ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2025 року

м. Харків

справа №624/790/24

провадження № 22-ц/818/3808/25

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді: Тичкової О.Ю.,

суддів колегії Курило О.М., Пилипчук Н.П.,

сторони справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Слобожанське-Агро» (далі - ТОВ «Слобожанське-Агро»),

відповідач - ОСОБА_1

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 30 квітня 2025 року у складі судді Куст Н.М.

УСТАНОВИВ:

У серпні 2024 року ТОВ «Слобожанське-Агро», в особі представника Удовицького Є.М. звернулося до суду з позовом після зміни якого від 04.02.2025 ( а.с155-156) просило стягнути з ОСОБА_1 штраф за попереднім договором оренди землі від 10 квітня 2019 року у розмірі 14 284,08 грн та заохочувальної виплати за попереднім договором оренди землі від 10 квітня 2019 у розмірі 6211,18 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, загальною площею 4,9181 га, кадастровий номер :07:003:0092, яка розташована на території Парасковіївської сільської ради Кегичівського району Харківської області. 10 квітня 2019 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено попередній договір оренди землі ( надалі Договір). Відповідно до пункту 1 та 2 Договору, між позивачем та відповідачем досягнута згода про укладення між ними в тридцятиденний строк з моменту припинення, в тому числі, але не виключно шляхом розірвання або визнання недійсним договору оренди землі укладеного між ПП «Ерідан+» та відповідачем, на умовах, визначених цим попереднім договором, договору оренди в узгодженій формі та на умовах встановлених цим договором. Пунктом 6 Договору передбачено, що сторона 2 протягом десяти календарних днів з моменту припинення, в тому числі, але не виключно шляхом розірвання або визнання недійсним договору оренди землі укладеного між ПП «Ерідан+» та ОСОБА_1 письмово повідомляє про це позивача та надає копії документів необхідних для підготовки проекту договору оренди, у тому числі копії документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку. Пунктом 7 Договору передбачено, що сторони домовились, що цей договір може бути припинений (розірваний) достроково, тобто без наслідків для обох сторін щодо укладення основного договору, лише за взаємною письмовою згодою сторін.

Згідно з пунктом 9 Договору, за невиконання чи неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним в Україні законодавством. Цим же пунктом передбачено, що сторона, яка ухилятиметься від укладення договору оренди, передбаченого попереднім договором, або відмовиться від його підписання, зобов`язана сплатити іншій стороні штраф у розмірі 30 (тридцяти) мінімальних заробітних плат, встановлених на 1 січня року, в якому було укладено цей попередній договір.

Крім того, сторона 2 зобов`язана повернути стороні 1 заохочувальну виплату (6211,18 грн), що була останнім виплачена згідно з пунктом 9 Договору, шляхом внесення грошових коштів у відповідному розмірі на поточний рахунок орендаря в банківській установі. Також в даному пункті передбачено, що у разі якщо договір оренди землі укладений між ПП «Ерідан+» та відповідачем буде поновлений на новий строк або у разі якщо строк його дії буде продовжено за згодою сторін, то сторона 2 (відповідач) зобов`язана повернути стороні 1 заохочувальну виплату, що була останнім виплачена згідно з пунктом 9 цього попереднього договору та сплатити Стороні 1 (позивачу) штраф у розмірі 30 (тридцяти) мінімальних заробітних плат, встановлених на 1 січня року, в якому було укладено цей договір.

Відповідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ФГ «Паритет А» зареєстровано право оренди на підставі договору оренди земельної ділянки від 01 березня 2023 року б/н, укладений між відповідачем та вказаним ФГ «Паритет А», номер запису про інше речове право: 50206581, дата державної реєстрації: 03 травня 2023 року.

Отже, незважаючи на чинність попереднього договору оренди землі від 10 квітня 2019 року на спірну земельну ділянку, відповідач передав в оренду зазначений об`єкт іншому суб`єкту - ФГ «Паритет А».

Таким чином договір оренди не було укладено внаслідок недобросовісних дій відповідача, що суперечать умовам Договору, який в силу ЦК України є обов`язковий для виконання сторонами, наслідками зазначених дій є зобов`язання відповідача повернути заохочувальну виплату та сплатити позивачу штраф у розмірі 30 мінімальних заробітних плат.

Згідно Закону України «Про державний бюджет на 2019 рік» мінімальна заробітна плата станом на 01 січня 2019 року складала 4173,00 грн, отже розрахунок суми коштів за попереднім договором наступний: (4 173 грн * 30) = 125190 + 6211,18 грн = 131401,18 грн.

Рішенням Кегичівського районного суду Харківської області від 30 квітня 2025 року позов ТОВ «Слобожанське-Агро» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Слобожанське-Агро» штраф за попередніми договором оренди землі в сумі 14284, 08 грн та заохочувальну виплату за попереднім договором оренди землі від 10 квітня 2019 року у сумі 5000 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Слобожанське-Агро» судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2846, 32 грн.та витрати на правову допомогу у розмірі 2820 грн та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 300 грн.

Рішення обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 протягом десяти календарних днів з моменту припинення, в тому числі, але не виключно шляхом розірвання або визнання недійсним договору оренди землі укладеного між ПП «Ерідан+» на виконання п. 6 попереднього договору письмово не повідомила про це ТОВ «Слобожанське-Агро» та не надала копії документів необхідних для підготовки проекту договору оренди, у тому числі копії документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, тобто поришила умови п. 6 попереднього договору від 10 квітня 2019 року. Штраф забезпечував виконання зобов`язання, яке виникло на підставі організаційного договору, сторони в попередньому договорі оренди домовилися про щорічну орендну плату в розмірі 14284,08 грн, тому, з урахуванням встановлених обставин та загальних засад цивільного законодавства, суд вважає за можливе стягнути розмір штрафу за попереднім договором у сумі 14284,08 грн. Саме така сума штрафу є розумною та відповідає засаді справедливості. Позов про стягнення заохочувальної виплати підлягає задоволенню частково, а саме в сумі 5000,00 грн, оскільки сума 1211,18 документально не підтверджена. З наданих позивачем копій платіжних інструкцій № від 25 квітня 2019 року на суму 1118,01 грн та № від 25 квітня 2019 року на суму 1200,96 грн, неможливо встановити чи дійсно саме на виконання вимог п. 9 "Слобожанське-Агро" сплачувало податки та збори згідно з ПК України, які б повинні були бути на суму 1211,18 грн (6211,18 грн - 5000,00 грн).

Оскільки, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог то стягнув судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин справи просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову. Попереднім договором оренди землі не передбачено відповідальність Орендодавця за відсутність письмового повідомлення про розірвання припинення договору оренди землі з ПП «ЕРІДАН+», а тим більше укладення договору оренди з третьою особою. Механізмом реалізації Попереднього договору оренди землі від 10.04.2019р. було припинення (розірвання) в судовому порядку договору оренди землі від 03.02.2017 року між Відповідачкою та ТОВ «ЕРІДАН+» та подальше укладення договору оренди з Позивачем, що відображено в п.1 Попереднього договору оренди від 10.04.2019р. Позивач був обізнаний про рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.12.2021 року та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 15.12.2022 року, а тому знав про необхідність укладення основного договору оренди землі за умовами попереднього договору до 20 січня 2023 року. «тридцятиденний строк з моменту припинення договору оренди землі укладеного між Приватним підприємством «Ерідан+» та Відповідачем» є присічним строком (тобто строк для реалізації взаємних прав та обов`язків) і закінчується у визначений сторонами строк. Тобто, Позивач був обізнаний про винесення рішення та наслідків щодо припинення договору оренди землі від 03.02.2017 року, отже сторони Попереднього договору погодили укладення основного договору оренди землі до 20 січня 2023 року. В даній справі відсутня протиправна поведінка Відповідача за Попереднім договором оскільки зобов`язані сторін були припинені 21 січня 2023 року. Позивачем не наводиться розмір збитків внаслідок невиконання Попереднього договору, а неодноразові звернення Відповідача до працівників Позивача вказують на зацікавленість у виконанні Попереднього договору та виключає вину Відповідача. Крім цього судом допущені порушення норм процесуального права, що призвели до ухвалення незаконного рішення про стягнення судових витрат. Ухвалою суду від 11 лютого 2025 поновлено строк на подання клопотання про зменшення позовних вимог посилаючись на те, що судом не розпочато розгляд справи по суті, проте це не відповідає дійсності та спростовується доказами., що в подальшому призвело до невірного розподілу судових витрат, зокрема невідповідний розподіл в залежності від задоволених позовних вимог. Як вбачається із позовної заяви «попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи становлять 3 028,00 грн.», що згідно долучених додатків є доказами сплати судового збору та не містить жодних посилань на надання професійної правничої допомоги. Адвокатом у даній справі заявлялись явно необґрунтовані позовні вимоги, які не підтверджувались належними та допустимими доказами, а отже надані документи щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, не відповідають наявним документам у даній справі.

03.07.2025 року представник Удовицький Є.М., який діє в інтересах ТОВ «Слобожанське-Агро» подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін та стягнути судові витрати понесені в суді апеляційної інстанції у розмірі 10000,00 грн. Зазначив, що суд повно встановив обставини у справі та ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Ухилення ОСОБА_1 від укладення Договору оренди проявляється через невиконання умов попереднього договору, які безпосередньо стосуються укладення основного договору, а саме пункту 6 Договору, відповідно якого Відповідачка повинна була письмово повідомити Позивача про припинення договору оренди землі укладеного з ПП «Ерідан+» та надати копії документів необхідних для підготовки проекту Договору оренди. Розгляд судової справи №904/6735/21 (624/205/21) не пов`язаний з попереднім договором оренди та ТОВ «Слобожанське-Агро» не було учасником судової справи №904/6735/20 (624/205/21). Тобто, сторони мали намір укласти договір оренди землі, проте діючий договір оренди землі укладений між ПП «Ерідан +» та ОСОБА_1 , не давав можливості зробити це в квітні 2019 року. ОСОБА_1 в судовому засіданні не заперечувала, що саме вона виявила бажання укласти договір оренди землі, щоб отримувати більшу орендну плату. Незважаючи на чинність попереднього договору оренди землі від 10.04.2019, Відповідач передала в оренду земельну ділянку кадастровий номер :07:003:0092 іншому суб`єкту - Фермерському господарству «Паритет А». Зважаючи на те, що Скаржником не оскаржується ухвала Кегичівського районного суду Харківської області від 11.02.2025, то твердження що дана ухвала призвела до невірного розподілу судових витрат не заслуговують на увагу суду. Адвокатом Удовицьким Є.М. було підтверджено надання правової допомоги Позивачу у заявленому у позові розмірі.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи 10 квітня 2019 року між ТОВ "Слобожанське-Агро" та ОСОБА_1 укладено попередній договір оренди землі земельної ділянки площею 4,9181 з кадастровим номером :07:003:0092 (а.с. 12-16).

Відповідно до пункту 1 та 2 попереднього договору, між ТОВ "Слобожанське-Агро" та ОСОБА_1 досягнута згода про укладення між ними в тридцяти денний строк з моменту припинення, в тому числі, але не виключно шляхом розірвання або визнання недійсним Договору оренди землі укладеного між ПП «Ерідан+» та ОСОБА_1 , на умовах, визначених цим попереднім договором, договору оренди в узгодженій формі (п. 5 цього Договору) та на умовах встановлених цим Договором.

п.4.1. попереднього договору, орендна плата за оренду земельної ділянки, встановлюється у договорі оренди у розмірі 8 (вісім) % від нормативно грошової оцінки земельної ділянки.

Пунктом 6 попереднього договору передбачено, що сторона 2 протягом десяти календарних днів з моменту припинення, в тому числі, але не виключно шляхом розірвання або визнання недійсним договору оренди землі укладеного між ПП «Ерідан+» та ОСОБА_1 письмово повідомляє про це ТОВ "Слобожанське-Агро" та надає копії документів необхідних для підготовки проекту договору оренди, у тому числі копії документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку.

Пунктом 7 попереднього договору, сторони домовились, що цей договір може бути припинений (розірваний) достроково, тобто без наслідків для обох сторін щодо укладення основного договору, лише за взаємною письмовою згодою сторін.

Згідно з п. 9 попереднього договору ТОВ "Слобожанське-Агро" сплачує ОСОБА_1 одноразову заохочувальну виплату у розмірі 6211,18 грн, з якої вираховуються податки та збори згідно з ПК України. За невиконання чи неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним в Україні законодавством. Цим же пунктом передбачено, що сторона, яка ухилятиметься від укладення договору оренди, передбаченого попереднім договором, або відмовиться від його підписання, зобов`язана сплатити іншій стороні штраф у розмірі 30 (тридцяти) мінімальних заробітних плат, встановлених на 1 січня року, в якому було укладено цей попередній договір. Крім того, сторона ОСОБА_1 зобов`язана повернути ТОВ "Слобожанське-Агро" заохочувальну виплату.

Згідно з копією видаткового касового ордера №?140 від 26 квітня 2019 року на суму 5000,00 грн та копією заяви про надання одноразової заохочувальної виплати від 10 квітня 2024 року, вбачається, що ТОВ «Слобожанське-Агро» здійснило на користь ОСОБА_1 виплату грошових коштів у розмірі 5000,00 грн як заохочення відповідно до умов пункту 9 попереднього договору (а.с.?9).

На підтвердження сплати податків та зборів згідно з ПК України, позивачем надано копії платіжних інструкцій № від 25 квітня 2019 року на суму 1118,01 (призначення платежу: ПДФО, що сплачується податковим агентом із доход. платн. податку, ніж заробітна плата (Парасковіївська) за 2019 р) та № від 25 квітня 2019 року на суму 1200,96 грн (призначення платежу: військовий збір 1.5 %із орендної плати) (а.с. 73).

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2021 року: - визнано недійсним угоду про припинення (розірвання) договору оренди земельної ділянки, площею 4,9181 га з кадастровим номером :07:003:0092, укладену 12 січня 2017 між приватним акціонерним товариством «Насінневе» та ОСОБА_1 ;

- скасовано рішення державного реєстратора сектору державної реєстрації Кегичівської районної державної адміністрації Топова Ярослава Васильовича індексний номер: 33553737 від 25 січня 2017 року про державну реєстрацію припинення іншого речового права (права оренди) та визнати за приватним акціонерним товариством «Насінневе» (ідентицікаційний код юридичної особи 00387080) право оренди на земельну ділянку з кадастровим номером :07:003:0092, що виникло на підставі договору оренди землі від 27 квітня 2016 року, укладеного між ПАТ «Насінневе» та ОСОБА_1 ;

- визнано недійсним договір оренди землі укладений 03 лютого 2017 року між ОСОБА_1 та ПП «Ерідан+», об`єктом оренди за яким є земельна ділянка площею 4,9181 га з кадастровим номером :07:003:0092, розташована на території Парасковійської сільської ради Кегичівського району Харківської області та визнати припиненим право оренди ПП «Ерідан+» (ідентифікаціний код юридичної особи 35273977) на земельну ділянку площею 4,9181 га кадастровий номер :07:003:0092, що зареєстроване на підставі рішення державного реєстратора сектору державної реєстрації Кегичівської районної адміністрації Топова Ярослава Васильовича індексний номер 33766413 від 08 лютого 2017 року про державну реєстрацію прав та обтяжень (т.1 а.с. 46-48).

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 15 грудня 2022 року рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2021 року у справі №904/6735/21 (624/205/21) залишено без змін. Повне судове рішення апеляційної інстанції складено 21 грудня 2022 року та рішення першої інстанції набрало законної сили (а.с.46-52) (т.1 а.с. 49-52).

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованого 22.08.2024 року, ОСОБА_1 володіє земельною ділянкою за кадастровим номером :07:003:0092, 4,9181 га на підставі свідоцтва права на спадщину серія та номер:386, видане 20.04.2016 року, яку передав в оренду Фермерському господарству «Паритет А», на підставі догвору від 01.03.2023 року. (т.1 а.с. 17) .

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої, абзацу дванадцятого частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

У постанові Верховного Суду від 27 листопада 2024 року у справі № 757/16977/21-ц міститься висновок про те, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором (абзац 1 частини першої статті 635 ЦК України).

Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства (частина четверта статті 635 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Відповідно до частини першої статті 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 ЦК України. У частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення. Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів. Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також з чого вони виходили при його виконанні. Третім рівнем тлумачення (при без результативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніш в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення Таким чином, тлумаченню підлягає зміст правочину або його частина за правилами, встановленими статтею 213 ЦК України.

З урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України).

Тлумачення положень частини першої статті 549 ЦК України дозволяє стверджувати, що за допомогою неустойки (штрафу, пені) допускається забезпечувати виконання значної кількості зобов`язань. Зокрема, неустойка може забезпечувати виконання: договірних зобов`язань, що традиційно для цивільного обороту, оскільки в більшості випадків саме в договорі його сторони встановлюють неустойку (штраф або пеню). Причому це може відбуватися як під час укладення договору для забезпечення виконання зобов`язання, так і після, але до виконання тих зобов`язань, які виникли на його підставі. Не виключається забезпечення зобов`язань, які виникли на підставі організаційного договору (зокрема, попереднього); недоговірних зобов`язань, що не характерно, проте положеннями статті 549 ЦК не виключається; позитивних та негативних зобов`язань. Як правило, неустойка встановлюється для забезпечення позитивних зобов`язань, які передбачають вчинення певних дій (передача речі, сплата грошовитих коштів та ін.). Сутність негативних зобов`язань полягає в тому, що предметом виконання є утримання від дій, і зобов`язання виконується протягом усього часу його існування. Негативні зобов`язання можуть бути забезпечені тільки за допомогою штрафу, адже після порушення такого зобов`язання необхідність стимулювати його виконання шляхом нарахування пені, як це може мати місце при позитивних зобов`язаннях, не призведе до очікуваного результату, тобто його виконання (див. постанову Верховного Суду від 17 листопада 2021 року у справі № 172/1159/20 (провадження № 61-14612св21)).

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (абзац перший частини другої статті 551 ЦК України).

За допомогою неустойки (штрафу, пені) допускається забезпечення виконання зобов`язань, які виникають на підставі організаційного договору (зокрема, попереднього).

Частиною 3 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що 10 квітня 2019 року між ТОВ "Слобожанське-Агро" та ОСОБА_1 укладено попередній договір оренди землі земельної ділянки площею 4,9181 з кадастровим номером :07:003:0092 (а.с. 12-16).

Відповідно до умов вказаного попереднього договору ОСОБА_1 зобов`язалася перадати в оренду земельну ділянку загальною площею 4,9181 га (кадастровий номер :07:003:0092), що розташована на території Парскоіївської сільської ради Кегичівського району Харківської області), яка на момент укладання вказаного договору знаходилась в користуванні ПП «Ерідан+» на підставі договору оренди №79892254 від 08.02.1017 укладений між ОСОБА_1 та ПП «Ерідан+».

У пунктах 2, 6 попереднього договору зазначено, що сторони зобов`язуються не пізніше ніж в тридцятиденний строк з моменту припинення, в тому числі, але не виключно шляхом розірвання або визнання недійним Договору оренди землі укладеного між ПП «Ерідан+» та ОСОБА_1 укласти Договір оренди в узгодженій формі. ОСОБА_1 письмово повідомляє про це ТОВ «Слобожанське-Агро» та надає копії документів необхідних для підготовки проекту Договору оренди.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2021 року визнано недійсним договір оренди землі укладений 03 лютого 2017 року між ОСОБА_1 та ПП «Ерідан+», об`єктом оренди за яким є земельна ділянка площею 4,9181 га з кадастровим номером :07:003:0092, розташована на території Парасковійської сільської ради Кегичівського району Харківської області та визнати припиненим право оренди ПП «Ерідан+» на земельну ділянку площею 4,9181 га кадастровий номер :07:003:0092.

Судова колегія вважає, що суд правильно встановив обставини у справі та надав належну оцінку наданим позивачем доказам.

В супереч вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України відповідач не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вона виконала умови пункту 6 попереднього договору від 10 квітня 2019 року, а саме: повідомила ТОВ «Слобожанське-Агро» протягом десяти календарних днів з моменту припинення (в тому числі шляхом розірвання або визнання недійсним) договору оренди земельної ділянки, укладеного між нею та ПП «Ерідан+».

Крім того, відсутні докази надання ОСОБА_1 до ТОВ «Слобожанське-Агро» копій документів, необхідних для підготовки проекту договору оренди, зокрема документів, що посвідчують її право власності на земельну ділянку. Таким чином, з урахуванням викладеного, судова колегія дійшла до висновку, що відповідачка не дотрималася умов пункту 6 попереднього договору, що свідчить про неналежне виконання взятих на себе договірних зобов`язань.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що ОСОБА_1 не виконала умови, передбачені пунктом 6 попереднього договору оренди земельної ділянки, укладеного з ТОВ «Слобожанське-Агро» від 10 квітня 2019 року, що є підставою для стягнення з неї штрафу у заявленому у позову розмірі. Такий розмір штрафу відповідає принципам розумності, добросовісності та справедливості, закріпленим у статті 3 Цивільного кодексу України, а тому вимога про стягнення штрафу в сумі 14?284,08 грн є законною, обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 17 листопада 2021 року у справі №?172/1159/20 (провадження №?61-10988св21).

Судова колегія також погоджується з висновком суду про стягнення зі ОСОБА_1 на користь позивача заохочувальної виплати в розмірі 5000 грн ( після підрахунку податків та зборів), повернення якої передбачено пунктом 9 попереднього договору, як наслідок невиконання умов цього договору про укладення договору оренди.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо витрат на правничу допомогу судова колегія зазначає наступне.

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

З огляду на статтю 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно із ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі.

Для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу стороною повинен бути наданий розрахунок із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також дані щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу.

У постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц зазначено, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання -передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду у справі суд зауважив, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно, суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Як зазначено в постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 754/14704/19-ц, провадження № 61-15221св20 при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху". ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) також зауважила, що за наявності угод, які передбачають "гонорар успіху", ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі "Пакдемірлі проти Туреччини" (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала "гонорар успіху" у сумі 6 672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72) (пункт 5.43 постанови).

З урахуванням наведеного вище не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Згідно висновків Верховного Суду, які викладені в його постановах у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18, та за № 648/1102/19 від 12.02.2020року про те, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

На підтвердження витрат на правничу допомогу понесений ТОВ «Слобожанське-агро» надало до суду: копію договору про надання правової допомоги від 20 серпня 2024 року (т.1 а.с. 132), копію акту приймання-передачі послуг від 29 серпня 2024 року з переліком наданих послуг на загальну сумму 10 000,00 грн (т. 1 а.с. 134), копія довідки про отримання грошових коштів від 29 серпня 2024 року № 29-08/24 (т. 1 а.с.134).

На підтвердження витрат на правничу допомогу понесений ОСОБА_1 надані до суду: ордер на надання правничої правової допомоги 1161109 від 05 вересня 2024 року (т. 1 а.с. зворот 124); договір про надання правових юридичних послуг ПД_05 від 05 вересня 2024 року (т.1 а.с. 125-126); завдання 1 до Договору ПД_05 від 05 вересня 2024 року (т.1 а.с. 127); акт надання послуг 1_ПД_05 від 06 січня 2025 року(т.1 а.с. 124); рахунок на оплату 1_ПД_05 від 02 січня 2025 року 2025 року в сумі 15 000, 00 грн (т.1 а.с. 128).

03.07. 2025 року представник Удовицький позивача подав до суду апеляційної інстанції заяву про розподіл судових витрат в якій просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Слобожанське-Агро» судові витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 10 000,00 грн.

На підтвердження вимог надав до суду: договір про надання правничої допомоги від 30.06.2025 року, акт від 02.07.2025 року про приймання-передачі послуг до договору про надання правової допомоги від 30.06.2024, на загальну суму 10 000, 00 грн та копію довідки про отримання грошових коштів від 02.07.2025 року 02-07/25.

Частиною ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з принципів пропорційності, розумності та співмірності, з урахуванням обставин справи, а також фактичного обсягу наданих правових послуг, суд обґрунтовано зменшив розмір витрат на професійну правничу допомогу: для позивача до 3?000,00 грн, для відповідача до 5?000,00 грн.

Оскільки позовні вимоги задоволено частково у розмірі 94,0?%, судом правомірно здійснено розподіл судових витрат на правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з цим, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2?820,00 грн, а з позивача на користь відповідача 300,00 грн.

Враховуючи доведеність витрат понесених ТОВ «Слобожанське - агро» в суді апеляційної інстанції, а також виходячи з принципів пропорційності, розумності та співмірності, закріплених у пункті 6 частини третьої статті 2 ЦПК України та сформульованих у практиці Європейського суду з прав людини, розмір витрат сторін на правничу допомогу підлягає коригуванню. Тому підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Слобожанське-агро» витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 5000,00 грн.

Оскільки доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, яке є законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 30 квітня 2025 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Слобожанське-Агро» понесені витрати на правову допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 02 вересня 2025 року.

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді О.М. Курило

Н.П. Пилипчук