Справа № 576/1642/25
Провадження № 2/576/337/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2025 року м. Глухів

Глухівський міськрайонний суд Сумської області

суддяУсенко Л.М.
секретар судового засіданняБірюк О.І.
розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу№ 576/1642/25
за позовомОСОБА_1
доГлухівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Шосткинському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_2
про визнання батьківства та виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька
учасники справи та представники: позивач представник позивача представник відповідача 1 відповідач 2 ОСОБА_1 ОСОБА_3 не з`явився ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ:

04.07.2025 р. ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Глухівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Шосткинському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та ОСОБА_2 , просить визнати його батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внести зміни до актового запису № 221 від 22.06.1990 складеного відділом РАЦС Глухівського міськвиконкому, а саме: виключити відомості в графі «батько» - ОСОБА_5 , змінивши на ОСОБА_1 .

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що у 1989 році проживав однією сім`єю з ОСОБА_6 без реєстрації шлюбу. У подальшому ОСОБА_6 уклала шлюб з іншим чоловіком та змінила прізвище на ОСОБА_7 . У цих відносинах ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_4 , про що 22.06.1990 року відділом РАЦС Глухівського міськвиконкому складено актовий запис № 221. На момент народження сина відносини були припинені, тому у свідоцтві про народження ОСОБА_4 відомості про батька внесені зі слів матері. За роз`ясненням щодо можливості внесення змін до свідоцтва про народження ОСОБА_4 він разом з ОСОБА_2 усно звертались до відділу РАЦС, але їм було роз`яснено, що визнання батьківства можливе лише в судовому порядку, тому змушений звернутись до суду з даним позовом.

Відповідачі своїм правом надати відзив не скористались.

Ухвалою суду від 16 липня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою судді від 19 серпня 2025 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити з підстав, які викладені у позовній заяві.

Позивач позовні вимоги також підтримав, просив їх задовольнити. Про те, що ОСОБА_8 доводиться йому сином знає з його народження. Про цей позов син мабуть знає.

Представник відповідача - Глухівського відділу ДРАЦС у Шосткинському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиціїу судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без участі представника.

Відповідач ОСОБА_2 позов визнала. Повідомила, що приблизно рік до народження сина ОСОБА_9 проживала разом із позивачем та його батьками у них вдома у с. Привілля. Приблизно навесні 1990 року за кілька місяців до народження сина вони розійшлися, і до вересня 1990 відповідач жила у своєї матері в тому ж селі. У вересні 1990 вона зійшлася з іншим чоловіком і переїхала від матері до іншого населеного пункту. Поки жила у с. Привілля позивач приходив провідував сина інколи, приблизно раз на місяць. А потім вже коли з`явились телефони, став дзвонити. Син ОСОБА_9 про цей позов знає.

Заслухавши пояснення учасників справи, представника позивача, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд приходить до наступного.

Звертаючись із позовом, позивач надав наступні докази:

- копію свідоцтва про народження, із якої вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_4 , актовий запис про народження № 221 складений 21.06.1990 року відділом запису актів цивільного стану Глухівського міськвиконкому Сумської області, і його батьками зазначені ОСОБА_5 і ОСОБА_6 (а.с. 9).

-копію свідоцтва про розірвання шлюбу між ОСОБА_10 та ОСОБА_2 (а.с. 11).

-копії письмових пояснень ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , наданих адвокату Осьмакову О.А. (а.с. 12, 13).

Інші докази в матеріалах справи відсутні, в підготовчому судовому засіданні сторони повідомили, що ними надані всі наявні у них докази, підстав для призначення судових експертиз, виклику свідків тощо не вбачали.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина 1 статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року.

Оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у статті 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у статті 53 КпШС України, при вирішенні питання про те, якою нормою необхідно керуватися при розгляді справ цієї категорії, слід виходити з дати народження дитини.

При розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 01 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

Оскільки ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , то спірні правовідносини регулюються нормами КпШС України.

Відповідно до частини другої статті 53 КпШС України у разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття.

Частиною третьою статті 53 КпШС України визначено чотири юридично значимі обставини встановлення батьківства, кожна з яких є необхідною і достатньою для задоволення позову: а) спільне проживання та ведення спільного господарства батьками дитини до її народження; б) спільне виховання батьками дитини; в) спільне утримання батьками дитини; г) визнання батьківства відповідачем.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, згідно зі статтею 53 КпШС України підставою для встановлення батьківства (факту батьківства) може бути не сам по собі факт біологічного походження дитини, а фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття. У необхідних випадках суд для з`ясування питань, пов`язаних із походженням дитини, може з урахуванням обставин справи призначити відповідну судову експертизу.

Передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини.

Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття.

Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї.

Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги.

Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 543/738/16-ц (провадження № 61-416Зсв18), у постанові Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі № 641/9147/15-ц (провадження № 61-26210св18), у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 225/6301/15-ц (провадження № 61-30047св18).

Надані позивачем докази, а саме свідоцтво про народження ОСОБА_4 та свідоцтво про розірвання шлюбу відповідача підтверджують лише: 1) факт народження ОСОБА_4 , 2) те, що його матір`ю є відповідач, 3) розірвання останньою шлюбу із ОСОБА_10 .

При цьому у свідоцтві про народження підстава указання батьком дитини ОСОБА_5 не відображена, відповідний витяг з державного реєстру актів цивільного стану (у якому наявна така інформація) до матеріалів справи не доданий, а клопотання про витребування копії актового запису про народження ОСОБА_4 заявлене не було.

Надані суду письмові пояснення ОСОБА_4 не передбачені Цивільним процесуальним кодексом та не є допустимим доказом.

Із пояснень сторін, які достеменно не пам`ятають подій 1989-1990 років, під час судового розгляду справи також не вдалося встановити фактичних даних, які могли би достовірно підтвердити їх спільне проживання, ведення спільного господарства до народження сина, або спільне його виховання чи утримання. Так, відповідач повідомила, що на момент народження сина у червні 1990 року вони з ОСОБА_1 вже кілька місяців не проживали разом, а вже у вересні того ж року вона стала проживати з іншим чоловіком. У період часу з моменту народження сина до початку проживання з іншим чоловіком вона проживала окремо від позивача, але в одному селі. Останній періодично, приблизно раз на місяць приходив до сина. А в подальшому їх спілкування зводилось до телефонних дзвінків, періодичність яких установити не вдалося. Позивач хоча і не відмовився давати пояснення, але для вирішення спору вони не були інформативними.

Таким чином, позов фактично побудований на твердженнях сторін та визнанні позову відповідачем, яке саме по собі не може бути підставою для задоволення позовних вимог.

Верховним Судом викладена правова позиція щодо визнання позову відповідачем Так, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи (постанова Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 675/2136/19 (провадження № 61-2251св22).

Окрім цього, позивач, який звернувся із позовом про визнання батьківства щодо 35-річного сина, вже не наділений правом звертатися до суду із відповідною позовною заявою, оскільки в силу вимог частини другої статті 53 КпШС України таке право наразі має лише ОСОБА_4 , який є повнолітньою особою і відносно якого відсутні відомості, що він є недієздатним чи потребує законного представника.

За вказаних обставин позов задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями ст. ст. 4, 12-13, 19, 81, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду через Глухівський міськрайонний суд Сумської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складене 09 вересня 2025 року.

Суддя Л.М. Усенко