Справа №705/3913/16-ц
2/705/101/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2025 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області

в складі: головуючої судді Годік Л.С.

секретар судового засідання Давидяк І.О.

за участю: позивача ОСОБА_1

представника відповідачів ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Умань, в режимі відеоконференції, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

25.02.2016 ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення на його користь з ОСОБА_6 боргу в сумі 15100,00 доларів США в гривневому еквіваленті за курсом Національного банку України, станом на день винесення рішення, та судового збору.

Позовні вимоги обгрунтовував тим, що 19.06.2013 ОСОБА_6 взяла в борг у ОСОБА_7 кошти в сумі 15 100,00 доларів США, що на момент отримання позики було еквівалентно 120 000,00 гривень, борг зобов`язалася повернути до 19.09.2013.

В забезпечення повернення боргу, ОСОБА_6 передала ОСОБА_7 оригінали документів на квартиру АДРЕСА_1 , а саме: технічний паспорт, договір дарування на квартиру, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, про що зазначено в тексті розписки від 19.06.2013.

19.09.2013 року настав час виконання взятих зобов`язань ОСОБА_6 , але до цього часу зобов`язання не виконані, борг не повернуто.

21.08.2014 між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 було укладено Договір про відступлення права вимоги та йому передано право стягнення боргу з ОСОБА_6 за договором позики від 19.06.2013.

22.08.2014 ОСОБА_6 ОСОБА_7 було направлено повідомлення про відступлення права вимоги, наявну заборгованість з проханням погасити її, але заборгованість так і не була погашена ні на користь первісного кредитора, ні на користь ОСОБА_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 16.02.2022 у справі замінено первісного відповідача ОСОБА_6 на її правонаступника ОСОБА_3 .

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12.07.2022, в порядку процесуального правонаступництва, в якості співвідповідача, залучено до участі у справі ОСОБА_4 .

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 14.05.2024 у справі замінено позивача ОСОБА_5 на його правонаступника ОСОБА_1 , в зв?язку з укладенням між ними 25.04.2023 Договору про відступлення права вимоги.

19.07.2016 відповідачем ОСОБА_6 на позовну заяву ОСОБА_5 подано Заперечення в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначила, що твердження ОСОБА_5 про існування спірних правовідносин з ОСОБА_7 нічим не підтверджені та не обґрунтовані. Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 14 січня 2015 р. встановлено, що ОСОБА_6 не є стороною спірних правовідносин з покійним ОСОБА_7 .. ОСОБА_5 у позовній заяві зазначає, що на 19 вересня 2013 р. зобов`язання ОСОБА_6 виконано не було, однак, тоді ще живий ОСОБА_7 ніяких претензій щодо неповернення, так званого, боргу не мав. Посилання ОСОБА_5 на те, що ОСОБА_6 передала ОСОБА_7 документи, перелічені в позовній заяві, не відповідають дійсності, так як вказані документи знаходились за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_3 - сину ОСОБА_6 та 08 жовтня 2014 р. документи, зазначені в позовній заяві, було викрадено за вище вказаною адресою, про що Уманською місцевою прокуратурою внесено відомості до ЄРДР за № 0000072 від 20.05.2016 р. та проводиться досудове розслідування. 30 червня 2016 р. заступник начальника Уманського ВП ГУНП начальник слідчого відділення Костюк В.В., повідомив, що 08.10.2014 р. під час проведення слідчих дій за фактом вбивства ОСОБА_7 в квартирі ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 , проводився обшук, під час якого були вилучені оригінали правовстановлюючих документів на майно та решта документів, які належали ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , які долучені до матеріалів кримінального провадження № 01265 від 07.10.2014 р. Вказує, що вперше почула про існування гр. ОСОБА_5 25 лютого 2016 р. та стверджує, що він ніколи не знав ОСОБА_7 та не спілкувався з ним. Натомість, вказаного громадянина добре знає його рідна сестра ОСОБА_8 , яка є квартирною шахрайкою та придумала аферу з договором відступлення спільно зі своїм рідним братом з метою заволодіння майном ОСОБА_6 . Саме гр. ОСОБА_8 подавала позови до суду, імітуючи звернення від ОСОБА_9 ,з якою вона не могла бути знайома, так як такої фізичної особи ніколи не існувало, а мати покійного ОСОБА_7 звали ОСОБА_10 . Уманською міською прокуратурою 05.07.2016 р. внесено відомості до ЄРДР за №00000077 щодо внесення недостовірних відомостей до довіреності від 16.10.2014 р. на ім`я ОСОБА_9 . 27 жовтня 2014 р. ОСОБА_8 подала до суду позовну заяву до ОСОБА_6 та її сина ОСОБА_3 з вимогою стягнути борг в сумі 15 100 доларів США. Усвідомивши, що афера ускладнюється обставинами справи, остання зірвала розгляд справи та позов було залишено без розгляду. Забравши квитанцію про сплату судового збору, ОСОБА_8 звернулась до суду знову, вимагаючи повернення суми, фактично для свого рідного брата, що нею було задумано з самого початку. 08 квітня 2016 р. саме ОСОБА_8 вимагала від суду приєднати до справи позов ОСОБА_5 з підробленими датами доказів, бо саме вона складала вказаний позов, що підтверджено звукозаписом судового засідання. Це вкотре доводить, що договір відступлення було виготовлено ними після смерті ОСОБА_7 з метою заволодіння майном ОСОБА_6 .

21.11.2023 від представника відповідача ОСОБА_4 адвоката Слободянюка І.В. до суду надійшов Відзив на позовну заяву в якому зазначає, що про отримання боргу ОСОБА_6 . ОСОБА_4 нічого не відомо, позовні вимоги ОСОБА_5 про стягнення боргу він не визнає. В матеріалах справи відсутні належні докази того, що саме ОСОБА_6 написала особисто вказану розписку. Крім того, в розписці, на яку посилається позивач, взагалі відсутня інформація про отримання коштів в борг, а також відсутні дані про особу у якої ОСОБА_6 могла отримати кошти в борг та повернути кошти. Розписка від 19.06.2013 року, надана позивачем, не може бути належним доказом підтвердження факту отримання в борг коштів ОСОБА_6 , так як у вказаній розписці відсутні відомості, передбачені ч. 2 ст. 1047 ЦК України, а саме підтвердження самого факту отримання коштів в борг та анкетні дані особи у якої боржник отримав кошти в борг. Зобов`язання, викладене в розписці, повернути кошти в сумі 120000 грн. до 19.06.2013 року гр. ОСОБА_7 , не може бути підтвердженням самого факту укладення договору позики та його умов. З розписки не зрозуміло які саме кошти особа, яка написала розписку, зобов`язується повернути та підстави повернення коштів. Також вказана розписка не може бути підтвердженням того, що кошти ОСОБА_6 зобов`язувалася повернути саме ОСОБА_7 , з яким 21.08.2014 року ОСОБА_5 уклав договір про відступлення права вимоги. Таким чином, відсутні належні докази отримання ОСОБА_6 коштів в борг у ОСОБА_7 та права у ОСОБА_7 на стягнення боргу або відступлення права вимоги. Враховуючи викладене, ОСОБА_5 не має підстав звертатися з вимогою про стягнення боргу або передавати відступлення права вимоги іншій особі. Спадщину після смерті матері ОСОБА_4 не отримав, відповідно нести матеріальну відповідальність, як спадкоємець, не може. Просить в позовних вимогах відмовити.

21.11.2023 від представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Слободянюка І.В. до суду надійшов Відзив на позовну заяву в якому зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_6 отримувала кошти в борг, а також відсутні дані про особу у якої ОСОБА_6 могла отримати кошти в борг. Розписка від 19.06.2013 року, надана позивачем, не може бути належним доказом підтвердження факту отримання в борг коштів ОСОБА_6 , так як у вказаній розписці відсутні відомості, передбачені ч. 2 ст. 1047 ЦК України, а саме підтвердження факту отримання коштів в борг та анкетні дані особи, у якої боржник отримав кошти в борг. Зобов`язання, викладене в розписці, повернути кошти в сумі 120000 грн. до 19.06.2013 року гр. ОСОБА_7 , не може бути підтвердженням самого факту укладення договору позики та його умов та може вказувати на вчинення насильства відносно особи яка надала розписку. Також вказана розписка не може бути підтвердженням того, що кошти ОСОБА_6 зобов`язувалася повернути саме ОСОБА_7 , з яким 21.08.2014 року ОСОБА_5 уклав договір про відступлення права вимоги. Таким чином відсутні належні докази отримання ОСОБА_6 коштів в борг у ОСОБА_7 та права у ОСОБА_7 на стягнення боргу або відступлення права вимоги. Враховуючи викладене, ОСОБА_5 не має підстав звертатися з вимогою про стягнення боргу або передавати відступлення права вимоги іншій особі. ОСОБА_3 нічого невідомо про борг ОСОБА_6 . Спадщину після смерті матері він не отримав, відповідно нести матеріальну відповідальність, як спадкоємець, не може. В позовних вимогах просить відмовити.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні вимоги позову підтримав в повному обсязі, просив задовольнити.

Представник відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_3 адвокат Слободянюк І.В. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників процесу, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно письмової розписки від 19.06.2013 року зазначено: «Я, ОСОБА_6 . 1953 р.н. Паспорт № НОМЕР_1 . Код № НОМЕР_2 . зобов?язуюся повернути кошти в розмірі 120000 грн. (П?ятнадцять тисяч 100$ США) гр. ОСОБА_7 до 19.09.2013 р. В зв?язку з неможливістю повернути борг, в залог залишаю документи на житло придбане в нього, за адресою АДРЕСА_2 .» (а.с. 226 т. 1).

Згідно Договору про відступлення права вимоги від 21 серпня 2014 р. ОСОБА_7 передав ОСОБА_5 право вимоги за договором позики від 19.06.2013 р. на суму 15100 доларів США, укладеним між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 (а.с. 227 т. 1).

22 серпня 2014 року ОСОБА_6 ОСОБА_7 було направлено повідомлення про відступлення права вимоги та додано до повідомлення чек з пошти, однак, в чеку не зазначено хто відправник та доказів отримання такого повідомлення ОСОБА_6 суду не надано (а.с. 6,7 т. 1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла (а.с.72 т. 3).

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 16.02.2022 у справі замінено первісного відповідача ОСОБА_6 на її правонаступника ОСОБА_3 .

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12.07.2022, в порядку процесуального правонаступництва, в якості співвідповідача, залучено до участі у справі ОСОБА_4 .

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 14.05.2024 у справі замінено позивача ОСОБА_5 на його правонаступника ОСОБА_1 , в зв?язку з укладенням між ними 25.04.2023 Договору про відступлення права вимоги.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суд повинен виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, від 11 листопада 2015 у справі № 6-1967цс15, від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17, у постанові Верховного Суду від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16-ц і підтримані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

Зі змісту розписки на яку як на підставу пред`явлення даного позову посилається позивач не вбачається отримання первісним відповідачем від ОСОБА_7 грошових коштів у сумі саме 15100 доларів США та саме у борг.

Зі змісту розписки вбачається, що ОСОБА_6 зобов?язується повернути кошти в розмірі 120000 грн., а в дужках зазначено «П?ятнадцять тисяч 100$ США». Тобто, сума коштів є невизначеною: 120000 грн. чи 15100$ США. Не обумовлено чи кошти станом на 19.09.2013 ОСОБА_6 мала повернути в доларах чи у гривневому еквіваленті на дату повернення. Зобов?язання повернення коштів ОСОБА_6 не свідчить про існування між сторонами саме боргового зобов`язання.

В розписці відсутні анкетні дані позикодавця, що позбавляє можливості його однозначно ідентифікувати.

Тобто у спірних правовідносинах позивачем не доведено існування між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики, і його умов.

Крім того, як стверджує позивач, ОСОБА_6 зазначила у розписці, що «в залог залишає документи на житло придбане в нього, за адресою АДРЕСА_2 », однак, якщо «в нього» це у ОСОБА_7 , то станом на дату написання розписки 19.06.2013, квартира АДРЕСА_1 ОСОБА_6 не належала, оскільки, 17.04.2013 була подарована ОСОБА_3 , а придбана взагалі ще 27.11.2012.

20.05.2016 р. Уманською місцевою прокуратурою було внесено відомості до ЄРДР за № 0000072 по факту викрадення 08.10.2014 документів з квартири АДРЕСА_1 , тобто через два дні після смерті ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Також, з роз?єднаних матеріалів цивільної справи № 705/4148/15ц 2/705/118/16 за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики та за позовом третьої особи ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики вбачається, що у своїй заяві від 11.04.2016 про залишення позову без розгляду ОСОБА_11 зазначила, що позов ОСОБА_12 визнає, в зв?язку з тим, що у її сина виявилась копія боргової розписки, а не оригінал та долучила ксерокопію розписки, яку знайшла у речах сина ОСОБА_7 , в якій зазначено, що ОСОБА_7 передано ОСОБА_5 право вимагати від ОСОБА_6 борг в сумі 15100 доларів США.

Отже, пред?являючи позови до ОСОБА_6 ні ОСОБА_13 , ні ОСОБА_5 суду не було надано оригіналу спірної розписки від 19.06.2013, а надано представником ОСОБА_5 ОСОБА_14 в судовому засіданні 19.07.2016.

Як встановлено судом та не заперечувалось первісними учасниками процесу, розписка ОСОБА_6 від 19.06.2013 була предметом розгляду у цивільних справах: за позовом представника позивача ОСОБА_9 ОСОБА_8 до ОСОБА_6 , ОСОБА_3 про стягнення боргу; за позовом представника позивача ОСОБА_9 ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про стягнення боргу; за теперішнім позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення боргу.

Позов від імені ОСОБА_9 пред?являвся до суду представником за дорученням ОСОБА_8 та згідно повідомлення Уманської місцевої прокуратури від 08.07.2016 № 25-6572вих16 до ЄРДР 05.07.2026 за № 0000077 внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, щодо внесення недостовірних відомостей до довіреностей на ім?я ОСОБА_9 .

Таким чином, із досліджених судом письмових матеріалів справи, показів учасників процесу в судових засіданнях, керуючись нормами цивільного законодавства України та практикою Верховного суду України, судом встановлено, що розписка від 19.06.2013 не містить обов?язкових елементів розписки, саме як договору позики, а саме: дата та місце (місто, село) написання; паспортні дані боржника та позикодавця (кредитора); умови на яких боржник отримав гроші; зобов`язання за якими боржник має повернути гроші; підписи сторін. Розписка повинна однозначно підтверджувати факт отримання грошей позичальником і найважливіше повинна містити умову про передання грошей, або іншого майна, в борг із зобов`язанням їх повернення.

ОСОБА_6 , як в усній формі, так і письмово, заперечувала факт отримання від ОСОБА_7 грошових коштів в борг та передачу ОСОБА_7 правовстановлюючих документів на квартиру сина.

ОСОБА_7 та ОСОБА_6 померли, тому встановити істину сутність їх взаємовідносин, неможливо, та чи дійсно ОСОБА_7 було передано ОСОБА_5 право вимоги за розпискою, оскільки відділом поліції було розпочато досудове розслідування по факту викрадення та вбивства ОСОБА_7 . Почеркознавча експертиза не проводилась.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити у зв`язку із недоведеністю позовних вимог відповідно до ст. 81 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 207, 570, 571, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 5, 12, 13, 19, 23, 76, 81, 137, 141, 263-265 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики.

Рішення може бути оскаржене в 30-денний строк з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не буде скасовано.

Суддя Л.С. Годік