ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 608/2103/24Головуючий у 1-й інстанції Черніцька І.М.
Провадження № 22-ц/817/760/25 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої - Хома М.В.

суддів - Гірський Б. О., Храпак Н. М.,

секретар - Дідух М.Є.

з участю представника ГУНП в Тернопільській області Дзюбатого А.В., представника Тернопільської обласної прокуратури Безкоровайної О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційними скаргами Головного управління національної поліції в Тернопільській області, Тернопільської обласної прокуратури на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 2 травня 2025 року, ухвалене суддею Черніцькою І.М. у цивільній справі №608/2103/24 за позовом ОСОБА_1 до Тернопільської обласної прокуратури, Головного управління національної поліції в Тернопільській області про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, який обґрунтовано тим, що у 2007 році група осіб незаконно проникла до квартири, яка перебувала у її користуванні, та викрала майно. Заява про злочин залишилась без належного реагування, а позов про повернення майна судом відхилено. У 2018 році ЄСПЛ визнав такі дії незаконними і такими, що порушують статтю 8 Конвенції. Під час повторного розгляду було проведено експертизу, яка встановила зникнення більшої частини майна, що перебувало на зберіганні у Хоростківському ліцеї. Кримінальне провадження відкрито лише у 2021 році за ухвалою слідчого судді. Розслідування проводилось неефективно. У липні 2023 року справу закрито, проте постановою апеляційного суду від лютого 2024 року рішення скасовано. Надалі жодних слідчих дій не вчинено. Скарги до прокуратури щодо порушення строків розслідування залишалися без належного реагування, лише у липні 2024 року обласна прокуратура зобов`язала повторно їх розглянути.

В результаті тяганини в досудовому розслідуванні і недотримання розумних строків досудового розслідування порушено права позивачки на ефективний засіб правового захисту, гарантований ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, та спричинено їй моральну шкоду, яка полягає у порушенні звичайного ритму життя, необхідності витрачати час на звернення до правоохоронних органів. Вона перебуває у постійному стресі і тривозі, витратила спокій і сон, що негативно впливає на стан її здоровя.

Розмір моральної шкоди позивачка визначає у розмірі 1 200 000 грн, які просить стягнути в її користь з Державного бюджету України.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 2 травня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України в користь ОСОБА_1 20000,00 грн компенсації моральної шкоди.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Головне управління Національної поліції в Тернопільській області просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. Вказує, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки реалізація ОСОБА_1 свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності працівників поліції в межах кримінального провадження не є підставою для відшкодування моральної шкоди. Позивачкою не надано доказів, які б свідчили про наявність у неї моральної шкоди, протиправність дій заподіювача та причинно-наслідковий зв`язок між діями органу поліції та завданою їй шкодою. Органи поліції не являються правонаступниками органів внутрішніх справ, а отже за дії співробітників міліції за період з 2007 року по 16 вересня 2015 року нести відповідальності не можуть. Факт наявності ухвали Тернопільського апеляційного суду від 16 лютого 2024 року про скасування постанови слідчого про закриття провадження не є однозначним доказом завдання позивачці моральної шкоди та у вказаній ухвалі не міститься висновок про визнання незаконними чи протиправними тих чи інших дій слідчого.

В апеляційній скарзі Тернопільська обласна прокуратура просить ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Вказує ,що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, не ґрунтується на нормах матеріального права, оскільки на даний час досудове розслідування триває, та після постановлення ухвали Тернопільського апеляційного суду від 16 лютого 2024 року про скасування постанови слідчого про закриття провадження слідчим вчинялись процесуальні дії, зокрема надано запити щодо отримання відомостей про вартість балансового нерухомого майна, інформацію щодо перетину кордону, проведено допити свідків тощо. ОСОБА_1 не доведено заподіяння їй моральної шкоди. Скасування процесуальних рішень органу досудового розслідування в судовому порядку не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди.

У відзиві ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу Тернопільської обласної прокуратури залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду залишити без змін. Вказує, що суд першої інстанції правильно встановив, що досудове розслідування проводилось формально, неефективно та з порушенням розумних строків. Прокуратура Тернопільської області замовчує факти, що кримінальне провадження було відкрито лише після ухвали суду, а згодом неправомірно перекваліфіковане. Неефективне та затягнуте розслідування спричинило їй моральні страждання, що відповідає практиці ЄСПЛ та позиції Верховного Суду.

У відзиві ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу ГУНП в Тернопільській області залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду залишити без змін. Вказує, що докази неефективності та затягування розслідування кримінального провадження вже були підтверджені ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 16 лютого 2024 року. Постанова слідчого про закриття провадження містила суперечливі й необґрунтовані висновки, які не відповідали фактичним обставинам справи.

ОСОБА_1 у судове засідання не зявилася, подала заяву про слухання справи у її відсутності.

Заслухавши пояснення представника ГУНП в Тернопільській області Дзюбатого А.В., який доводи апеляційних скарг підтримав, прокуратури Тернопільської області Безкоровайної О.А., яка доводи апеляційних скарг підтримала, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційних скарг в їх межах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення.

Обставини справи.

Рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 02 березня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з державного навчального закладу «Хоростківський професійний сільськогосподарський ліцей» в користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 6 849,05 гривень матеріальної шкоди як компенсацію за втрачене майно та 10 000 гривень моральної шкоди. Вказане рішення суду набрало законної сили.

Вказаним рішенням суду встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживали у квартирі за АДРЕСА_1 . Рішенням Хоростківської міської ради в січні 1992 року сім`ї ОСОБА_3 була надана інша квартира, що по АДРЕСА_2 , в яку вони переселилися та мали змогу туди перенести свої речі. За час перебування позивачів за межами України адміністрація ліцею у невстановленому законом порядку відкрила квартиру АДРЕСА_1 , описала, перенесла їхнє майно та зберігала в неналежних умовах у приміщенні, яке не відповідало санітарно гігієнічним нормам, що призвело до пошкодження речей. Тому суд дійшов до висновку, що слід стягнути вартість майна, визначеного експертизою - 6849,05 гривень.

З приводу вищевказаного проникнення у квартиру ОСОБА_1 звернулась до правоохоронних органів.

З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 01 лютого 2022 року встановлено, що 03 листопада 2021 року, на підставі ухвали слідчого судді Гусятинського районного суду Тернопільській області від 26 листопада 2021 року, якою задоволено скаргу ОСОБА_1 щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення, до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення за ч. 5 ст. 186 КК за №0000106 щодо незаконного заволодіння майном ОСОБА_1 групою осіб, внаслідок чого їй завдано шкоду у великих розмірах. Органом досудового розслідування є відділенням поліції №3 (м. Гусятин) Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області.

Надалі правову кваліфікацію було змінено на ч. 3 ст. 186 КК України.

26 липня 2023 року слідчим СВ відділення поліції №3 (м.Гусятин) Чортківського ВП ГУНП в Тернопільській області винесено постанову про закриття кримінального провадження за №0000106 від 03.11.2021 року у зв`язку з відсутністю в діях членів комісії Хоростківської міської ради та ДНЗ «Хоростківський професійний сільськогосподарський ліцей» ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України.

Ухвалою колегії суддів Тернопільського апеляційного суду від 16 лютого 2024 року скасовано ухвалу слідчого судді Гусятинського районного суду від 05 січня 2024 року. Постановлено нову ухвалу, якою постанову слідчого СВ ВП №3 (м. Гусятин) Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області від 26.07.2023 року про закриття кримінального провадження №0000106 від 03.11.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, скасовано.

Скасовуючи постанову слідчого, апеляційний суд зазначив, що в заяві про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_1 вказувала зокрема на те, що в ході розгляду Гусятинським районним судом Тернопільської області цивільної справи було призначено експертизу оцінки вартості її майна. В ході проведення експертизи встановлено, що більша частина більш цінних речей, які зазначені в акті опису майна від 22 лютого 2007 року, в місці їх зберігання в недіючому приміщенні навчального закладу відсутні, про що вказано у висновку експерта від 24 січня 2020 року. З наявного в матеріалах провадження акту опису майна від 22 лютого 2007 року видно, що включений до нього перелік речей складав 114 пунктів. При цьому, у висновку експерта від 24 січня 2020 року №1219/19-22 вказано про відсутність на час проведення ним оцінки майна, зазначеного зокрема в пунктах 1, 20-22, 24-36, 39-42, 44-45, 56, 63, 64, 70, 73-78, 81-83, 87-92, 94-97, 100-103, 105-106, 108-110, 112, 114 акту опису від 22 лютого 2007 року. Під час досудового розслідування слідчим проведено огляд приміщення недіючого корпусу навчального закладу, в одному з приміщень якого виявлено речі, які зазначені в описі майна від 22 лютого 2007 року та у висновку експерта від 24 січня 2020 року. Згідно складеного слідчим протоколу огляду, виявлене майно він зафіксував в описі із 40 пунктів. За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що зазначений у постанові слідчого висновок про те, що усе вилучене з квартири ОСОБА_1 майно зберігається у даному приміщенні, не підтверджується наведеними в цій постанові та наявними в матеріалах провадження доказами. Таким чином, органом досудового розслідування, в порушення вимог ст.9 КПК України, не було вжито заходів для всебічного і повного дослідження обставин кримінального провадження, надання їм належної правової оцінки у прийнятому слідчим процесуальному рішенні.

26 лютого 20224 року позивач звернулась до Тернопільської обласної прокуратури із заявою про проведення службової перевірки фактів неналежного досудового розслідування. Просила провести заміну процесуального керівництва у даному кримінальному провадженні.

Вказане звернення ОСОБА_1 направлено за належністю до Чортківської окружної прокуратури, що підтверджується листом Тернопільської обласної прокуратури від 29 березня 2024 року.

Листом від 29 травня 2024 року Чортківська окружна прокуратура повідомила позивача, що постановою керівника окружної прокуратури від 27 травня 2024 року змінено групу прокурорів у даному кримінальному провадженні і визначено її у складі начальника Гусятинського відділу Чортківської окружної прокуратури Турецького П.С. та прокурора Гусятинського відділу Чортківської окружної прокуратури Собківа А.М. Слідчому в порядку ст. 36 КПК прокурором надано письмові вказівки про проведення слідчих (розшукових) та процесуальних дій.

Постановою першого заступника керівника Тернопільської обласної прокуратури від 23 липня 2024 року скасовано постанову керівника Чортківської окружної прокуратури від 19 червня 2024 року про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 на недотримання розумних строків у кримінальному провадженні. Зазначено, що керівником Чортківської окружної прокуратури при винесенні оскаржуваної постанови не надано оцінку причинам тривалого здійснення досудового розслідування, не зроблено висновок про розумність строків виконання процесуальних дій з метою встановлення осіб, винних у вчиненні тяжкого злочину. Поза увагою залишено той факт, що постанова слідчого про закриття кримінального провадження скасована апеляційний судом ще 16 лютого 2024 року. Прокурор Турецький П.С. був присутній у судовому засіданні та знав про висновки суду щодо недотримання органом досудового розслідування вимог КПК. Однак, по даний час не забезпечено проведення відповідних слідчих та інших процесуальних дій на виконання даного судового рішення. Також зазначено, що незважаючи на надходження матеріалів кримінального провадження та ухвали апеляційного суду до відділення поліції на початку березня, прокурором лише 29 травня 2024 року надано письмові вказівки про здійснення конкретних слідчих дій, з контролем їх виконання до 05 липня 2024 року. Однак, в матеріалах кримінального провадження, які надійшли в обласну прокуратуру 04 липня 2024 року, відсутні будь-які документи, які б свідчили про проведення слідчим хоча б однієї визначеної слідчої дії, факт надання таких вказівок не може свідчити про дотримання розумних строків під час здійснення досудового розслідування. Не надано оцінки тому факту, що остання слідча дія проведена 06 липня 2023 року.

Постановою в.о. керівника Чортківської окружної прокуратури від 31 липня 2024 року частково задоволено скаргу ОСОБА_1 на недотримання розумних строків під час досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, визнано порушення розумних строків вчинення слідчих, процесуальних дій, спрямованих на виконання вказівок, наведених в ухвалі суду від 16 лютого 2024 року. В задоволенні решти вимог відмовлено. Прокурором вказано, що з часу винесення ухвали апеляційного суду від 16 лютого 2024 року про скасування постанови слідчого про закриття провадження, належних слідчих чи процесуальних дій спрямованих на її виконання слідчим не вчинено. Органом досудового розслідування не вживались належні заходи щодо виконання вказівок прокурора, наданих в порядку вимог ст. 36 КПК та спрямованих на усунення недоліків, наведених в ухвалі суду. Вказане свідчить про недотримання розумних строків досудового розслідування.

По даний час досудове розслідування кримінального провадження №0000106 за ч. 3 ст. 186 КК України від 03.11.2021 триває.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Кожен, чиї права та свободи було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Особа має право на компенсацію від держави за невиконання державою свого позитивного зобов`язання щодо проведення ефективного та незалежного розслідування злочину.

Розслідування не буде ефективним доти, доки всі докази не будуть детально вивчені, а висновки не будуть обґрунтовані. Критеріями оцінки ефективності розслідування є адекватність дій, проведених органом досудового розслідування, своєчасність розслідування та незалежність слідства.

Загальні підстави покладення обов`язку відшкодувати завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, згідно з положеннями яких шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Положеннями статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) зазначила, що надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо.

Висновки про відшкодування моральної шкоди, завданої особі надмірною тривалістю досудового розслідування у кримінальному провадженні, викладені також у постановах Верховного Суду від 06 березня 2024 року у справі № 398/3747/22 (провадження № 61-16552св23), від 11 квітня 2024 року у справі № 335/12338/19 (провадження № 61-7930св23), від 22 травня 2024 року у справі № 757/30529/22 (провадження № 61-14820св23), від 31 липня 2024 року у справі № 183/960/23 (провадження № 61-2810св24), від 30 вересня 2024 року у справі № 201/227/23 (провадження № 61-698св24), від 02 жовтня 2024 року у справі № 554/2588/23 (провадження № 61-3629св24), від 31 жовтня 2024 року у справі № 463/1700/21 (провадження № 61-250св24).

У практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей, зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (рішення від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» («Rysovskyy v. Ukraine»), заява № 29979/04; рішення від 22 листопада 2005 року у справі «Антоненков та інші проти України» («Antonenkov and others v. Ukraine»), заява № 14183/02).

Отже, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчити про завдання моральної шкоди.

Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

При вирішенні таких спорів слід виходити з того, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (статті 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Отже, суд, оцінивши обставини справи, повинен встановити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

При цьому у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, ЄСПЛ виходить із презумпції спричинення моральної шкоди позивачу відповідачем та обов`язку саме відповідача спростувати таку презумпцію. У контексті визнання ЄСПЛ існування спростовної презумпції завдання моральної шкоди прикладом може слугувати, зокрема, рішення від 15 жовтня 2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» («Yuriy Nikolayevich Svanov v. Ukraine»), заява № 40450/04, де ЄСПЛ послався на своє рішення від 15 січня 2009 року у справі «Бурдов проти Росії» (№ 2) («Burdov v. Russia» (no. 2), заява № 33509/04, у якому зазначив таке: «Існує обґрунтована й водночас спростовна презумпція, що надмірно тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди».

Аналогічна позиція викладена у рішенні від 27 липня 2004 року у справі «Ромашов проти України» («Romashov v. Ukraine»), заява № 67534/01, де ЄСПЛ указав, що моральна шкода завдана самим фактом порушення з боку державного органу.

Враховуючи викладене, встановивши факт надмірної тривалості та неефективності досудового розслідування, в якому позивачка є потерпілою, що підтверджується наявним у справі доказами, в тому числі судовим рішенням про скасування постанови про закриття провадження, відсутністю належних слідчих дій після ухвали суду та вказівок прокурора, а також змістом постанов першого заступника керівника Тернопільської обласної прокуратури від 23 липня 2024 року та в.о. керівника Чортківської окружної прокуратури від 31 липня 2024 року, в яких органами прокуратури констатовано бездіяльність органів досудового розслідування та порушення розумних строків проведення досудового розслідування кримінального провадження №0000106 від 03.11.2021 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що така бездіяльність уповноважених органів спричинила позивачці моральні страждання, що відповідно є підставою для відшкодування моральної шкоди за рахунок держави.

При цьому суд, виходячи з принципів розумності і справедливості, вірно визначив розмір компенсації моральної шкоди у сумі 20 000 грн.

Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги ГУНП в Тернопільській області про відсутність доказів моральної шкоди та причинного зв`язку між діями органу поліції і шкодою, оскільки судом першої інстанції встановлено факт надмірної тривалості та неефективного досудового розслідування у кримінальному провадженні, і спричинення позивачці моральної шкоди саме цією бездіяльністю та надмірною тривалістю досудового розслідування.

Відповідно до статті 1174 ЦК України відшкодування моральної шкоди, завданої незаконною бездіяльністю органів державної влади, здійснюється державою незалежно від вини конкретних посадових осіб, тому посилання апелянта на відсутність правонаступництва між поліцією та міліцією є безпідставними, адже предметом спору є саме неналежне розслідування, що триває з 2021 року.

Доводи апеляційної скарги Тернопільської обласної прокуратури про те, що після скасування постанови слідчого проводились процесуальні дії, судом відхиляються як такі, що не підтверджені належними доказами, так будь-яких доказів на підтвердження даної обставини відповідачами не надано.

Посилання в апеляційних скаргах на те, що сам факт скасування постанови про закриття провадження не є підставою для відшкодування моральної шкоди, не спростовує висновків суду першої інстанції, оскільки підставою для часткового задоволення позову стала не лише дана обставина, а сукупність доказів, що свідчать про тривале невиконання органами досудового розслідування своїх процесуальних обов`язків, що відповідно до практики ЄСПЛ та Верховного Суду тягне за собою презумпцію завдання моральної шкоди потерпілому.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Рішення суду є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування з мотивів, викладених у апеляційній скарзі колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 141, 367, 375, 382-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги Головного управління національної поліції в Тернопільській області, Тернопільської обласної прокуратури залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 2 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 4 вересня 2025 року.

Головуюча Хома М.В.

Судді Гірський Б.О.

Храпак Н.М.