Віньковецький районний суд Хмельницької області
Справа № 670/611/25
Провадження № 2/670/382/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2025 року селище Віньківці

Суддя Віньковецького районного суду Хмельницької області Мусієнко М.Б., ознайомившись із позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Хмельницького районного нотаріального округу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Красовської Наталії Вікторівни про внесення виправлень, вилучення невірної інформації з державного реєстру,

ВСТАНОВИЛА:

01.09.2025 до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Хмельницького районного нотаріального округу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Красовської Наталії Вікторівни про внесення виправлень, вилучення невірної інформації з державного реєстру, у якій позивач просить:

- зобов`язати відповідача внести виправлення у текст договору купівлі-продажу від 31.01.2023; змінити оплату послуг нотаріуса;

- вилучити з державного реєстру відомості про інше речове право (номер запису 48488983).

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для відкриття провадження у справі за вказаним позовом, суддя виходить з такого.

За змістом ч. 1 ст. 187 ЦПК України суд відкриває провадження в справі за позовною заявою якщо не встановлено підстав, передбачених ст. 185 ЦПК України, для залишення позовної заяви без руху, її повернення, а також для відмови у відкритті провадження у справі згідно зі ст. 186 ЦПК України.

Принцип диспозитивності цивільного судочинства означає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог, а також те, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України).

Статтею 124 Конституції України передбачено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Заявляючи позовну вимогу про вилучення з державного реєстру відомостей про інше речове право (номер запису 48488983 від 16.05.2016), позивачка зазначає, що такі були внесені (змінені) відповідачем невірно, з помилками щодо площі земельної ділянки, особи орендодавця у 2016 році та підстав для державної реєстрації такого речового права.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до статті 50 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 № 3425-XII до суду оскаржуються нотаріальна дія або відмова у її вчиненні. Перелік нотаріальних дій, що вчиняють нотаріуси, наведений у статті 34 зазначеного Закону. З огляду на викладене, поданий позов, зокрема в цій частині, не є позовом про оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні.

Водночас у пункті 8 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» від 20.05.2013 № 8 вказано, що відповідно до абзацу другого частини першої статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній до 06.10.2016) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом цього Закону державний реєстратор є державним службовцем, крім випадку, коли державним реєстратором є нотаріус. Повноваження державного реєстратора, передбачені цим Законом, з видачі та прийому документів можуть виконувати посадові особи органів місцевого самоврядування, адміністратори центрів надання адміністративних послуг, нотаріуси. Відповідно до цього Закону дії або бездіяльність державного реєстратора, державного кадастрового реєстратора, нотаріуса, державного виконавця можуть бути оскаржені до суду. Суди повинні мати на увазі, що під діями також слід розуміти рішення, прийняті зазначеними суб`єктами владних повноважень з питань реєстрації. Спори, які виникають у цих відносинах, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Законом України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що нотаріус є державним реєстратором (стаття 10). Рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав, а також дії, пов`язані з автоматичною державною реєстрацією прав, можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду (стаття 37).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Згідно з п. 1 ч. 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін суб`єкт владних повноважень це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, іншим суб`єктом, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

За усталеною судовою практикою Великої Палати Верховного Суду, публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. В кожному конкретному випадку необхідно з`ясовувати у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Водночас приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Відтак, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Як вбачається з позовної заяви, у цій справі правовідносини виникли між позивачем і державним реєстратором (нотаріусом) з приводу виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно запису про реєстрацію права оренди з тих підстав, що у вказаних записах неправильно зазначені технічні характеристики належної йому земельної ділянки (її площа) та невірно вказані (перенесені) відомості після переходу права власності на таку ділянку. Інших підстав для скасування запису позовна заява не містить.

З огляду на викладене у даній справі виникли саме публічно-правові відносини, оскільки державний реєстратор діє як суб`єкт владних повноважень, дії якого щодо позивача останній вважає неправомірними та такими, що порушують його права. Тобто, при визначенні юрисдикційності спору з державним реєстратором чи щодо оскарження дій державного реєстратора критерієм такого розмежування є предмет оскарження. Якщо позивач оскаржує дії державного реєстратора і цей спір не стосується речових прав чи обмежень на нерухоме майно третіх осіб, такий спір є публічно-правовим і підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства. Відтак спір у цій частині підлягає розгляду у порядку адміністративного, а не цивільного судочинства. Такої позиції притримується Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 листопада 2018 року у справі № 490/5986/17-ц.

Статтею 20 ЦПК України встановлено, що не допускається об`єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 188 ЦПК України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 185 ЦПК України заява повертається у випадках, коли порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 188 цього Кодексу).

Верховний Суд у постанові від 25 березня 2024 року у справі № 383/27/22 звернув увагу на таке.

Відповідно до положень статті 188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги). Суд з урахуванням положень частини першої цієї статті може за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи об`єднати в одне провадження декілька справ за позовами: 1) одного й того самого позивача до одного й того самого відповідача; 2) одного й того самого позивача до різних відповідачів; 3) різних позивачів до одного й того самого відповідача.

Об`єднання в одне провадження позовних вимог, які належить розглядати за правилами різної підсудності, є неможливим. Такі висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 березня 2023 року у справі № 215/3640/22.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 420/3956/20 зазначила, що роз`єднання позовних вимог можливе лише у тому випадку, якщо кожна з виділених вимог може бути предметом розгляду у тому суді, який роз`єднав позовні вимоги.

Отже, не встановивши підстав для застосування статті 188 ЦПК України щодо можливості об`єднання в одне провадження заявлених позивачем вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, зробив правильний висновок про наявність підстав для застосування положень пункту другого частини четвертої статті 185 ЦПК України та повернення позовної заяви, оскільки виходячи зі змісту позовної заяви позивачем одночасно заявлено вимоги, які розглядаються за правилами різних видів судочинства, а саме адміністративного та цивільного, тому об`єднання заявлених позивачем вимог в одному провадженні є недопустимим відповідно до цивільного процесуального законодавства та передбачає інший порядок розгляду такої категорії справ з дотриманням певної форми звернення з такими вимогами до суду.

Ухвала про повернення позовної заяви не обмежує право позивача на доступ до правосуддя, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Конституцією України, оскільки не позбавляє його звернутися за захистом порушеного права до належного суду (судів).

Враховуючи викладене, позовну заяву ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Хмельницького районного нотаріального округу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Красовської Наталії Вікторівни про внесення виправлень, вилучення невірної інформації з державного реєстру слід повернути як подану з порушенням правил об`єднання позовних вимог.

Відповідно до частини п`ятої, шостої статті 185 ЦПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків. Про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Ухвалу про повернення позовної заяви може бути оскаржено. Копія позовної заяви залишається в суді.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із позовною заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення позовної заяви (ч. 7 ст. 185 ЦПК України).

Керуючись ст. 2, 13, 43, 185, 188, 260, 261, 352-354 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИЛА:

позовну заяву ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Хмельницького районного нотаріального округу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Красовської Наталії Вікторівни про внесення виправлень, вилучення невірної інформації з державного реєстру повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Відповідно до положень ст. 261 ЦПК України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (складення).

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Суддя Мар`яна МУСІЄНКО