Справа № 352/1114/25
Провадження № 2/352/718/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2025 рокум. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - Гриньків Д.В.,

секретар судового засідання Івасів В.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області про визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В:

І. Короткий зміст позовних вимог.

13.05.2025 року позивач звернувся до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання права власності.

Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_4 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його мати ОСОБА_5 . У зв`язку із оформленням спадщини після смерті матері позивачу стало відомо, що за останньою, як головою колгоспного двору визнано право власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 . На момент вступу в дію Закону України «Про власність», а саме 15.04.1991 року у колгоспному дворі проживали позивач, відповідач та батьки позивача, а отже, були співвласниками вказаного будинковолодіння в рівних долях, а саме по частки. Зазначає, що 28.02.2005 року відповідач вибула із господарства, у встановленому законом порядку не витребувала належну їй частку з майна колгоспного двору, а тому втратила право на її вимогу, дана обставина визнається відповідачем. В подальшому померли батьки позивача. ОСОБА_2 є спадкоємцем за законом після смерті матері , від спадщини не відмовлявся, таку прийняв, тому вважає, що йому належить право власності на спірне будинковолодіння з підстав належності йому 1/3 частини як члену колгоспного двору, та (1/3+1/6) в порядку спадкування за законом після смерті матері та 1/6 частки в порядку спадкування за законом після померлого батька.

Однак, державний нотаріус відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину на будинковолодіння, оскільки таке є колгоспним двором і співвласниками є всі його члени, тому неможливо встановити спадкову масу. Тому просять визнати право власності на спірне будинковолодіння.

ІІ.Стислий виклад позиції учасників справи.

Представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, до суду подала заяву, у якій просила розгляд справи здійснювати без її участі, позовні вимоги визнає, на спірне майно не претендує.

Представник Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи через підсистему «Електронний суд».

ІІІ. Відомості про рух справи. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді від 16.05.2025 року відкрито провадження в цивільній справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 16.06.2025 року постановлено залучити до участі у справі в якості співвідповідача Івано-Франківську міську раду Івано-Франківської області.

Ухвалою суду від 16.06.2025 року постановлено витребувати докази по справі.

Ухвалою суду від 16.07.2025 року постановлено підготовче провадження закрити, призначити справу до судового розгляду.

ІV. Фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про право власності на житловий будинок від 05.03.1991 року виконкому Радчанської сільської Ради народних депутатів жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 дійсно належить членам колгоспного двору, головою якого є ОСОБА_5 . Свідоцтво видане на підставі рішення Тисменицької районної ради народних депутатів №233 від 19.12.1989 року (а.с.27).

Відповідно до довідки виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №7/131-15/35в від 13.03.2025 року АДРЕСА_1 на підставі рішення сесії Радчанської сільської ради 4-го скликання від 15.10.2004 року (а.с.37).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно 28.04.1983 року, батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 були ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.29).

Зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 16.10.1971 року, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 були ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.30).

Як вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя №2 від 14.03.2025 року ОСОБА_4 уклав шлюб з ОСОБА_6 , про що 18.03.1956 року було складнео актовий запис №8 (а.с.28).

Згідно із свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , яке видане 20.07.2020 року, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер (а.с.9).

Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №81759222 від 04.07.2025 року спадкова справа після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , не заводилася (а.с.161).

Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , виданого 18.03.2023 року, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 померла (а.с.8).

Із заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_5 до державної нотаріальної контори звернувся ОСОБА_2 (а.с. 72).

Після смерті ОСОБА_5 була заведена спадкова справа у Першій Івано-Франківській державній нотаріальній конторі за № у спадковому реєстрі 71206818 (а.с.84).

Інформація щодо складеного заповіту після смерті ОСОБА_5 у спадковому реєстрі відсутня (а.с.102).

З довідки виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 13.03.2025 року № 8/131-10/35в вбачається, що згідно запису погосподарської книги №6 за 2016-2023 роки, номер об`єкта погосподарського обліку 01.0561.1 за громадянином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , числиться частка у житловому будинку по АДРЕСА_1 , що розташований на приватизованій земельній ділянці площею 0,0700 га. На день смерті ОСОБА_4 був зареєстрований та проживав за адресою по АДРЕСА_1 разом із ним були зареєстровані та проживали: дружина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Від імені ОСОБА_4 у сільській раді та у Радчанському старостаті заповіт не посвідчувався та не відмінявся (а.с. 33).

Відповідно до довідки виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 13.03.2025 року №10/131-10/35 житловий будинок по АДРЕСА_1 згідно даних погосподарського обліку за 1991-1995 роки, книга 11, особовий рахунок № НОМЕР_5 , належав до суспільної групи домогосподарства «колгоспний двір». Станом на 15.04.1991 року були зареєстровані і проживали: голова домогосподарства ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , чоловік ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , вибула 28.02.2005 року, син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.31).

З довідки виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 13.03.2025 року № 9/131-10/35в вбачається, що згідно запису погосподарської книги №6 за 2016-2023 роки, номер об`єкта погосподарського обліку 01.0561.1 за громадянкою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 числиться житловий будинок по АДРЕСА_1 , що розташований на приватизованій земельній ділянці площею 0,0700 га. На день смерті ОСОБА_5 була зареєстрована та проживала за адресою по АДРЕСА_1 . Разом із нею був зареєстрований та проживав син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Від імені ОСОБА_5 у сільській раді та у Радчанському старостаті заповіт не посвідчувався та не відмінявся (а.с. 32).

Державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори були видані позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 на земельні ділянки площею 0,1420 га та 0,2000 га, та кошти недоотриманої пенсії, що належали спадкодавцю (а.с.127, 129, 136).

Постановою державного нотаріуса Федини А.М. від 18.03.2023 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на будинковолодіння після смерті матері у зв`язку тим, що будинковолодіння належить до суспільної групи колгоспний двір та в ньому зареєстровані інші члени двору (а.с.38, 140).

V. Мотиви з яких виходить суд та норми права.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини та громадянина захищаються судом.

Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст.16 ЦК України може бути, зокрема, визнання права.

Виходячи з положень ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності.

Стосовно типу спірного домогосподарства, то суд зазначає, що статтями 121, 123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року, що були чинними на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що майно колгоспного двору належить його членам в рівних частках на засадах спільної сумісної власності.

15 квітня 1991 року вступив в дію Закон України „Про власність. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 6 своєї постанови № 20 від 22.12.1995 р. "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" - положення статей 17, 18 Закону України "Про власність" щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року).

До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство.

Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні;

б) розмір частки члена двору визначається виходячи із рівності часток усіх його членів включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Щодо порядку спадкування та кола спадкоємців.

Відповідно до вимог ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи і часом її відкриття є день її смерті.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 1268 ЦК України в редакції, чинній на момент прийняття спадщини, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У відповідності до вимог ст. 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч.1 ст. 1269 спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Положеннями ч. 1 ст.1296 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 347 ЦК УКраїни особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності.

Згідно з положеннями ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

У відповідності до положень п. 4.15. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві.

Щодо належного складу учасників, то суд зазначає, що у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року в справі № 759/19779/18 (провадження № 61-4523св21) вказано, що: «у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування».

VІ. Висновки суду.

Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог з огляду на нижчевикладене.

Так, згідно довідки виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради станом 15.04.1991 року у господарстві, яке відноситься до суспільної групи «колгоспний двір» по АДРЕСА_1 були зареєстровані та проживали ОСОБА_5 , як голова колгоспного двору, чоловік ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , вибула ІНФОРМАЦІЯ_8 та син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Колгоспний двір був припинений 15.04.1991, коли введений в дію Закон України «Про власність», у зв`язку з чим правового значення буде мати належність членів до колгоспного двору саме на цю дату.

Отже, ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , були членами колгоспного двору, яким на праві власності належало по частці спірного будинковолодіння, оскільки після набрання чинності Законом України «Про власність» 15 квітня 1991 року такі не втратили права на частку в майні.

Всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 22 січня 2019 року у справі № 713/1310/17-ц.

Після смерті ОСОБА_4 його частку 1/4 у будинковолодінні успадкували в рівних долях по 1/8 його дружина та син, оскільки на час смерті проживали та були зареєстровані разом із померлим.

Після смерті матері позивача, її частку у спірному будинковолодінні успадкував позивач, а тому розмір його частки в будинковолодінні становить (1/4 частка належить йому як члену колгоспного двору, 1/8 частки після смерті батька та 3/8 частки після смерті матері).

Посилання позивача на те, що відповідач у 2005 році вибула зі спірного домогосподарства та не витребувала належну частку з майна колгоспного двору, не заслуговують на увагу, оскільки право власності на частку будинковолодіння належало їй ще станом на 15.04.1991 року, а тому відповідач правомірно набула право власності на частки спірного майна як член колишнього колгоспного двору, оскільки не вчиняла дій, що можуть свідчити про її відмову від права власності у порядку ст. 347 ЦК України.

Виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінивши зібрані у справі докази, суд не знаходить підстав для визнання за позивачем права власності на спадковий житловий будинок в цілому та приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. А отже, за позивачем слід визнати право власності на частки будинковолодіння.

Керуючись ст.ст. 121, 123, ЦК УРСР (1963 р.), ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 142, 247, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, ст.ст.11, 15, 16, 182, 328, 392, 1218, 1220, 1268, 1296, 1297 ЦК України, суд-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області про визнання права власності задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 3/4 частини будинковолодіння в АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Згідно ст.273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників справи:

позивач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_6 ;

Відповідачі: ОСОБА_3 , АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_7 ;

Івано-Франківська міська рада Івано-Франківської області, вул. Грушевського, 21, м. івано-Франківськ, 76018, .

Рішення складене в повному обсязі 04.09.2025 року.

Суддя Тисменицького районного суду

Івано-Франківської області Гриньків Д.В.