500 грн, що є співмірним з обсягом робіт адвоката, ціною позову та результатом розгляду справи.

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено, 08 листопада 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено Договір № 5039587 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» надає останній кредит у гривні у розмірі 9900 гривень на споживчі (особисті) потреби, строком на 30 днів, тобто до 08 грудня 2021 року, а вона зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Тип процентної ставки - фіксована, стандартна процентна ставка 1,90 % в день, знижена процентна ставка 0,95 % в день (а. с. 34-38 та на звороті Том І).

Згідно розрахунку заборгованості за відповідачкою рахується заборгованість перед позивачем за кредитним договором № 5039587 від 08 листопада 2021 року у розімрі 30214 гривень 80 копійок, яка складається із заборгованості за наданим кредитом у сумі 9900 гривень та заборгованості з відсотків за користування кредитом у сумі 20314 гривень 80 копійок (а. с. 17-30 Том І).

18 квітня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», як фактором, було укладено Договір факторингу № 29.05/23-Ф, відповідно до якого ТОВ «Авентус Україна» відступило за плату ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» права грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якими настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік Боржників, підстави виникнення Права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі Боржників, який формується згідно Додатку № 1 та є невід`ємною частиною Договору (а. с. 46-50 та на звороті Том І).

Згідно з Витягом з Реєстру боржників до даного Договору факторингу від 29 травня 2023 року (а.с.17 Том І), до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» перейшло право вимоги за Договором № 5039587 про надання споживчого кредиту від 08 листоада 2021 року, укладеним з ОСОБА_1 , загальна сума заборгованості 30214,80 грни, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 9900 гривеньта відсотків за користування кредитом у сумі 20314,80 грн, що також підтверджується Карткою обліку Договору (розрахунком заборгованості) (а. с.17-30 Том І).

Таким чином, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» є правонаступником ТОВ «Авентус Україна» та стало новим кредитором у зобов`язанні за кредитним договором, який укладений з відповідачем.

18 квітня 2023 року відповідачку було повідомлено про відступлення прави вимоги шляхом направлення листа на її на її електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1(а.с. 15 Том І).

Відповідно до вимог п. 1.1 Договору № 5039587 про надання споживчого кредиту від 08 листопада 2021 року, укладення цього договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через Веб-сайт або мобільний додаток «CreditPlus». Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення Пароля входу до Особистого кабінету.

У пункті 2.1 даного договору про надання споживчого кредиту закріплено, що кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані Споживачем Товариству з метою отримання кредиту.

Відповідно до пункту 2.4 цього Договору, кредит вважається наданим в день перерахування Товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно п. 2.1. Договору.

Згідно з умовами Кредитного договору, сума кредиту складає 9900 гривень, строк кредиту 30 днів, дата повернення кредиту 08 грудня 2021 року. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в розділі 4 цього Договору.

Згідно довідки ТОВ «ФК «Контрактовий дім» про перерахування коштів ТОВ «Авенус Україна» надало ОСОБА_1 кредит в сумі 9900 гривень шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідачки № НОМЕР_1 .

Приписами п. 1.5.2. Договору визначено, що знижена процентна ставка становить 0,95% в день та застосовується, якщо споживач у межах строку, визначеного в п. 1.4 договору, або протягом 3х календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку, здійснить повне погашення кредитної заборгованості або протягом такого строку за ініціативою споживача відбудеться продовження строку кредиту на новий строк, споживач, як учасник лояльності отримає знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити споживач за стандартною процентною ставкою до дати фактичного повернення кредиту, але в будь-якому випадку не більш ніж за період строку кредиту, зазначеного в п.1.4 договору, а у випадку пролонгації - до дати пролонгації (не включно), буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання споживачем умов для отримання індивідуальної знижки від товариства, користування кредитом для споживача здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим Договором та доступні для інших споживачів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. При цьому, споживач розуміє та погоджується, що застосування стандартної процентної ставки без знижки не можна вважать змінної процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бік погіршення для споживача, оскільки надання кредиту за цим Договором здійснюється саме на умовах стандартної процентної ставки, а можливість отримання індивідуальної знижки забезпечена для споживача лише, як для учасника програми лояльності та лише за умови виконання вимог для її застосування, передбачених цим Договором. Якщо споживач є учасником програми лояльності розмір зниженої процентної ставки зазначений в Договорі має значення, що є меншим за розмір стандартної процентної ставки, зазначеної в Договорі. Якщо споживач не є учасником програми лояльності, розмір зниженої процентної ставки дорівнює розміру стандартної процентної ставки, у зв`язку з чим цей підпункт Договору носить технічний характер та не має юридичного змісту для споживача.

Відповідно до вимог п. 1.7. (1.7.1, 1.7.2) орієнтована реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою 24079,41% річних; за зниженою ставкою 2013,43% річних.

При цьому, відповідно до вимог п. 1.8 (1.8.1, 1.8.2) орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає за стандартною ставкою - 15543 гривні, за зниженою ставкою - 12721 гривня 50 копійок.

Відповідно до вимог п. 3.1 договору № 5039587 від 08 листопада 2021 року, нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредитування (включаючи періоди пролонгації та автопролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та або у році, тобто метод «факт/факт».

Приписами п. 4.2.2 договору № 5039587 від 08 листопада 2021 року встановлено, що пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій споживачем. Якщо споживач здійснюючи вказаний платіж не бажає продовжувати строк користування кредитом, споживач зобов`язаний повідомити про це товариство в один із способів, наведених у цьому договорі.

При цьому, п. 4.2.3 вказаного договору визначено, що товариство має право, але не обов`язок протягом строку для відповіді, акцептувати пропозицію (оферту) споживача про продовження строку користування кредитом шляхом направлення споживачу текстового повідомлення про продовження нового строку кредиту (із зазначенням нової дати повернення) на номер мобільного телефону та/або адресу електронної пошти, повідомлені споживачем товариству в особистому кабінеті/зазначені в договорі.

Колегія суддів відзначає, що суд першої інстанції, з`ясовуючи характер спірних правовідносин, вірно визначив наявність заборгованості відповідача у вигляді основного боргу та нарахованих на цей борг відсотків за період з 08 листопада 2021 року по 08 грудня 2021 року за умовами кредитного договору перед позивачем, застосувавши до цих правовідносин ст. 526,626,628,639,1048,1049,1054,1056 ЦК України, з чим повністю погоджується і колегія суддів. Також колегія суддів погоджується і з тим, що позивачем не доведено наявності правових підстав у відповідності до умов договору його проведеної автопролонгації шляхом оплати відповідачем хоча б одного платежу на користь позивача, що стало підставою для відмови у задоволенні вимог у цій частині.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.і 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з вимогами ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12 (провадження №14-10 цс 18) від 28 березня 2018 року.

Так, відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції чинній на дату виникнення правовідноси), споживче кредитування це правовідносини щодо надання, обслуговування та повернення споживчого кредиту; споживчий кредит це грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Стаття 9 Закону України «Про споживче кредитування» зобов`язує кредитодавця надати споживачу до укладення договору про споживчий кредит інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»).

Перелік відомостей, які повинні міститись в цій інформації, визначені в ч. 3 ст. 9 цього Закону .

Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення та зобов`язаний надати кредитодавцю підтвердження про ознайомлення з вказаною інформацією, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг»).

Згідно з вимогами ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються: найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача(позичальника); тип кредиту(кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; загальний розмір наданого кредиту; порядок та умови надання кредиту; строк,на який надається кредит; необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту(за наявності); види забезпечення наданого кредиту(якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); процентна ставка за кредитом, її тип(фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит; порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів(у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; порядок дострокового повернення кредиту; відповідальність сторін за порушення умов договору.

При цьому, приписами ч. 5 ст. 12 цього закону визначено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Так, згідно з вимогами ч. 1 ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування» споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів.

Крім того, відповідно до вимог ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Згідно з вимогами ч. 1 ст.15 вказаного Закону споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги).

Відповідно до вимог ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором (п. 5 ч. 3 ст.18 вказаного закону).

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Підприємницька практика вважається такою, що вводить в оману, якщо вона спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, шляхом надання йому неправдивої чи неповної інформації або ненадання інформації.

За змістом ст. ст.11, 202, 626 ЦК України договір є правочином.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідними умовами для чинності правочину, передбачені ст. 203 ЦК України, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

При цьому, приписами ст. 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину, тобто правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з з вимогами ч. ч. 1, 4, 5 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (ст. 217 ЦК України).

Відповідно до вимог п. 3.1 договору № 5039587 від 08 листопада 2021 року, нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредитування (включаючи періоди пролонгації та автопролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та або у році, тобто метод «факт/факт».

Приписами п. 4.2.2 договору № 5039587 від 08 листопада 2021 року встановлено, що пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій споживачем. Якщо споживач здійснюючи вказаний платіж не бажає продовжувати строк користування кредитом, споживач зобов`язаний повідомити про це товариство в один із способів, наведених у цьому договорі.

При цьому, п. 4.2.3 вказаного договору визначено, що товариство має право, але не обов`язок протягом строку для відповіді, акцептувати пропозицію (оферту) споживача про продовження строку користування кредитом шляхом направлення споживачу текстового повідомлення про продовження нового строку кредиту (із зазначенням нової дати повернення) на номер мобільного телефону та/або адресу електронної пошти, повідомлені споживачем товариству в особистому кабінеті/зазначені в договорі.

Водночас, суд зазначає, що жодних належних, достатніх та допустимих доказів пролонгації кредитного договору № 5039587 від 08 листопада 2021 року позивачем суду не надано, оскільки така пролонгація за умовами договору мала здійснюватися шляхом акцептування позикодавцем пропозиції (оферти) споживача про продовження строку користування кредитом шляхом направлення споживачу текстового повідомлення про продовження нового строку кредиту (із зазначенням нової дати повернення).

Доводи скаржника про те, що повідомлення про пролонгацію кредитного договору було направлено відповідачці до її особистого кабінету, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки ані доказів такого направлення, ані доказів погодження такої пропозиції відповідачкою, останнім не надано ні суду першої інстанції, ні при розгляді апеляційної скарги.

Суд першої інстанції, вірно встановивши погодження між сторонами умов (пункту 4.2.2) про продовження строку користування кредитом через ініціативу позичальника (здійснення платежу на користь товариства), яку має право погодити позикодавець, враховуючи обґрунтування позивачем пролонгації строку кредиту на підставі вказаного пункту договору № 5039587 від 08 листопада 2021 року, приймаючи до уваги нечіткість умов пункту 4.3 про автопролонгацію строку кредитування без згоди позичальника з урахування погоджених умов у вказаному пункті 4.2.2, на підставі положень ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», правомірно дійшов висновку про недоведеність позивачем факту продовження строку кредитування понад 30 днів, який було визначено у пункті 1.4 кредитного договору № 5039587 від 08 листопада 2021 року.

У зв`язку з цим, підстави для нарахування відсотків за користування кредитом за межами строку кредитування у період з 09 грудня 2021 року по 17 квітня 2023 (згідно з розрахунком заборгованості) - відсутні.

Доводи скаржника про те, що строк дії договору було автопролонговано після 08 грудня 2021 року колегія суддів не приймає до уваги, адже таких письмових доказів, які передбачені п.4.2.2 кредитного договору, тобто, здійснення відповідачем ОСОБА_1 на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів матеріали справи не містять, як і не надає таких доказів скаржник при розгляді апеляційної скарги.

Колегія суддів, виходячи з вищенаведеного, доводи скаржника не може взяти до уваги, оскільки такі доводи не спростовують правомірних висновків суду першої інстанції та встановлених судом фактичних обставин в оскаржуваній ним частині, враховуючи, що нових обставин та письмових доказів скаржник не надав, які б не були досліджені судом першої інстанції та яким не було б надано належної правової оцінки.

Таким чином, з огляду на встановлені обставини справи, колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність обставин, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог через відсутність належних доказів в оскржуваній частині рішення суду першої інстанції, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції в цій частині та не можуть бути підставою для скасування в цій частині правильного по суті рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вказане рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування в оскаржуваній частині відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи в частині, яка оскаржується ТОВ "ФК "Фінтраст Капітал". Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду в оскаржуваній частині слід залишити без змін, а апеляційну скаргубез задоволення.

Розглядаючи вимоги скаржника про заміну найменування позивача з ТОВ "ФК "Фінтраст Україна" на ТОВ "ФК "Фінтраст Капітал" колегія суддів наголошує, що зміна назви юридичної особи в Україні за своєю суттю є виключно інформаційною та не тягне за собою правонаступництва, не впливає на зобов`язання, права, трудові відносини чи інші юридичні зв`язки компанії. Це означає, що юридична особа залишається тим самим суб`єктом права, а зміни вносяться до її установчих документів, що потребують державної реєстрації, повідомлення контрагентів та оновлення внутрішньої документації. Це не є формою реорганізації, тому права та обов`язки компанії не переходять до нового суб`єкта. Юридична особа зберігає ту саму правоздатність і той самий ідентифікаційний код. Зміна найменування не припиняє дії договорів, укладених до перейменування, та не змінює зобов`язань сторін за цими договорами.

З огляду на зазначене, заміни сторони у даній справі у зв`язку із перейменування позивача та внесенням до статутних та реєстраційних документів таких змін законодавство не потребує.

Також, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, за відсутності скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів вважає, що для перегляду витрати на професійну правову допомогу у розмірі 1500 грн немає підстав, адже такий їх розмір повністю відповідає співмірності, обсягу робіт адвоката, ціні позову та частковому його задоволенню судом першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 382-383 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Капітал"- залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 08 жовтня 2024 року в оскаржуваній частині - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено "04" вересня 2025 року.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: М.Ю. Петешенкова

Т.П. Красвітна