Справа№938/501/25
Провадження № 2/938/199/25
09 вересня 2025 року селище Верховина
Верховинський районний суд Івано-Франківської області в складі
головуючого судді Чекан Н.М.
з участю секретаря судового засідання Івасюк Г.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, -
На розгляд Верховинського районного суду Івано-Франківської області поступила позовна заява ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Косєй К.В., до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у сумі 184287,48 гривень.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на підставі рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 30.11.2016 року по справі №340/488/16-ц ухвалено стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. На підставі вказаного вище рішення 28.12.2016 року Верховинським районним судом Івано-Франківської області видано виконавчий лист №340/488/16. Після отримання виконавчого листа, позивач невідкладно подала його до виконавчої служби за місцем проживання боржника. Надалі 08.02.2017 року старшим державним виконавцем Саратського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Тарасюк Ольгою Павлівною відкрите виконавче провадження за №АСВП 53362287. Однак боржник судове рішення у добровільному порядку не виконує і станом на 24.03.2025 року заборгованість по сплаті аліментів складає 184287,48 гривень, що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, виданим ДВС. За період з вересня 2016 року по лютий 2025 року розмір пені складає 3917230,26 гривень. Поряд із цим ч. 1 ст. 196 СК України встановлене обмеження щодо стягнення суми неустойки (пені), яка не може бути більшою 100 відсотків заборгованості. Заборгованість за вказаний період з вересня 2016 року по березень 2025 року складає 184287,48 гривень, тому просить стягнути з боржника пеню у цьому ж розмірі.
Ухвалою суду від 11.04.2025 року дана позовна заява прийнята до провадження та призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 09.06.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с.54), у позовній заяві представник позивача просила розгляд справи проводити за її відсутності та не заперечувала щодо ухвалення заочного рішення (а.с. 2 зворот).
Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений повторно належним чином шляхом опублікування оголошення на офіційному сайті судової влади України (а.с. 37, 40, 59), крім того, судова повістка на 04.09.2025 року доставлена 13.08.2025 року (а.с.58), судова повістка на 14.05.2025 року, на 09.06.2025 року, 10.07.2025 року повернулися до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.25-28, 33-35, 47-50).
Згідно з ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
У ч. 2 ст. 247 ЦПК України закріплено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
У ч. 1 ст. 280 ЦПК України закріплено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Враховуючи той факт, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився та не повідомив причин неявки, відзив на позов не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд постановив провести заочний розгляд цієї справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у ній доказів.
Відповідно до ч.6 ст.259 ЦПК України, у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.
Згідно з ч.ч.4, 5 ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Враховуючи наведені вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 04.09.2025 року, є дата складення повного судового рішення 09.09.2025 року.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до такого висновку.
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що 16.07.2013 року складено актовий запис №12 виконавчим комітетом Замагірської сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області, що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 01.10.2019 року виданого повторно Верховинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області (а.с. 8 зворот).
Рішенням Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 30.11.2016 року у справі №340/488/16-ц (.с. 7-8) розірваношлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , зареєстрований 19.11.2011 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Сторожинецького районного управління юстиції Чернівецької області, актовий запис № 176. Неповнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , залишено на проживання при матері ОСОБА_1 . Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительки с. Замагора Верховинського району Івано-Франківської області аліменти на утримання неповнолітньої дитини- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення нею повноліття.

Старшим державним виконавцем Саратського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Тарасюк Ольгою Павлівною на підставі виконавчого листа №340/488/16, виданого 28.12.2016 року, відкрито виконавче провадження №53362287 (а.с. 9 зворот -10).

Постановою від 13.12.2024 року старшого державного виконавця Саратського відділу державної виконавчої служби у Білгород Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Мандражи О.П. при примусовому виконання виконавчого листа №340/488/16 від 28.12.2016 року звернено стягнення на доходи боржника (а.с. 17 зворот -18).

Із довідок старшого державного виконавця Саратського відділу державної виконавчої служби у Білгород Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Мандражи О.П. від 22.01.2025 року та 24.03.2025 року (а.с. 17, 14 зворот) ) вбачається, що при примусовому виконанні виконавчого листа №340/488/16 від 28.12.2016 року станом на 22.01.2025 року та 24.03.2025 року наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три місяці з дня пред`явлення документа до примусового виконання та становить 184 108,83 гривень та 184287,48.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати алментів Саратського районного відділу державної виконавчої служби у виконавчому провадженні №53362287 щодо боржника ОСОБА_2 станом 24.03.2025 року за період з грудня 2022 року до березня 2025 рокузаборгованість становить 184287,48 гривень (а.с. 12 зворот 13).

У ст 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантується право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1ст.4 ЦПК).

У ч.ч. 1 та 3 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року №789-X11) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 2 ст.141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

При цьому, за змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У ч. 1 ст. 196 СК України передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно зі ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Так, у постанові від 03.04.2019 року в справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) Велика Палата Верховного Суду закріпила такий правовий висновок.

Передбачена в ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Доказів того, що ця заборгованість утворилась не з вини відповідача, останнім в порушення ст.81 ЦПК України суду не надано.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.

Тобто, формула така: заборгованість за місяць * кількість днів заборгованості * 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

Окрім того, Велика Палата Верховного Суду в справі № 333/6020/16-ц відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02.11.2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16.03.2016 року в справі № 6-2589цс15, від 03.02.2016 року в справі № 6-1477цс15, від 16.03.2016 року в справі № 6-300цс16, вважаючи, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Вирішуючи спір, суд враховує, що ОСОБА_2 зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати, а отже, є підставою для застосування до нього відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України у вигляді пені.

Позивачем надано розрахунок пені за несвоєчасну сплату аліментів, відповідно до якого неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини за період з вересня 2016 року по лютий 2025 року становить 3917230,26 гривень. Однак, враховуючи ч. 1 ст.196 СК України, відповідно до якої неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів не може бути більше 100% заборгованості, то позивач просить стягнути з відповідача 184287,48 гривень.

Перевіривши розрахунок позивача, суд вважає, що позов підлягає до задоволення в розмірі неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, яка остаточно вирівнюється до суми заборгованості по аліментах за період з 15.09.2016 року до 24.03.2025 року та становить 184 287,48 гривень.

У ст. 265 ЦПК України закріплено, що у рішенні суду зазначаються розподіл судових витрат.

Так, згідно зі ч. 1, ч.2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи, до яких належать витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до ст. 141 ЦПК України.

У ч. 1 ст. 141 ЦПК України закріплено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Також, відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Таким чином, слід стягнути судовий збір із відповідача у дохід держави, що становить 1 відсоток ціни позову, а саме 1 842,87 гривень.

Керуючись ст.ст. 133, 141, 263-265,280-283 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за період з 15.09.2016 року до 24.03.2025 року в сумі 184 287 (сто вісімдесят чотири тисячі двісті вісімдесят сім) гривень 48 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1 842 (одна тисяча вісімсот сорок дві) гривні 87 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Найменування та ім`я сторін, їх місцезнаходження та проживання:

ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_2 ;

ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Наталія ЧЕКАН