Справа № 303/4244/25
2/303/1510/25
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

02 вересня 2025 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої-судді Гутій О.В.

за участю секретаря судових засідань Зарева А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Мукачівського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту з нерухомого майна,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до Мукачівського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту з нерухомого майна.

Свої вимоги мотивує тим, що постановою державного виконавця Мукачівського МВ ДВС від 17.06.2005 року серії АА № 314618 накладено арешт на нерухоме майно боржника ОСОБА_2 та накладено заборону на його відчуження. Відомості про накладення арешту 25.05.2005 року на підставі запису № 99 внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна. Жодного підтвердження надіслання копії постанови державного виконавця про накладення арешту та заборони відчуження нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 ні боржник ні його спадкоємці не отримували.

ІНФОРМАЦІЯ_1 боржник ОСОБА_2 помер, після його смерті спадкоємцем останнього є його син ОСОБА_1 . Після прийняття спадщини позивачем було отримано свідоцтво на спадщину за заповітом від 15 квітня 2025 року, посвідчене державним нотаріусом Свалявської ДНК Дядюша О.О. Про існування арешту майна заявник дізнався з інформаційної довідки, одержаної на його запит від 29.05.2025 року № 199/02-32.

На звернення до Мукачівського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, було отримано відповідь, що матеріали виконавчого провадження знищені. Відтак вважає, що арешт майна накладений всупереч вимогам закону та є порушенням процедури його реєстрації в АСВП є незаконним та підлягає скасуванню.

Враховуючи вищенаведене просить скасувати арешт нерухомого майна, яке належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом за адресою: АДРЕСА_1

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 10.06.2025 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Учасники справи заперечень щодо можливості судового розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін не висловили, тому з урахуванням положень частини п`ятої ст.279 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглянув справу на підставі наявних у ній матеріалів.

Відповідач відзив на позов не подавав.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до такого висновку.

Судом встановлено, що згідно до свідоцтва про права на спадщину за заповітом від 15.04.2025 року, зареєстрованого в реєстрі за № 330, спадкоємцем зазначеного у заповіті майна ОСОБА_2 є його син ОСОБА_1 , спадщина складається із земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10).

З витягу з Державного реєстру речових прав № 422780376 від 15.04.2025 року вбачається, що постановою державного виконавця Мукачівського РВ ДВС від 17.06.2005 року, серії АА № 314618 накладено арешт на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить боржнику ОСОБА_2 та накладено заборону на його відчуження (а.с. 4).

В подальшому, позивач звернувся до Мукачівського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою щодо зняття арешту з нерухомого майно за адресою: АДРЕСА_1 , однак 30.05.2025 року йому надано відповідь, що згідно даних АСВП встановлено, що у відділі відсутні дані щодо виконавчого провадження на підставі якого було накладено арешт у зв`язку з тим, що арешт накладений у 2005 році, матеріали виконавчого провадження знищено у зв`язку із закінченням терміну зберігання (а.с.5).

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому, позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі №905/386/18(провадження № 12-85гс19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна.

При цьому, Мукачівський відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції може залучатися судом до участі у справі про зняття арешту з нерухомого майна, як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, а належним відповідачем має бути особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».

Враховуючи вищевикладене, а також враховуючи ту обставину, що позивачем в порядку ст. 51 ЦПК України не заявлено клопотання про заміну неналежного відповідача на належного, а саме боржника або особу, в інтересах якої накладено обтяження, суд приходить до висновку про відмову у задоволені позову як поданого до неналежного відповідача.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258-259, 264-265 ЦПК України, ст.ст.317, 319, 391 ЦК України, суд -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Мукачівського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту з нерухомого майна - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 .

Відповідач: Мукачівський відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції: м. Мукачево, вул. Штефана Авустина, 25/2.

Рішення суду виготовлено 02 вересня 2025 року.

Головуюча О.В.Гутій