Справа №716/913/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.09.2025 місто Заставна

Заставнівський районний суд Чернівецької області у складі:

головуючого судді Вайновської О.Є.,

секретаря судового засідання Шпаковської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника боржника ОСОБА_1 - адвоката Меленюк Олени Миколаївни про визнання судового наказу таким, що не підлягає примусовому виконанню,

ВСТАНОВИВ:

01.08.2025 заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання судового наказу виданого 12.06.2025 Заставнівським районним судом Чернівецької області про стягнення на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22.05.2025 до досягнення найстаршою дитиною повноліття, таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування заяви посилався на те, що відсутні підстави для стягнення з нього аліментів в примусовому порядку, адже він щомісячно перераховував стягувачу грошові кошти на утримання дітей і спору про розмір щомісячних платежів між ними не було. Крім того, як на підставу для визнання судового наказу таким що не підлягає виконанню, посилався на те, що на даний час стягував ухиляється від утримання дітей, витрачає аліменти не за призначенням, пиячить у зв`язку з чим діти проживають окремо від неї у тітки.

За таких обставин у стягувача не було правових підстав для звернення до суду за отриманням виконавчого документу.

В судове засідання заявник та його представник не з`явилася, остання подала до суду заяву про розгляд заяви за їх відсутності, просила задовольнити заяву в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до пункту 7 частини третьої статті 2 ЦПК України обов`язковість судового рішення є однією з основних засад цивільного судочинства.

За змістом частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

В силу статі 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб (пункт 4 частини першої статті 161 ЦПК України).

Згідно зі статтею 173 ЦПК України, суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу.

Як передбачено статтею 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Про виправлення помилки в виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу. Якщо стягнення за таким виконавчим документом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно з вирішенням вказаних питань на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом.

Із положень частини четвертої статті 15 Сімейного кодексу України (далі СК України) слідує, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

В силу статті 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з частиною першою 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Судовий наказ як особлива форма судового рішення видається судом на підставі документів, які підтверджують безспірність матеріально-правових вимог особи, що звернулася до суду з заявою про видачу судового наказу. Таке судове рішення може бути прийняте за вимогою про стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Судовий наказ є виконавчим документом.

Чинне законодавство закріплює принцип обов`язковості судового рішення, що набрало законної сили. Обов`язковість судового рішення поширюється як на осіб, які брали участь у справі, так і будь-яких інших осіб та організацій.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини право на звернення до суду було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Виконання рішення суду будь-якої інстанції необхідно розглядати як важливу частину «судового провадження» відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення у справі Hornsby v. Greece (Горнсбіпроти Греції) від 19 березня 1997 року, заява №18357/91, пункт 40).

За змістом статті 432 ЦПК України суд може визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню лише у випадку, якщо його було видано помилково або якщо у боржника повністю або частково відсутній обов`язок у зв`язку з його припиненням.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа (зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили; коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання), та матеріально-правові, до яких відносяться визначені матеріальним законом обставини, що вказують на припинення зобов`язання (зокрема: зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання).

Однією з підстав припинення зобов`язання є його належне виконання.

Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. За судовим рішенням, у тому числі за судовим наказом, кошти на утримання дітей (аліменти) можуть бути стягнуті з батька або матері дітей у частці від їх доходу або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом із яким проживає дитина.

Встановлено, що 12.06.2025 Заставнівським районним судом Чернівецької області видано судовий наказ, яким з ОСОБА_1 (боржник) стягнуто на користь ОСОБА_2 (стягувач) аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22.05.2025 до досягнення найстаршою дитиною повноліття (а.с.16).

Також встановлено, що ОСОБА_1 здійснював грошові перекази на ім`я ОСОБА_2 , що підтверджується квитанціями про перерахування коштів за період з грудня 2024 по травень 2025 на загальну суму 1100,00 євро.

Звертаючись до суду з заявою про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, боржник посилається на відсутність обов`язку зі сплати аліментів у зв`язку з його добровільним виконанням шляхом здійснення щомісячних платежів та на відсутність спору про розмір аліментів, але суд відхиляє вказані доводи з наступних підстав.

Проте, діти боржника ОСОБА_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є неповнолітніми, а отже на момент розгляду заяви боржника його обов`язок з утримання дітей не припинився і продовжує існувати до досягнення ними повноліття. А добровільна сплата аліментів на дітей у період до видачі судом судового наказу не свідчить про відсутність у боржника аліментних зобов`язань, а тому суд відхиляє цей довід боржника.

Відповідно до наявної у справі довідки територіальної громади, неповнолітні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають разом з матір`ю ОСОБА_2 ..

Достовірних і достатніх даних про те, що діти проживають окремо від матері, на користь якої стягуються аліменти на їх утримання, боржником не надано.

Додані боржником до заяви звернення до органів Нацполіції з приводу застосування стягувачем домашнього насильства до їх з боржником неповнолітніх дітей, звернення до органів опіки щодо обстеження умов проживання дітей, не впливають на обов`язок боржника утримувати дітей до досягнення повноліття.

Також слід зазначити, що не має правового значення для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню і наявність або відсутність між сторонами спору про розмір аліментів, на що посилався боржник як на підставу для задоволення заяви.

З огляду на те, що матеріально-правові та процесуально правові підстави для невиконання оспорюваного судового наказу відсутні, суд приходить до висновку, щодо безпідставності вимог ОСОБА_5 про визнання виконавчого

Керуючись ст.ст.259, 353-355, 431, 432 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви представника боржника ОСОБА_1 адвоката Меленюк Олени Миколаївни про визнання судового наказу у справі №716/913/25 від 12.06.2025 виданого Заставнівським районним судом Чернівецької області таким, що не підлягає примусовому виконанню.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена до Чернівецького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Учасник справи, якому ухвалу не було вручено в день складення її повного тексту має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу подано протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії повного тексту ухвали.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Вайновська О.Є.