Справа № 180/1118/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:
головуючої судді: Тананайської Ю.А.
за участі секретаря: Павлович Н.С.
представника позивача- адвоката Каніщевої В.С., позивача ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції)
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Марганці Дніпропетровської області в загальному порядку позовного провадження цивільну справу № 180/1118/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Кегичівської селищної ради про встановлення факту самостійного виховання дитини,-
ВСТАНОВИВ:
Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Каніщева В.С. звернулася до суду з позовом, в якому просить суд встановити юридичний факт, що має юридичне значення, а саме те, що ОСОБА_1 , самостійно виховує дитину - свого сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування позову вказано, що позивач перебував у шлюбі з ОСОБА_2 , в якому народилась дитина син ОСОБА_4 , 2010 року народження, після фактичного припинення шлюбу з січня 2019 року син залишився проживати з ним, матір дитини є військовослужбовцем з 23 грудня 2016 року. Після розірвання шлюбу дитина продовжує проживати з батьком, матір спілкується в телефонному режимі та не має фактичної можливості виховувати дитину та дбати про неї. Батько самостійно виховує дитину, дбає про її побут, розвиток, виховує його.
Встановлення факту самостійного виховання дитини необхідне для оформлення документів, необхідних для отримання допомоги як батьку, що самостійно виховує дитину, реєстрації місця проживання за іншою адресою та отримання інших пільг та соціальних гарантій.
Ухвалою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 11 червня 2025 року цивільна справа прийнята до провадження та призначена до підготовчого судового засідання.
Ухвалою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 5 серпня 2025 року підготовче провадження по цивільній справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача адвокат Каніщева В.С. просили задовольнити , надавши пояснення, що батько та син є внутрішньо-переміщеними особами, проживають разом, дитина вступила до ПТУ, батько опікується повністю дитиною. Матір ОСОБА_5 є військовослужбовцем з 2016 року, з дитиною спілкується в телефонному режимі. Мета встановлення факту отримання соціальних пільг. Батько є військовозобовязаним.
Представник Служби у справах дітей Кегичівської селищної ради Харьківської області в судове засідання не з`явився. Заяв, клопотань до суду не надано.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про час і місце судового розгляду повідомлена належним чином, шляхом направлення судової повістки за місцем її реєстрації. Своїм правом надати суду заяву про розгляд справи за її відсутності не скористалася та не повідомила суд про причини неявки у засідання. Відзив на позовну заяву не подавала.
Враховуючи, що відповідач, виходячи з положень ст.128 ЦПК України, вважається належним чином повідомленою про дати розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явилася, відповідно до положень ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, за згодою позивача - постановляє заочне рішення.
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, приходить до наступного.
21 травня 2010 року сторони зареєстрували шлюб, який розірвано заочним рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2019 року. (а.с.22-24).
ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народився син ОСОБА_3 , про що відділом реєстрації актів цивільного стану Марганецького міського управління юстиції у Дніпропетровській області 30 червня 2010 року зроблено відповідний актовий запис №216, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .
Зі свідоцтва про народження вбачається, що матір`ю дитини є ОСОБА_2 , батьком дитини є ОСОБА_1 .
Відповідно до довідки № 12.05.2025 року № 2920 ОСОБА_2 перебуває на військовій службі в військовій частині НОМЕР_2 .(а.с.17).
Згідно довідки № 10-10/1030/04 від 23.05.2025 року ЦНАП Кегичівської селищної ради Харьківської області ОСОБА_1 , 1978 р.н., зареєстрований АДРЕСА_1 , та на даний час фактично проживає як внутрішньо переміщена особа в АДРЕСА_2 . Разом з ним проживає та знаходиться на його утриманні син ОСОБА_3 , 2010 року народження.
26 травня 2025 року комісією Кегичевської селищної ради за заявою ОСОБА_1 проведено обстеження умов проживання сім`ї за адресою АДРЕСА_2 , відповідно до якого дитина ОСОБА_3 проживає разом з батьком, матір на військовій службі. (а.с.10-11).
Відповідно до довідки, складеної директором КЗ «Кегичевський ліцей» від 15 травня 2025 року № 83 ОСОБА_4 навчається у дев`ятому класі КЗ «Кегичевський ліцей».
Судом допитаний ОСОБА_4 , який суду показав, що проживає з батьком з 2016 року, оскільки матір пішла на війну, з 2022 року він та батько є внутрішньопереміщеними особами, з матірю спілкується в телефоному режимі.
У справі, яка є предметом розгляду, позивач просить встановити факт самостійного виховання дитини. Заявлені вимоги, пов`язані з доведенням існування підстав для визнання (підтвердження) за ним певного правового статусу - батька, який самостійно виховує доньку.
Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями122 та 125 цьогоКодексу.
Статтею 141 СК України встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
За приписами частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до частин першої-четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.
Зазначена норма свідчить про те, що предметом договору є порядок здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Отже, навіть якщо один з батьків проживає окремо від дитини, на підставі цього договору він має здійснювати батьківські права та виконувати обов`язки, що очевидно полягає у вчиненні визначених договором певних дій, необхідних для виховання дитини, а не у повній відмові від них.
Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.
Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом.
У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.
Так,ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України).
Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються відповідними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або у певному обсязі припинятися.
Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється. Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що всилу настання певних юридичних фактів (дійчи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану(свідоцтвопро смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один з батьків самостійно їх виконує (пункти 73-74 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі №201/5972/22 (провадження №14-132цс23)).
СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України невідчужуваність сімейних обов`язків свідчить про неможливість повної відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Позивач просить встановити факт самостійного виховання ним сина, проте встановлення такого факту може мати негативні наслідки для матері дитини, потребує дослідження й врахування інтересів дитини.
У статті 165 СК України визначено перелік осіб, які мають право звернутися з позовом до суду про позбавлення батьківських прав. За частиною першою цієї статті право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають не лише один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває, а й орган опіки та піклування або прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
З огляду на зазначене, вбачається, що ця справа пов`язана з вирішенням спору про право - зокрема, спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини та/або ухилення від виконання батьківських обов`язків, який підлягає розгляду у порядку позовного провадження з врахуванням інтересів дитини.
Доведення факту самостійного виховання дитини батьком пов`язане з встановленням обставин щодо невиконання матір`ю батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним з батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.
Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України невідчужуваність сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним з батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.
З позовної заяви встановлено, що метою звернення ОСОБА_1 до суду з позовом про встановлення факту, що має юридичне значення, є оформлення документів, необхідних для отримання допомоги як батьку, що самостійно виховує дитину, реєстрації місця проживання за іншою адресою та отримання інших пільг та соціальних гарантій.
Інших причин з яких позивачу необхідно за судовим рішенням встановлення факту одноособового виховання дитини, позовна заява не містить.
Суд вважає, що є зазначені підстави є надуманими, оскільки вони не потребують встановлення такого факту та не відповідають дійсним намірам позивача.
Доказів того, що позивач звертався з заявою про стягнення аліментів суду не надано, що дає підстави вважати, що матір утримує свого неповнолітнього сина.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, мати дитини ОСОБА_2 не є померлою, не позбавлена батьківських прав, не визнана зниклою безвісті або безвісно відсутньою, не оголошена померлою, не відбуває покарання у місцях позбавлення волі - остання є військовослужбовцем, а виховання своєї дитини є обов`язком батьків та невиконання матір`ю ОСОБА_2 батьківських обов`язків щодо дитини ОСОБА_3 суду недоведено, а відтак відсутні підстави для встановлення факту самостійного виховання дитини батьком та задоволення позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 12, 81, 89, 141, 247, 259, 263, 264, 265, 280, 281, 289 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ :
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Кегичівської селищної ради про встановлення факту самостійного виховання дитини відмовити за необгрутованістю.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.289 ЦПК України, а саме, заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 3 вересня 2025 року.

Позивач : ОСОБА_1 , зареєстрований як ВПО АДРЕСА_2

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрована АДРЕСА_3 .

Суддя: Ю. А. Тананайська