ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
04 вересня 2025 року Фатівський міськрайонний суд Київської області у складі головуючого судді Самухи В.О., за участю секретаря судового засідання Беленчук Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, -
До Фастівського міськрайонного суду Київської області з використанням системи «Електронний суд» надійшла позовна заява, подана ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором в загальній сумі 50 100,82 гривень.
За змістом заявлених позовних вимог стверджується про те, що 13.09.2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» (далі, первісний кредитор) та ОСОБА_1 , як позичальником, було укладено договір про споживчий кредит (індивідуальна частина) № 3406289.
Відповідно до умов укладеного договору кредитодавець надав позичальнику кредит у сумі 4 000,00 грн., а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти на умовах та у порядку, визначені договором. Договором визначено термін повернення відповідачем кредиту та нарахованих процентів, однак у вказаний термін відповідач кредитні кошти не повернув, проценти не сплатив, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.
Договір про споживчий кредит (індивідуальна частина) № 3406289 від 13.09.2021 року підписаний ОСОБА_1 шляхом використання електронного підпису.
В подальшому, внаслідок укладення договорів факторингу, право вимоги за зазначеним вище договором про споживчий кредитспочатку перейшло до товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», а потім до позивача, товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР».
Також, 13.09.2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (далі, первісний кредитор) та ОСОБА_1 , як позичальником, було укладено договірпозики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 77536985.
Відповідно до умов укладеного договору кредитодавець надав позичальнику кредит у сумі 5 000,00 грн., а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти на умовах та у порядку, визначені договором. Договором визначено термін повернення відповідачем кредиту та нарахованих процентів, однак у вказаний термін відповідач кредитні кошти не повернув, проценти не сплатив, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.
Договір позики № 77536985 від 13.09.2021 року підписаний ОСОБА_1 шляхом використання електронного підпису.
В подальшому, внаслідок укладення договорів факторингу, право вимоги за зазначеним вище договором позики спочатку перейшло до товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», а потім до позивача, товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР».
Згідно тверджень позивача, станом на дату подання позову, загальний розмір заборгованості за кредитним договором № 3406289 від 13.09.2021 року становить 33 160,00 гривень та включає: заборгованість за тілом кредиту 4 000,00 гривень,заборгованість за відсотками 28 000,00 гривень, заборгованість за комісією 1 160 гривень.
Станом на дату подання позову, загальний розмір заборгованості за кредитним договором № 77536985 від 13.09.2021 року становить 16 940,82 гривень та включає: заборгованість за тілом кредиту 5 000,00 гривень,заборгованість за відсотками 11 940,00 гривень, 3 % річних 0,82 гривні.
Зазначені вище суми позивач просить стягнути з відповідача в примусовому порядку, а також стягнути з відповідача понесені позивачем витрати зі сплати судового збору у сумі 2 422,40 гривень та 16 000 гривень, як компенсацію витрат на професійну правничу допомогу.
Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08 липня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін спору, судове засідання призначено на 04 вересня 2025 року на 12.00 год., а також витребувано у АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК»: - інформацію, чи видавалась ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) банківська картка № НОМЕР_2 ; а також докази зарахування на банківську картку № НОМЕР_2 кредитних коштів.
На виконання ухвали суду в частині витребування доказів, витребувані докази були надані АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» повністю, а саме надано: - інформацію про те, що АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) було емітовано картку № НОМЕР_3 ; за період з 03.09.2021 по 23.09.2021 на платіжну картку № НОМЕР_3 було зараховано платежі у сумі 5 000, 00 грн. і 4 000 гривень; додатково надані ідентифікаційні дані власника картки; контактні дані.
Також, АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» надано виписку до платіжної картки № НОМЕР_3 за період з 13.09.2021 року до 23.09.2021 року.
В судове засідання представниця позивача, будучи належним чином повідомленою про час і дату проведення судового засідання, не з`явилася, в прохальній частині позову просила провести розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, у випадку неявки відповідача не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.
З урахуванням того, що судом не визнавалась обов`язковою явка представниці позивача, керуючись приписами частини 1 статті 223 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити судове засідання без участі представниці позивача.
В судове засідання відповідач, будучи належним чином повідомленим про час і дату проведення судового засідання, не з`явився, конверт з ухвалою про відкриття провадження, із судовою повісткою повернувся без вручення із зазначенням працівника поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою», про причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву не подав, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті.
Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Як передбачено п. 2 ч . 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Згідно п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення (ч. 4 ст. 130 ЦПК України).
З огляду на наведене, відповідач вважається повідомленим належним чином про час і дату проведення судового засідання, його неявка не перешкоджає розгляду справи по суті.
За згодою представниці позивача суд ухвалює рішення за правилами заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Ознайомившись зі змістом позову та дослідивши долучені до матеріалів справи докази, суд вважає встановленими наступні обставини справи.
Зокрема, судом встановлено, що 13 вересня 2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит (індивідуальна частина) № 3406289, з додатками (а. с. 13-24).
Згідно пунктів 1.2 договору сума кредиту становить 4 000 гривень, кредит наданий на строк 15 днів.
Згідно пункту 1.5.2 договору проценти за користування кредитом становлять 1 800,00 гривень, які нараховуються за ставкою 3 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.
Згідно пункту 1.6 договору, стандартна (базова) процентна ставка становить 5 %.
Також, підпунктом 2.3.1.1. договору визначено умови пролонгації строку кредитування на пільгових умовах, з яких вбачається, що позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчиняти дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту.
Умови пролонгації строку кредитування на стандартних (базових) умовах передбачені п. п. 2.3.1.2. договору, де зазначено, що позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у зазначений спосіб загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів.
Вказаний договір підписаний позичальником з використанням електронного підпису.
До матеріалів справи долучені належним чином засвідчені копії документів, що підтверджують факт надання грошових коштів в борг відповідачу у сумі 4 000 гривень.
Зокрема, для підтвердження факту надання грошових коштів в борг позивачем надано довідку товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ЕЛАЄНС» від 08.04.2024 року (а. с. 51). Обставини щодо отримання відповідачем, як позивальником, зазначеної суми коштів додатково підтверджуються наданою АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» випискою по рахунку.
Відповідач своїх зобов`язань щодо повернення тіла кредиту, сплати процентів за користування кредитом не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка згідно наданим позивачем розрахунком становить 33 160 гривень, що включає заборгованість за основною сумою боргу 4 000 гривень; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 28 000 гривень. Розрахунок виконаний станом на 18 червня 2025 року (а. с. 65).
Також, до позовної заяви долучений інший детальний розрахунок заборгованості від первісного кредитора ТОВ «МІЛОАН» (відомість про щоденні нарахування), згідно якого станом на 27 листопада 2021 року нарахована заборгованість за цим договором у сумі 18 960 гривень, що включає заборгованість за тілом кредиту 4 000 гривень, заборгованість за процентами 13 800 гривень, заборгованість за комісією 1 160 гривень (а. с. 52-53).
Відповідач обставин щодо укладення договору, погодження його умов та отримання грошових коштів в борг у сумі 4 000 гривень не заперечує.
Доказів повного чи часткового погашення заборгованості не надав, як не надав і іншого розрахунку суми заборгованості, відмінного від розрахунків позивача.
В подальшому були укладені договір факторингу № 15-12/2021-22 від 15 грудня 2021 року та договір №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продажу) прав вимоги від 10 січня 2023 року, згідно з якими право вимоги за договором про споживчий кредит № 3406289від 13.09.2021 року спочатку перейшло до товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», а згодом і до товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», позивача у справі. Додатками до договорів є акти прийому-передачі реєстру боржників та витяги з реєстру боржників(а. с. 69-73, 93-98, 74, 90, 92).
Матеріали справи не містять доказів, які б спростовували факт укладення зазначених договорів та переходу до позивача, як нового кредитора, права вимоги за договором про споживчий кредит № 3406289від 13.09.2021 року.
На підставі цих договорів до позивача, як нового кредитора, перейшло право вимоги за договором про споживчий кредит від 13 вересня 2021 року № 3406289.
Відповідач не надав заперечень щодо чинності зазначених договорів та не заперечував обставин щодо переходу права вимоги до позивача, як нового кредитора.
Також, судом встановлено, що 13 вересня 2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 77536985, з додатком № 1 (а. с. 36-37).
Сума позики 5 000 гривень, строк позики 30 днів, знижена процентна ставка 1,99 % щоденно, фіксована процентна ставка 1,99 % щоденно, процентна ставка за понадстрокове користування позикою 2,70 % щоденно.
Договір позики № 77536985 від 13.09.2021 року підписаний ОСОБА_1 шляхом використання електронного підпису.
Згідно додатку № 1 до цього договору, протягом 30 днів користування позикою проценти нараховуються за зниженою процентною ставкою 1,99 % річних (а. с. 37).
Відповідачем не надано доказів для спростування факту укладення договору позики на зазначених вище умовах.
До матеріалів справи долучені належним чином засвідчені копії документів, що підтверджують факт надання грошових коштів в борг відповідачу у сумі 5 000 гривень.
Зокрема, для підтвердження факту надання грошових коштів в борг ТОВ«1 Безпечне агентство необхідних кредитів» надано довідку товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ФІНЕКСПРЕС» від 17.03.2025 року (а. с. 54).
Також, з наданої АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» інформації вбачається, що АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) було емітовано картку № НОМЕР_3 , за період з 13.09.2021 по 23.09.2021 на платіжну картку № НОМЕР_3 було зараховано платіж у сумі 5 000 гривень, що відповідає сумі, зазначеній в договорі позики № 77536985 від 13.09.2021 року.
Відповідач факт отримання грошових коштів в борг не заперечує.
В подальшому були укладені договір факторингу № 22/02/2022 від 22 лютого 2022 року та договір №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продажу) прав вимоги від 10 січня 2023 року, згідно з якими право вимоги за договором позики № 77536985 від 13.09.2021 року спочатку перейшло до товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», а згодом і до товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», позивача у справі. Додатками до договорів є акти прийому-передачі реєстру боржників та витяги з реєстру боржників(а. с. 79-83, 93-98, 84, 91).
Матеріали справи не містять доказів, які б спростовували факт укладення зазначених договорів та переходу до позивача, як нового кредитора, права вимоги за договором позики № 77536985 від 13.09.2021 року.
До матеріалів справи долучені розрахунки заборгованості за договором позики № 77536985 від 13.09.2021 року, згідно з яким, заборгованість за договором становить16 940 гривень, з них 5 000 гривень сума позики, 11 940 гривень нараховані проценти на дату відступлення права вимоги, 0,82 гривні 3 % річних за період з 22.02.2022 року по 23.02.2022 року (а. с. а. с. 66).
Згідно розрахунку проценти нараховувались щоденно за ставкою 1,99 %, період нарахування з 13.09.2021 року до 11.01.2022 року включно, у сумі 99,50 гривень щоденно (а. с. 60-62).
З урахування встановлених вище обставин, суд вважає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню наступні правові норми.
Так, згідно приписів пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно приписів частини 1, 2, 4 статті 201 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.
Згідно приписів частини 1 статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно приписів частини 1 статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно приписів абзацу 1, 2 частини 1 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Згідно приписів частини 2 цієї статті, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Зміст процитованих вище правових норм свідчить про те, що правочин, в тому числі й договір, є законодавчо визначеною підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків.
Формою правочину є усна, або письмова, специфічним видом якої є електронна форма правочину.
При цьому,необхідною умовою для дотримання письмової, в тому числі й електронної форми правочину, є наявність підпису сторін.
Далі, згідно приписів частини 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно приписів частини 1 статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно приписів частини 2 статті 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно приписів абзацу 2 частини 2 статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно приписів частини 1 статті 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Далі, згідно приписів частини 1 статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Далі, згідно приписів частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно приписів частини 1 статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.
За змістом частини 2 статті 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики.
Згідно приписів частини 1 статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно приписів частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Далі, згідно приписів частини 1 статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно приписів частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Далі, згідно приписів частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно приписів частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно приписів частини 1 статті 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно приписів пункту 5 частини 2 статті 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі.
Далі, згідно приписів пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно приписів частини 1 статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Зміст наведених правових норм свідчить про те, що договір є підставою для виникнення прав та обов`язків, правомірність договору, як двостороннього правочину презюмується, а заміна сторони договору може бути здійснена внаслідок відступлення права вимоги, в тому числі під час укладення договору факторингу.
З урахування встановлених обставин справи та наведених вище правових норм, суд приходить до висновку, що до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», як до нового кредитора, перейшли права та обов`язки у зобов`язанні, що існує в межах кредитного договору і договору позики, і позивач має достатні підстави для стягнення на його користь заборгованості за цими договорами
При цьому, суд погоджується з доводами позивача про необхідність стягнення на його користь з відповідача заборгованості за тілом кредиту за договором про споживчий кредит (індивідуальна частина) № 3406289 від 13.09.2021 року, погоджуючись із зазначеним позивачем розміром, та заборгованості за комісією та процентами, однак вважає не вірним наданий позивачем розрахунок процентів та не погоджується з періодом нарахування процентів.
Зокрема, як слідує з умов кредитного договору про споживчий кредит № 3406289, строк кредитування 15 днів.
З наданих позивачем розрахунків заборгованості, були застосовані умови автоматичної пролонгації на 60 днів, а новими кредиторами були нараховані проценти і поза межами цього строку.
Розмір нарахованих процентів за 15 днів, визначених в договорів, як строк кредитування, становить 1800 гривень, про що зазначено в пункті 1.5.2 договору.
Що стосується подальшого нарахування процентів згідно умов пунктів 1.6, 2.3.1.2 договору за ставкою 5 % щоденно, то суд приходить до висновку, що ці проценти є мірою відповідальності згідно частини 2 статті 625 ЦК України і можуть бути нарахованими внаслідок порушення боржницею умов договору щодо своєчасного повергнення кредиту.
До правовідносин щодо нарахування процентів в період авто пролонгації не застосовуються приписи статті 1048 ЦК України.
Згідно усталеної правової позиції, нараховані ТОВ «МІЛОАН» проценти за користування кредитом в період авто пролонгації за базовою процентною ставкою є мірою відповідальності, урегульованою приписами частини 2 статті 625 ЦК України, а не статтею 1048 ЦК України.
Подібні правові висновки також викладені в Постанові Дніпровського апеляційного суду від 01 вересня 2025 року по справі № 212/2846/25.
В межах цієї цивільної справи судом не встановлено підстав для відступу від зазначених правових висновків.
Отже, проценти, що нараховані за період авто пролонгації за базовою процентною ставкою 5 % щоденно є мірою відповідальності, передбаченою частиною 2 статті 625 ЦК України.
При цьому, згідно приписів статті 13 ЦПК України, суд вирішує спір в межах заявлених позовних вимог.
Оскільки позивачем не заявлені вимоги про стягнення вказаних вище відсотків за правилами частини 2 статті 625 ЦК України, а стаття 1048 ЦК України не є застосовною до спірних правовідносин, підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні.
Таким чином, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, зокрема з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 6 960 гривень, як заборгованість за договором про споживчий кредит № 3406289 від 13.09.2021 року, що складається з: 4 000 гривень заборгованість за тілом кредиту, 1 800 гривень заборгованість за процентами, 1 160 гривень заборгованість за комісією.
Далі, аналізуючи наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за договором позики № 77536985 від 13 вересня 2021 року, суд виходить з наступного.
Суд погоджується з доводами позивача про необхідність стягнення на його користь з відповідача заборгованості за тілом кредиту та 3 % річних, визначаючи правильним наданий позивачем розрахунок щодо цих нарахувань.
При цьому відповідач правильність такого розрахунку не спростував, доказів погашення заборгованості за тілом кредиту чи сплати 3 процентів річних не надав.
Суд вважає, що позивач також має право стягнення заборгованості за процентами, однак вказує, що наданий позивачем розрахунок процентів не є правильним.
Зокрема, як зазначалось вище, за змістом договору позики № 77536985 від 13.09.2021 року строк позики 30 днів, за цей період часу застосовується знижена процентна ставка у розмірі 1,99 %.
Згідно з додатком № 1 до договору позики № 77536985 та розрахунку заборгованості за договором, з 13 вересня 2021 року до 13 жовтня 2021 року проценти нараховувались за ставкою 1,99 % у сумі 99,50 гривень щоденно (а. с. 37, 60-62).
В подальшому, з 14 жовтня 2021 до 11 січня 2022 року були нараховані проценти у сумі 99,50 гривень, за ставкою 1.99 % щоденно.
Однак, суд зазначає, що умовами договору позики не передбачені підстави для пролонгації та продовження строку користування позикою.
При цьому, згідно правової позиції, висловленої в Постанові ВПВС від 28.03.2018 року по справі № 444/9519/12, право кредитора нараховувати проценти за користування кредитом (позикою) припиняється після визначеного договором строку кредитування (строку користування позикою).
Оскільки згідно з договором позики № 77536985 від 13.09.2021 строк позики 30 днів, то проценти можуть бути нарахованим виключно у межах цього строку.
Зі змісту пункту 5.2 договору позики слідує, що позичальнику зрозумілі умови продовження строку користування позикою (пролонгація) та умови застосування авто пролонгації, що визначені Правилами надання грошових коштів у позику.
Однак, долучена до матеріалів справи редакція «Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» не підписана відповідачем, як позичальником, в тому числі й шляхом використання електронного цифрового підпису (а. с. 38-49).
Матеріали справи не містять безспірних підтверджень, що саме така редакція правил надавалась позивачу для ознайомлення чи була розміщеною на сайті первісного кредитора станом на дату укладення договору позики. Тому цей документ не може бути регулятором відносин сторін спору і встановлювати правила продовження строку користування позикою і нарахування відсотків.
За відсутності підстав для продовження строку користування коштами і нарахування процентів, проценти за користування позикою можуть бути нарахованими виключно в межах 30-денного строку.
Суд зазначає, що за користування коштами поза межами 30-денного строку, визначеного договором позики, можуть бути застосовані проценти, передбачені частиною 2 статті 625 ЦК України.
Однак, вимоги про стягнення процентів за правилами частини 2 статті 625 ЦК України заявленими не були та, відповідно, судом не розглядаються.
Тому, заборгованість за процентами становить 2 985 гривень (5 000 гривень х 1,99 % х 30 днів). Саме такий розмір процентів визначений в додатку № 1 до договору позики № 77536985 та у розрахунку позивача за перші 30 днів користування позикою (а. с. 37, 60-62).
Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, зокрема з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 7 985,82 гривень, як заборгованість за договором позики № 77536985 від 13.09.2021 року, що складається з: 5 000 гривень заборгованість за тілом кредиту, 2 985 гривень заборгованість за процентами, 0,82 гривні 3 % річних.
Загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню за двома договорами становить 14 945, 82 гривень (6 960 гривень + 7 985,82 гривні).
Далі, як слідує з тексту позовної заяви і доданих до неї документів, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь понесені ними витрати на правничу допомогу у сумі 16 000 гривень.
Обставини щодо надання правничої допомоги та розміру підтверджуються копією договором про надання правової допомоги № 01-07/2024 від 01.07.2024 року, копією заявки на надання юридичної допомоги № 940 від 01.05.2025 року, копією витягу з Акту № 10 про надання юридичної допомоги від 30.05.2025 року (а. с. 114-116, 119, 120).
Оцінюючи наявність фактичних та правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного.
Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Згідно вимог статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Аналогічні висновки наведено також в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19та від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц.
Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.
Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.
Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Керуючись критеріями принципами справедливості, співмірності та верховенства права, враховуючи складність цієї справи, її типовий характер та факт часткового задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне зменшити розмір компенсації витрат позивача за надання професійної правничої допомоги і стягнути з відповідачки 5 000 гривень.
Далі, з урахуванням того, що позовні вимоги підлягають задоволенню, суд, керуючись приписами статті 141 ЦПК України, стягує з відповідача та користь позивача понесені ним судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, оскільки позовні вимоги були задоволені на 29 % від первинно заявлених, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 702,49 гривні.
Враховуючи наведене вище, керуючись приписами статті 11, 16, 201, 204, 205, 207, 610, 611, 626, 629, 638, 640, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України, статті 4, 12, 81, 141, 263-265, 280-282, 354 ЦПК України, -
Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за договором про споживчий кредит від 13 вересня 2021 року № 3406289 у сумі 6 960 гривень, що складається з: 4 000 гривень заборгованість за тілом кредиту, 1 800 гривень заборгованість за процентами, 1 160 гривень заборгованість за комісією.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за договором позики від 13 вересня 2021 року № 77536985 у сумі 7 985,82 гривень, що складається з 5 000 гривень - заборгованість за основною сумою боргу; 2 985 гривень - заборгованість за нарахованими процентами, 0,82 гривні 3 % річних.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» 5 000,00 гривень, як компенсацію витрат на професійну правничу допомогу.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» 702,49 гривні, як компенсацію з витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 3, офіс 306.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя Самуха В.О.