Справа №487/4466/25
Провадження №4-с/487/22/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.09.2025 Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді Афоніної С.М., за участю секретаря судового засідання Щербатюк М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Миколаєві скаргу ОСОБА_1 про визнання неправомірними дії та бездіяльність державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Монець С.М., О.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду із скаргою про визнання неправомірними дії і бездіяльність державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та зобов`язання вчинити дії щодо вилучення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису: Тип: обтяження: арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження:10453493 зареєстровано 05.11.2010 за №11447315 реєстратором Миколаївська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, підстава обтяження: постанова про відкриття виконавчого провадження 223461181 від 04.11.2010 Заводський ВДВС ММУЮ, об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно, власник: ОСОБА_1 , обтяжувач: Заводський відділ державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції та вилучення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису: номер запису про обтяження 13493633, дата державної реєстрації 29.02.2016, підстава для державної реєстрації: постанова про арешт про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження серія та номер 45696866 виданий 29.02.2016, видавець Заводський відділ державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області, вид обтяження арешт нерухомого майна, обтяжувача - Заводський відділ державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції код ЄДРПО 34993162, орган державної влади, особа майно/права якої обтяжуються ОСОБА_2 .

Обґрунтовуючи вимоги скарги зазначив, що ОСОБА_1 056.06.2025 звернувся до виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про скасування постанови від 04.11.2010 про накладення арешту на майно боржника у ВП №22346181 посилаючись на те, що вказане виконавче провадження було відкрите 04.11.2010 з примусового виконання виконавчого листа №2-1312, виданого Заводським районним судом м. Миколаєва 27.02.2007 про стягнення з ОСОБА_1 та ТОВ «Теко-Миколаїв» в солідарному порядку на користь АКБ «Укрсоцбанк» в особі Миколаївської філії заборгованість в сумі 182563,15 грн., держмита в сумі 1700 грн. та витрати на ІТЗ в сумі 30 грн. та одночасно державним виконавцем було накладено арешт на майно боржника. Виконавче провадження знищено за закінченням строків зберігання. Крім того, ОСОБА_1 просив про скасування постанови від 29.02.2016 про накладення арешту на майно боржника у ВП №45696866, яке було відкрите з примусового виконання виконавчого листа №2-1312, виданого Заводським районним судом м. Миколаєва 27.02.2007 про стягнення з ОСОБА_1 та ТОВ «Теко-Миколаїв» в солідарному порядку на користь АКБ «Укрсоцбанк» в особі Миколаївської філії заборгованість в сумі 182563,15 грн., держмита в сумі 1700 грн. та витрати на ІТЗ в сумі 30 грн.

30.07.2017 державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого листа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» та в подальшому виконавче провадження знищено за закінченням строків зберігання.

Згідно відповіді Заводського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 19.06.2025 ОСОБА_1 було відмовлено у знятті арешту з майна посилаючись на те, що виконавчий лист було повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» через відсутність у боржника майна на яке може бути звернуто стягнення, тому завершення виконавчого провадження з вказаних обставин не передбачає зняття арешту з майна боржника, оскілки підстави для зняття арешту передбачені ст.. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Вважає, що відмова про зняття арешту майна є неправомірною, оскільки арешт на нерухоме майно ОСОБА_1 було накладено державним виконавцем в межах виконавчого провадження з метою забезпечення виконання судового рішення, в подальшому виконавчий лист було повернуто стягувану, відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчих документів є стадією завершення виконавчого провадження. За змістом ст.. 50 ч.1 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження арешт накладений на майно боржника знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення. На теперішній час судові рішення про стягнення боргу з ОСОБА_1 повторно до примусового виконання не пред`являлися, жодних відкритих виконавчих проваджень з їх примусового виконання немає.

Ухвалою від 07.07.2025 скаргу прийнято до провадження.

09.07.2025 надійшло клопотання державного виконавця про відкладення розгляду справи.

05.09.2025 адвокат Монець С.М. подав до суду заяву про розгляд скарги за його відсутністю, вимоги скарги підтримав, просив про їх задоволення.

05.09.2025 надійшло клопотання державного виконавця про відкладення розгляду справи.

05.09.2025 до суду від державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Буділовської О. надійшов відзив на скаргу в якому просила в задоволенні скарги відмовити посилаючись на те, що згідно даних АСВП, на примусовому виконанні неодноразово перебував виконавчий лист №2-1312/2007, виданий 27.07.2007 Заводським районним судом м. Миколаєва 27.02.2007 про стягнення з ОСОБА_1 та ТОВ «Теко-Миколаїв» в солідарному порядку на користь АКБ «Укрсоцбанк» в особі Миколаївської філії заборгованість в сумі 182563,15 грн., держмита в сумі 1700 грн. та витрати на ІТЗ в сумі 30 грн. В ході примусового виконання було накладено арешт на майно боржника ОСОБА_1 та відомості внесені до Державного реєстру речових прав, номер обтяження 13493633 у ВП №45696866 та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, номер запису обтяження 10453493 у ВП№22346181. 30.03.2017 постановою було повернуто стягувачу виконавчий лист на підставі п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» через відсутність у боржника майна на яке може бути звернуто стягнення, тому завершення виконавчого провадження з вказаних обставин не передбачає зняття арешту з майна боржника, оскільки наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа врегульовані ст.. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у тому числі підстави для зняття арешту з майна боржника. Більш детальну інформацію надати не можливо через передачу виконавчого провадження до архіву та знищення, у зв`язку із закінчення строку зберігання. Також підстави для зняття арешту з майна врегульовані ст.. 59 Закону України «Про виконавче провадження». При цьому, ОСОБА_1 не надав будь-яких доказів щодо виконання рішення суду. Станом на 05.09.2025 підстав для винесення постави для зняття арешту з майна боржника та припинення обтяження нерухомого майна боржника не встановлено.

Також просила розглянути скаргу без участі представника Заводського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)

Відповідно до ст. 450 ЦПК України неявка сторін, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду скарги, не перешкоджає її розгляду.

Суд, дослідивши матеріали скарги та цивільної справи №2-1312/2007, приходить до наступного:

Згідно ч.1 ст. 449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення її права або свобод.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Положеннями частини другої статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 31.05.2007 у справі №2-1312/2007 стягнуто з ОСОБА_1 та ТОВ «Теко-Миколаїв» в солідарному порядку на користь АКБ «Укрсоцбанк» в особі Миколаївської філії заборгованість в сумі 182563,15 грн., держмита в сумі 1700 грн. та витрати на ІТЗ в сумі 30 грн. Рішення набрало законної сили та підлягає виконанню.

Виконавчі листи №2-1312/2007 з примусового виконання рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 31.05.2007 перебували на примусовому виконанні у Заводському ВДВС, згідно даних АСВП, що підтверджується листом головного державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)

В ході примусового виконання було накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_1 та оголошена заборона на його відчуження відомості внесені до Державного реєстру речових прав, номер обтяження 13493633 у ВП №45696866 на підставі постанови від 29.02.2016 державного виконавця Заводського ВДВС Миколаївського міського управління юстиції Буділовської О.О. та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, номер запису обтяження 10453493 у ВП№22346181, на підставі постанови від 04.11.2010 державного виконавця Заводського ВДВС Миколаївського міського управління юстиції Чигирик І.Г., що підтверджується Інформацією про державний реєстр прав на нерухоме майно станом на 13.02.2025.

30.03.2017 постановою державного виконавця було повернуто стягувачу виконавчий лист на підставі п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» через відсутність у боржника майна на яке може бути звернуто стягнення.

05.06.2025 боржник ОСОБА_1 звернувся до Заводського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з його майна.

Проте, на вказану заяву Заводським відділом державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 18.06.2025 надано відповідь, що згідно даних АСВП, на примусовому виконанні неодноразово перебував виконавчий лист №2-1312/2007, виданий 27.07.2007 Заводським районним судом м. Миколаєва 27.02.2007 про стягнення з ОСОБА_1 та ТОВ «Теко-Миколаїв» в солідарному порядку на користь АКБ «Укрсоцбанк» в особі Миколаївської філії заборгованість в сумі 182563,15 грн., держмита в сумі 1700 грн. та витрати на ІТЗ в сумі 30 грн. В ході примусового виконання було накладено арешт на майно боржника ОСОБА_1 та відомості внесені до Державного реєстру речових прав, номер обтяження 13493633 у ВП №45696866 та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, номер запису обтяження 10453493 у ВП№22346181. 30.03.2017 постановою було повернуто стягувачу виконавчий лист на підставі п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» через відсутність у боржника майна на яке може бути звернуто стягнення, тому завершення виконавчого провадження з вказаних обставин не передбачає зняття арешту з майна боржника, згідно ст.. 59 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі провадження знищені за закінченням строку зберігання,

Скаржник вважає, що Заводським ВДВС Миколаївського міського управління юстиції правонаступником якого є Заводський відділ державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не було виконано вимоги діючого законодавства та не було реально вжито заходів по зняттю арешту та обтяження по закінченню виконавчого провадження.

Згідно із положеннями статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Схожі за змістом положенням містились у статті 25 цього ж Закону у редакції, чинній на час накладення арешту на майно боржника.

Відповідно до положень частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

Відповідно до частини 1 статті 40 Закону безумовним наслідком закінчення виконавчого провадження є зняття арешту, накладеного на майно (кошти) боржника, а виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином, зняття арешту з майна боржника передбачено як наслідок закінчення виконавчого провадження.

Також згідно із пунктом 16 Інструкції з організації примусового виконання рішень, що затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012року за № 489/20802, (далі Інструкція) постанова про зняття арешту з майна боржника або скасування інших заходів примусового виконання рішення без винесення постанови про відкриття чи відновлення виконавчого провадження виноситься державним виконавцем органу державної виконавчої служби або приватним виконавцем, яким виконавчий документ повернуто стягувачу, за заявою боржника у разі, якщо, зокрема: при повторному пред`явленні такого виконавчого документа до примусового виконання виконавче провадження за таким виконавчим документом закінчено на підставі частини першої статті 39 Закону, а також за умови сплати боржником витрат виконавчого провадження, здійснених під час виконавчого провадження, у якому виконавчий документ повернуто стягувану (крім випадків, коли виконавчий документ повернуто приватним виконавцем, діяльність якого припинена; після повернення виконавчого документа стягувачу на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця надійшла сума коштів для задоволення вимог стягувача, виконання постанов про стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та за умови, що такий виконавчий документ повторно на виконання не пред`явлено; після повернення виконавчого документа стягувану наявні обставини, визначені частиною першою статті 39Закону (крім випадків, коли виконавчий документ перебуває на примусовому виконанні), а також за умови сплати боржником витрат виконавчого провадження, здійснених під час виконавчого провадження, у якому виконавчий документ повернуто стягувану (крім випадків, коли виконавчий документ повернуто приватним виконавцем, діяльність якого припинена), та виконавчого збору, який підлягав стягненню у цьому виконавчому провадженні (крім випадків, коли відповідно до статті 27 Закону виконавчий збір стягненню не підлягає).

У даній справі, спір виник з приводу відмови посадових осіб є Заводського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у знятті арешту з майна ОСОБА_1 після повернення виконавчого документа стягувачу, за яким цей арешт було накладено, та за відсутності відкритого виконавчого провадження.

Суд враховує, що застосування державними виконавцями наданого їм широкого кола повноважень та законодавчо визначених механізмів, спрямованих на виконання судових рішень, входить до їх обов`язків, визначених статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», щодо вжиття передбачених цим Законом заходів для неупередженого, ефективного, своєчасного і повного вчинення виконавчих дій.

Аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Водночас суд вважає неможливим збереження арешту майна особи, що був накладений у 2010 році та у 2016 році, тобто більше 15 років тому, за відсутності починаючи з 30.03.2017 відкритих виконавчих проваджень, боржником у яких є ОСОБА_1 .

Наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном (Постанова Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 2/0301/806/11, провадження № 61-3814св22) .

Крім того суд враховує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Відповідно до частини другої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що не вжиття Заводським відділом державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) заходів щодо зняття арешту з майна ОСОБА_1 є протиправною бездіяльністю, а тому порушене право скаржника підлягає захисту.

Керуючись ст.ст. 447-452 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 про визнання неправомірними дії та бездіяльність державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати неправомірними дії та бездіяльність Заводського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо не зняття арешту та заборони на його відчуження за постановою від 29.02.2016 державного виконавця Заводського ВДВС Миколаївського міського управління юстиції у виконавчому провадженні №45696866 та постановою від 04.11.2010 державного виконавця Заводського ВДВС Миколаївського міського управління юстиції у виконавчому провадженні №223461181.

Зобов`язати Заводський відділ державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт з всього майна ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), реєстраційний номер обтяження: 10453493 зареєстровано 05.11.2010 за №11447315 реєстратором Миколаївська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, підстава обтяження: постанова про відкриття виконавчого провадження 223461181 від 04.11.2010 Заводський ВДВС ММУЮ, об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно, власник: ОСОБА_1 , обтяжувач: Заводський відділ державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції та вилучити запис з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Зобов`язати Заводський відділ державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт та заборону на відчуження з всього майна ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), номер запису про обтяження 13493633, дата державної реєстрації 29.02.2016, підстава для державної реєстрації: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження серія та номер 45696866 виданий 29.02.2016, видавець Заводський відділ державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області, вид обтяження арешт нерухомого майна, обтяжувач - Заводський відділ державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції код ЄДРПО 34993162, орган державної влади, особа майно/права якої обтяжуються ОСОБА_2 та вилучити запис з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя С.М. Афоніна