ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 675/1036/22

Провадження № 22-ц/820/1080/25

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Грох Л.М. (суддя-доповідач), Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,

з участю представників сторін,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Укрелітагро» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Михнівські Лани», ОСОБА_1 , третя особа Деражнянська міська рада Хмельницького району Хмельницької області, про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, скасування рішення державного реєстратора, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Укрелітагро» на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області в складі судді Янішевської О.С. від 04 березня 2025 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

У липні 2022 року ТОВ «Компанія «Укрелітагро», звертаючись в суд з цим позовом до відповідачів, вказувало, що між ОСОБА_1 та ТОВ «Компанія «Укрелітагро» 04 лютого 2008 року був укладений договір оренди земельної ділянки площею 4,3898 га з кадастровим номером :04:016:0623 на строк 10 років, зареєстрований 01 квітня 2010 року в РВ ХРФ ДП «ЦДЗК» за № 21. Відповідно до ч.2 ст.125 ЗК України та ч. 3 ст. 640 ЦК України в редакції, чинній на час укладення цього договору, право на оренду земельної ділянки у орендаря виникало з моменту державної реєстрації договору оренди, тобто з 01 квітня 2010 року, а тому правовідносини щодо передачі в оренду земельної ділянки тривали до 01 квітня 2020 року.

У подальшому між ТОВ «Компанія «Укрелітагро» та ОСОБА_1 07.07.2017 року була укладена додаткова угода до договору оренди земельної ділянки від 04.02.2008 року, на підставі якої державним реєстратором Славутської РДА за ТОВ «Компанія «Укрелітагро» зареєстровано право оренди землі зі строком дії до 07 липня 2030 року з правом пролонгації. При цьому у позивача не було змоги зареєструвати зазначену додаткову угоду відразу після підписання, оскільки 03 вересня 2018 року до ТОВ «Компанія «Укрелітагро» надійшов письмовий лист від ТОВ «Михнівські Лани» № МЛ-12/18 щодо перенесення окремих меж земельних ділянок на місцевість. 10.09.2018 року позивачу стало відомо з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що має місце подвійна державна реєстрація права оренди щодо цієї земельної ділянки, орендарем якої вже виступає ТОВ «Компанія «Укрелітагро», у зв`язку з чим ТОВ «Компанія «Укрелітагро» звернулося до Ізяславського районного суду за захистом своїх порушених прав.

Рішенням Ізяславського райсуду Хмельницької області від 08.11.2019 року в справі №675/959/19 задоволено позов ТОВ «Компанія «Укрелітагро», визнано недійсним договір оренди земельної ділянки площею 4,3898 га з кадастровим номером :04:016:0623, укладений 17 січня 2018 року між ОСОБА_1 і ТОВ «Михнівські Лани» та зареєстрований комунальним підприємством «Чемеровецьке бюро нерухомості» на підставі рішення про державну реєстрацію від 06.07.2018 року, індексний номер 41931800.

Водночас 01.03.2021 року позивачу стало відомо, що на підставі наказу Міністерства юстиції України № 687/5 від 23.02.2021 року зареєстровано право оренди ТОВ «Михнівські Лани» на земельну ділянку площею 4,3898 га з кадастровим номером :04:016:0623 на підставі договору оренди землі, укладеного між ТОВ «Михнівські Лани» та ОСОБА_1 18 березня 2020 року строком на 10 років, до 18.03.2030 року з правом пролонгації. Цей договір між ТОВ «Михнівські Лани» та ОСОБА_1 укладено під час дії договору оренди цієї земельної ділянки, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Компанія «Укрелітагро» 04 лютого 2008 року.

За наведеного позивач просив визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 4,3898 га з кадастровим номером :04:016:0623, укладений між ОСОБА_1 і ТОВ «Михнівські Лани» 18 березня 2020 року, скасувати рішення державного реєстратора Волоськівської сільської ради Деражнянського району Хмельницької області, правонаступником якої є Деражнянська міська рада Хмельницького району Хмельницької області, ОСОБА_2 від 23 березня 2020 року індексний номер 51737315 та припинити речове право оренди ТОВ «Михнівські Лани» щодо земельної ділянки площею 4,3898 га з кадастровим номером :04:016:0623.

Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 04 березня 2025 року в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Укрелітагро» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Михнівські Лани», ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Деражнянська міська рада Хмельницького району Хмельницької області про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, скасування рішення державного реєстратора - відмовлено.

Стягнуто з ТОВ «Компанія «Укрелітагро» на користь ТОВ «Михнівські Лани» 30000 грн. понесених судових витрат на правничу допомогу.

В апеляційній скарзі ТОВ «Компанія «Укрелітагро» просить рішення суду скасувати як незаконне та задовольнити позов. На думку апелянта, суд першої інстанціїх неповно з`ясував обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права, а зроблені ним висновки не відповідають обставинам справи. Судом не враховано, що правовідносини з приводу передачі в оренду спірної земельної ділянки виникли між позивачем та ОСОБА_1 з моменту державної реєстрації договору оренди землі від 04.02.2008 року, тобто, з 01.04.2010 року, і тривали до 01 квітня 2020 року.

17.07.2017 року ОСОБА_1 і ТОВ «Компанія «Укрелітагро» уклали додаткову угоду до договору оренди землі від 04.02.2008 року, відповідно до якої договір оренди діє до 07.07.2030 року. Суд не врахував, що позивач об`єктивно не мав змоги зареєструвати своє право оренди на підставі цієї додаткової угоди від 17.07.2017 року.

Так, вже 17.01.2018 року ТОВ «Михнівські лани» та ОСОБА_1 уклали перший спірний договір оренди землі щодо цієї ж ділянки, право оренди було зареєстровано 04.07.2018 року одночасно із державною реєстрацією права власності ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії РІ №819933. Тобто, після укладення додаткової угоди 07.07.2017 року і до 04.07.2018 року ТОВ «Компанія «Укрелітагро» не могла реально зареєструвати за собою право оренди за вказаних обставин.

Крім того, впродовж 2018-2020 років тривав судовий спір у справі №675/959/19, а рішення суду набрало чинності лише 06.03.2020 року. ТОВ «Михнівські лани» 19.03.2020 року подало додаткову угоду від 17.03.2020 року на розірвання договору оренди землі від 17.01.2018 року та новий договір оренди землі від 18.03.2020 року, щодо яких було прийнято рішення державним реєстратором 23.03.2020 року відповідно об 11:28:07 та 11:30:22, виконати чинне рішення суду було неможливо. Після 23.03.2020 року ТОВ «Компанія «Укрелітагро» не могло безперешкодно здійснити державну реєстрацію права оренди за додатковою угодою від 17.07.2017 року. При цьому додаткова угода від 17.03.2020 року до договору оренди землі від 17.01.2018 року, укладена між ТОВ «Михнівські лани» та ОСОБА_1 , є нікчемною в силу ч.ч.1-2 ст. 228 ЦК України.

ТОВ «Михнівські лани» 19.03.2020 року подало договір оренди від 18.03.2020 року до державного реєстратора для реєстрації права оренди попри те, що на цей час право оренди за попереднім договором оренди між відповідачами від 17.01.2018 року не було припинено ні згідно рішення суду від 30.01.2020 року у справі №675/959/19, ні згідно додаткової угоди відповідачів від 17.03.2020 року про дострокове розірвання договору від 17.01.2018 року.

Судом не враховано, що внаслідок укладення 18.03.2020 року відповідачами спірного договору оренди землі та реєстрації права оренди ТОВ «Михнівські лани» порушено право оренди позивача, що виникло на підставі чинного договору оренди цієї ж ділянки від 04.02.2008 року з урахуванням додаткової угоди від 17.07.2017 року.

Вважає також хибним висновок суду першої інстанції про обрання ним неналежного способу захисту порушеного права. Суд помилково послався на норму ст. 33 Закону України «Про оренду землі», проте додаткова угода від 17.07.2017 року продовжила строк дії договору оренди, а не його поновлення в порядку ч.ч. 1-5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі».

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, то суд не врахував відсутність у справі відповідних актів приймання-передачі наданих послуг, зазначених як підстава платежу в платіжних інструкціях №1000 від 26.05.2023 року, №913 від 28.02.2023 року, тобто, відсутні документи, які підтверджують оплату правничих послуг саме в цій справі №675/1036/22. Крім того, судом не враховано неспівмірність заявлених витрат.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній мотивів.

Представниця ТОВ «Михнівські лани» просила відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.

Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, будучи повідомленою про розгляд справи.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так, встановлено, що 04.02.2008 року укладено договір оренди землі між ОСОБА_1 (орендодавець) та ТОВ «Компанія «Укрелітагро» (орендар), за умовами якого ОСОБА_1 передала в оренду ТОВ «Компанія «Укрелітагро» земельну ділянку площею 4,3898 га з кадастровим номером :04:016:0623, на строк 10 років. 01.04.2010 року здійснено державну реєстрацію цього договору оренди землі в Ізяславському РВ ХРФ «ЦДЗК» за №21.

07.07.2017 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Компанія «Укрелітагро» підписано додаткову угоду до договору оренди землі від 04.02.2008 року, визначено строк дії договору до 07.07.2030 року.

17.01.2018 року підписано договір оренди спірної земельної ділянки між ОСОБА_1 (орендодавець) та ТОВ «Михнівські лани» (орендар).

14.07.2018 року проведено державну реєстрацію права оренди ТОВ «Михнівські лани» на підставі договору оренди від 17.01.2018 року, одночасно проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку на підставі державного акту РІ №819933.

Рішенням Ізяславського районного суду від 30.01.2020 року у справі №675/959/19 (набрало чинності 06.03.2020 року) позов ТОВ «Компанія «Укрелітагро» задоволено, визнано недійсним договір оренди земельної ділянки площею 4,3898 га, кадастровий номер :04:016:0623, укладений 17.01.2018 року між ОСОБА_1 і ТОВ «Михнівські лани», та зареєстрований комунальним підприємством «Чемеровецьке бюро нерухомості» на підставі рішення про державну реєстрацію від 06.07.2018 року (індексний номер 41931800).

17.03.2020 року ТОВ «Михнівські лани» та ОСОБА_1 уклали додаткову угоду про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки від 17.01.2018 року, який визнано недійсним рішенням Ізяславського райсуду від 30.01.2020 року в справі №675/959/19.

На підставі поданої 19.03.2020 року ТОВ «Михнівські лани» додаткової угоди від 17.03.2020 року 23.03.2020 року державним реєстратором Волосівської сільської ради Голкою Т.І. прийнято рішення про припинення права оренди ТОВ «Михнівські лани» щодо спірної ділянки, починаючи з 19.03.2020 року.

18.03.2020 року ТОВ «Михнівські лани» (орендар) та ОСОБА_1 (орендодавець) підписали новий договір оренди спірної земельної ділянки, строком дії до 18.03.2030 року. На підставі цього договору 23.03.2020 року державним реєстратором Волосівської сільської ради Голкою Т.І. проведено державну реєстрацію права оренди ТОВ «Михнівські лани», починаючи з 19.03.2020 року.

22.04.2020 року державний реєстратор Славутської районної державної адміністрації Китюшко О.О. зареєструвала припинення права оренди за договором від 18.03.2020 року, укладеним між ТОВ «Михнівські лани» та ОСОБА_1 , на підставі рішення Ізяславського райсуду від 30.01.2020 року в справі №675/959/19, і здійснила державну реєстрацію речового права оренди за ТОВ «Компанія «Укрелітагро» на підставі додаткової угоди від 07.07.2017 року, строк дії до 07.07.2030 року, з правом пролонгації.

23.07.2020 року ТОВ «Михнівські лани» подало скаргу до Міністерства юстиції України про скасування вищевказаних рішень державного реєстратора Славутської РДА Китюшко О.О. як незаконних.

23.02.2021 року наказом Мінюсту України № 687/5 від 23.02.2021 року скарга ТОВ «Михнівські Лани» від 23.07.2020 року № 1659/2407/20 задоволена, скасовано рішення від 22.04.2020 року № 52031038, 52031158, прийняті державним реєстратором Славутської районної державної адміністрації Хмельницької області Китюшко О.О.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірний договір оренди землі від 18.03.2020 року укладений відповідачами в період дії договору оренди цієї ж земельної ділянки від 04.02.2008 року, укладеного між позивачем та ОСОБА_1 , відтак цей договір оренди землі та реєстрація права оренди ТОВ «Михнівські лани» порушує право оренди позивача. При цьому суд не взяв до уваги укладену між позивачем та ОСОБА_1 додаткову угоду від 07.07.2017 року до договору оренди від 04.02.2008 року, що продовжувала строк дії договору до 07.07.2030 року, оскільки позивач не зареєстрував своє право оренди на підставі цієї угоди. Строк договору оренди позивача сплинув 01.04.2020 року, водночас визнання недійсним укладеного відповідачами договору оренди, не зумовлює автоматичне поновлення переважного права позивача на поновлення договору оренди, що свідчить про обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав, і з цих підстав позов не підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги про помилковість цих висновків суду, неврахування наявного в позивача права оренди спірної ділянки на підставі додаткової угоди від 07.07.2017 року, є безпідставними.

Так, згідно з ч.ч.1, 4 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.1 ст. 203 ЦК ).

За статтями 6, 627 ЦК України, що визначають принцип свободи договору, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частин 1-2 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Відносини у сфері найму (оренди) земельної ділянки регулюються ЦК України, ЗК України, Законом № 161-XIV «Про оренду землі», іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Згідно з ч.1 ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Аналогічну норму містить стаття 1 Закону № 161-XIV.

Відповідно до статті 13 Закону № 161-XIV договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Суд першої інстанції правильно констатував, що згідно з ч.2 ст.124 ЗК України (в редакції, чинній на час підписання позивачем та ОСОБА_1 договору оренди землі від 04.02.2008 року), передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

За змістом ч.2 ст. 125 ЗК України (в тій же редакції) право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону (ч.2 ст. 126 ЗК).

Аналогічні норми в редакції на 04.02.2008 року містили статті 18, 20 Закону № 161-XIV - договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації; укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації; державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом.

Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 15.01.2020 року (справа № 322/1178/17), оскільки моменти укладення договору та набрання ним чинності збігаються (частина друга статті 631 ЦК України), то моментом укладення договору оренди земельної ділянки на час дії відповідної редакції частини 3 статті 640 ЦК України є саме його державна реєстрація, якщо сторони договору не передбачили у договорі інше, відповідно до частини третьої статті 631 ЦК України.

Відтак суд першої інстанції правильно виходив з того, що договір оренди землі, укладений між позивачем та ОСОБА_1 04.02.2008 року, що був зареєстрований у встановленому порядку 01.04.2010 року, діяв до 01.04.2020 року.

Водночас суд обґрунтовано не взяв до уваги укладену між позивачем та ОСОБА_1 додаткову угоду від 07.07.2017 року до договору оренди від 04.02.2008 року, що продовжувала строк дії договору до 07.07.2030 року, оскільки позивач не зареєстрував своє право оренди на підставі цієї угоди.

Так, на час укладення цієї додаткової угоди від 07.07.2017 року стаття 6 Закону № 161-XIV передбачала, що орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до статті 17 Закону № 161-XIV у тій же редакції об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.

Водночас згідно з статтею 125 ЗК України в редакції Закону № 1066-VI від 05.03.2009 року право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (ст. 126 ЗК України ).

Отже, позивач не набув право оренди земельної ділянки до 07.07.2030 року на підставі додаткової угоди від 07.07.2017 року до договору оренди землі від 04.02.2008 року, оскільки не була проведена державна реєстрація цього права у встановленому порядку.

Посилання апелянта на наявність перешкод у реєстрації права оренди на підставі додаткової угоди від 07.07.2017 року є безпідставним, оскільки об`єктивно у справі відсутні дані про те, що орендодавиця ОСОБА_1 , підписавши додаткову угоду від 07.07.2017 року до договору оренди землі від 04.02.2008 року, відмовлялася одночасно зареєструвати своє право власності на цю ділянку в Державному реєстрі речових прав, тим самим перешкоджаючи орендарю в реєстрації права оренди.

У зв`язку з цим не має істотного значення подальше укладення 17.01.2018 року відповідачами договору оренди землі та реєстрація права оренди ТОВ «Михнівські лани» щодо цієї ж ділянки, судовий спір тощо, оскільки до цієї дати у позивача не було об`єктивних перешкод у реєстрації права оренди.

Доводи апеляційної скарги про помилкове неврахування цієї додаткової угоди про продовження строку дії договору оренди позивача є безпідставними.

Відтак суд першої інстанції правильно констатував, що оспорюваний договір оренди землі між ТОВ «Михнівські лани» та ОСОБА_1 від 18.03.2020 року, був укладений в період дії чинного договору оренди цієї ж ділянки від 04.02.2008 року, укладеного між ТОВ «Компанія «Укрелітагро» та ОСОБА_1 , що діяв до 01.04.2020 року.

Разом з тим, на час пред`явлення позивачем цього позову та вирішення судом вказаного спору позивач не володів правом оренди щодо земельної ділянки ОСОБА_1 площею 4,3898 га з кадастровим номером :04:016:0623, це право припинилося 01.04.2020 року із закінченням строку дії договору оренди землі від 04.02.2008 року.

Водночас згідно з ч.1 ст. 33 Закону № 161-XIV, чинній на 01.04.2020 року, по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. У разі смерті орендодавця до спливу строку дії договору оренди землі орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це спадкоємця земельної ділянки протягом місяця з дня, коли йому стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності).

Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку.

Суд обґрунтовано послався на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 01.04.2020 року (справа № 610/1030/18), за якою якщо особа, якій належить право оренди земельної ділянки (первинний орендар) за законодавством, що було чинним до 1 січня 2013 року, після настання цієї дати не зареєструвала її право в у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, то укладення наступного договору оренди того ж майна під час дії первинного договору оренди може порушити відповідне право первинного орендаря у разі, коли на підставі наступного договору оренди відповідна земельна ділянка передана у користування наступному орендареві, а право останнього - зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. У такому випадку суд може захистити право первинного орендаря тоді, коли на підставі відповідного судового рішення цей орендар зможе зареєструвати його право оренди у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Проте, означену можливість первинний орендар матиме тільки тоді, коли на момент набрання судовим рішенням про задоволення відповідного позову законної сили цей орендар матиме чинне право оренди, зокрема, якщо не спливе строк оренди чи буде поновленим первинний договір оренди. В іншому випадку в позові про визнання недійсним договору оренди та скасування рішення про державну реєстрацію права оренди слід відмовити.

Задля дотримання балансу між правами та законними інтересами власника та користувача (орендодавця та орендаря) законодавець передбачив, що власник-орендодавець захищений правом вибору, здавати або не здавати своє майно в оренду, та правом змінювати умови договору при його переукладенні на новий строк; орендар, який належно виконував свої обов`язки за договором оренди, захищений тим, що за прийнятності для нього нових умов, саме він має переважне право укладення нового договору перед будь-якими іншими особами (постанова Верховного Суду 18 січня 2018 року у справі № 910/12017/17).

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 12.04.2024 року в справі № 131/970/23, належним способом захисту прав первинного орендаря є вимоги про визнання переважного права на укладення договору оренди землі на новий строк шляхом визнання укладеною додаткової угоди до нього та про визнання відсутнім права оренди наступного орендаря.

З врахуванням наведеного обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про обрання позивачем неналежного способу захисту свого права, що є підставою для відмови у позові.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують цих висновків суду по суті спору.

Рішення суду в цій частині ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Обговорюючи доводи апеляційної скарги щодо безпідставного стягнення з позивача судових витрат на користь відповідача, апеляційний суд бере до уваги таке.

Відповідно до ст.ст. 15, 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

За ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру».

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції ТОВ «Михнівські лани» надано договір від 22.04.2020 року, укладений між ТОВ «Михнівські лани» та Адвокатським об`єднанням «Кравченко і партнери», за умовами якого замовнику надаються юридичні послуги з представництва й ого інтересів в усіх підприємствах, установах, організаціях, в т.ч. судах, правоохоронних органах та органах виконавчої влади.

Відповідно до п. 4.1 договору оплата послуг виконавця за цим договором проводиться в порядку, визначеному в Додатку №1 до договору.

Згідно з п. 1.1. додатку №1 до договору № 0122/0420 від 22.04.2020 року, виходячи із фактично наданих обсягів робіт, оплата послуг виконавця здійснюється замовником протягом п`яти робочих днів з моменту отримання відповідного Акту наданих послуг.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу подано копії платіжних інструкцій № 913 від 28.02.2023 року та № 1000 від 26.05.2023 року, із зазначенням призначення платежу «оплата згідно акту №0016-0122/0420 від 17.02.2023 року», «оплата згідно акту №0017-0122/0420 від 13.04.2023 року відповідно. Проте ТОВ «Михнівські лани» не надано зазначені акти наданих послуг.

Однак з врахуванням змісту договору № 0122/0420 від 22.04.2020 року, який за суттю є генеральним договором про надання правничої допомоги (не в конкретній судовій справі № 675/1036/22), ненадання передбачених договором актів наданих послуг, що зазначені в платіжних інструкціях, виключає можливість встановлення розміру витрат, які сторона сплатила АО «Кравченко і партнери» у зв`язку з розглядом саме цієї справи.

Суд першої інстанції не врахував ці обставини, помилково взяв до уваги на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу в цій справі акт звіряння наданих послуг від 02.06.2023 року (а.с. 200-210, том 1), хоча його складання не передбачено договором № 0122/0420 від 22.04.2020 року.

В свою чергу апеляційний суд констатує, що за відсутності у справі актів №0016-0122/0420 від 17.02.2023 року, №0017-0122/0420 від 13.04.2023 року, які вказані підставою платежів у платіжних інструкціях №913 від 28.02.2023 року, №1000 від 26.05.2023 року на загальну суму 30000 грн., не є доведеним понесення цих витрат Товариством «Михнівські лани» саме за надану правничу допомогу в цій справі.

Суд першої інстанції не врахував умови договору про надання правничої допомоги, не дав належної оцінки представленим доказам і дійшов помилкового висновку про доведеність понесення витрат на правничу допомогу ТОВ «Михнівські лани» у заявленому розмірі.

За наведеного рішення суду в частині стягнення витрат на правничу допомогу на правничу допомогу слід скасувати, в решті - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Укрелітагро» задовольнити частково.

Рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 04 березня 2025 року в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Укрелітагро» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Михнівські Лани» 30000 грн. понесених витрат на правничу допомогу скасувати.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 29 серпня 2025 року.

Судді Л.М. Грох

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк