справа № 278/2696/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2025 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Віктора Мокрецького, за участю секретаря Анастасії Юзюк, розглянув цивільну справу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ ІЗ ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (далі ТзОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 та просило стягнути із останньої заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 41 900 грн.

У обґрунтування заявленого ТзОВ «ФК «ЄАПБ» повідомило, що у червні 2023 року між первісним кредитором Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» (далі ТзОВ «МІЛОАН») та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 5321809 на підставі якого відповідачка отримала грошові кошти. У подальшому право вимоги за цим договором перейшло до позивач. Однак, ОСОБА_1 належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання по поверненню кредиту в зв`язку із чим виникла вищевказана заборгованість, яку позивач просить стягнути в межах цього провадження.

Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання і без фіксації його перебігу. Заперечень щодо такого порядку від учасників не надходило і судом не встановлено.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 заперечила проти задоволення цього позову в повному обсязі. Свою позицію відповідачка обґрунтувала тим, що по-перше, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту перерахування ОСОБА_1 первісним кредитором коштів на виконання умов вищевказаного договору. По-друге, ТзОВ «ФК «ЄАПБ» не надало будь-яких документів за допомогою яких можливо було б пересвідчитися у обґрунтованості вищевказаної заборгованості. По-третє, надані стороною позивача докази на підтвердження факту отримання ним права вимоги до відповідачки за вказаним кредитним договором не є належними, оскільки із них неможливо встановити факт переходу такого права вимоги. Окрім цього, позивач після укладення відповідного договору факторингу не повідомив ОСОБА_1 про перехід до нього права вимоги та не звернувся до неї із вимогою про дострокове повернення боргу.

Правом на подання відповіді на відзив позивач не скористався.

Дослідивши матеріали справи судом установлені наступні фактичні обставини та відповідно ним правовідносини.

09 червня 2023 року між ТзОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 укладений договір про споживчий кредит № 5321809 (далі Договір) за умовами якого остання отримала кредит в сумі 10 000 грн (п. 1.2 Договору) строком на 105 днів, тобто до 22 вересня 2023 року (п. 1.3 1.3.2 Договору) та сплатою процентів у пільговий період (з 09 червня 2023 року по 24 червня 2023 року) в розмірі 2% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом та у поточний період (з 24 червня 2023 року по 22 вересня 2023 року) в розмірі 3% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п. 1.5.2 та 1.5.3 Договору). Окрім цього за надання кредиту п. 1.5.1 Договору передбачена сплата комісії в сумі 1 900 грн. Також за правилами п. 2.1 Договору кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти НОМЕР_1 . Поміж іншого, п. 6.1 Договору вказано, що він укладається в електронній формі (а.с. 4-9). Зазначений договір підписаний відповідачкою одноразовим ідентифікатором «V33351» 09 червня 2023 року об 19 годині 14 хвилин (а.с. 4).

27 жовтня 2023 року між ТзОВ «МІЛОАН» та ТзОВ «ФК «ЄАПБ» укладений договір факторингу № 27102023/1 за умовами п. 1.2 якого перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржника відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку № 2 після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтвердження переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору (а.с. 11-13).

Того ж дня між сторонами вказаного правочину підписаний та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників № 1 за договором факторингу № 27102023/1 від 27 жовтня 2023 року (а.с. 14).

Відповідно до витягу з реєстру боржників № 1 до вказаного договору факторингу, що засвідчений виключно підписом та печаткою позивача, останній мав набути право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 5321809 на загальну суму заборгованості 41 900 грн (а.с. 15).

Відповідно до здійсненого позивачем розрахунку сума заборгованості відповідачки складає 41 900 грн із яких 10 000 грн заборгованість за тілом кредиту, 30 000 грн заборгованість за процентами та 1 900 грн заборгованість за комісією (а.с. 16).

Нормами законодавства вказані правовідносини врегульовані наступним чином.

За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Приписи ч. 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умовами, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із частиною першою та другою ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до частини першої ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмові формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію".

Згідно з пунктом 6 частини першої ст.3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" унормовує, що одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта ст.11 Закону України "Про електронну комерцію").

Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилами ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Частиною першою ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Частина друга ст. 1081 ЦК України визначає, що грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу.

Згідно з положеннями ст.1084 ЦК України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання не сприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Проаналізувавши фактичні обставини справи у сукупності із нормами законодавства, якими врегульовані зазначені правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Так, судом установлено і сторонами не оспорювалося, що 09 червня 2021 року між ТзОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 укладений договір про споживчий кредит № 5321809.

Разом із тим, твердження відповідача стосовно того, що матеріали справи не містять у собі доказів того, що ТзОВ «МІЛОАН» перерахувало їй кошти на виконання умов зазначеного кредитного договору суд до уваги не приймає, оскільки ОСОБА_1 не доведений факт невиконання її первісним кредитором умов зазначеного договору. Зокрема, відповідачкою не надано відомостей стосовно того, що на її рахунок, вказаний у цьому договорі, ТзОВ «МІЛОАН» не перераховувалися грошові кошти, хоча відповідачка, як власниця такого рахунку, необмежена в отриманні виписки із нього.

Водночас, суд критично ставиться до наданого позивачем витягу із реєстру боржників за договором факторингу № 27102023/1 від 27 жовтня 2023 року з огляду на наступне.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

За правилами ч.ч. 1-2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Нормою ст. 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно із положеннями ч.ч. 1-2 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Так, за відсутності належним чином засвідченої копії повного реєстру боржників за договором факторингу № 27102023/1 від 27 жовтня 2023 року, суд не може прийняти наданий позивачем витяг із нього як достовірний, оскільки він не містить підписів ані уповноваженої особи позивача, ані уповноваженої особи первісного кредитора ТзОВ «МІЛОАН», а також відтисків їх печаток. Ураховуючи наведене, неможливо беззаперечно стверджувати, що на підставі договору факторингу № 27102023/1 від 27 жовтня 2023 року позивач набув право вимоги до відповідачки саме за кредитним договором № 5321809 від 09 червня 2021 року. Причини ненадання ТзОВ «ФК «ЄАПБ» повного витягу із вказаного реєстру боржників суду невідомі, хоча останній не був жодним чином обмежений у наданні суду вищевказаного письмового доказу на стадії відкриття провадження по справі або ж на стадії її судового розгляду по суті.

Зважаючи на викладене, а також приймаючи до уваги, що відповідно до ч. 6 ст. 12 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд вимушений відмовити у задоволенні цього позову в зв`язку із не доведенням ТзОВ «ФК «ЄАПБ» достовірними доказами факту наявності у нього права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 5321809 від 09 червня 2021 року.

Ураховуючи, що суд відмовляє у задоволенні позову в зв`язку із недоведеністю позивачем наявності у нього права вимоги до відповідача за кредитним договором, то відсутня необхідність надавати подальшу оцінку решті доводів сторони відповідача.

Із огляду на результати вирішення спору, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати позивача не підлягають до відшкодування. Судові ж витрати відповідача перед судом не декларувалися.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 03 вересня 2025 року.

Суддя Віктор Мокрецький