У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2025 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В. розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник адвокат Дудурич Ігор Володимирович про встановлення факту, що має юридичне значення, де заінтересовані особи: Військова частина НОМЕР_1 , Орган опіки та піклування: Виконавчий комітет Чопської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник адвокат Дудурич Ігор Володимирович, звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, де заінтересовані особи: АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 .

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.07.2025 вказану заяву залишено без руху, із зазначенням недоліків які слід усунути а саме вказано на те, що:

В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб.

У випадку останнього між цими особами виникає спір про право. Такі висновки висловлені Верховним Судом в постановах від 11 вересня 2024 року в справі № 335/4669/23 (провадження № 61-8050св24), від 17 червня 2024 року в справі № 753/21178/21 (провадження № 61-15630св23) та інших.

Звертаючись до суду із вказаною заявою просить суд: встановити факт самостійного виховання та утримання ОСОБА_1 дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

При цьому заявник вказує на те, що:

ІНФОРМАЦІЯ_1 заявниця народила сина ОСОБА_5 (копія свідоцтва про народження додається). З батьком сина ОСОБА_3 заявниця розірвала шлюб 08.06.2015 згідно рішення Соломянського районного суду м. Києва в справі № 760/3330/15-ц (копія рішення суду додається).

22.07.2015 заявниця змінила прізвище на « ОСОБА_7 » (копія свідоцтва про зміну імені додається).

ІНФОРМАЦІЯ_2 заявниця народила сина ОСОБА_6 (копія свідоцтва про народження додається). Батько сина ОСОБА_2 після початку повномасштабного вторгнення виїхав за межі України та згідно рішення суду м. Баутцен (Федеративна республіка Німеччина) від 09.08.2023 в справі № 47Gs 762/23 взятий під варту (копія листа Міністерства закордонних справ від 04.10.2023, ордеру на арешт та нотаріально завіреного перекладу додаються).

Після 22.02.2022 заявниця разом з дітьми переїхала до м. Чоп Закарпатської обл.

До матеріалі заяви додано рішення суду м. Баутцен (Федеративна республіка Німеччина) від 09.08.2023 в справі № 47Gs 762/23 та лист МЗС датований 04.10.2023. Однак не надано відомостей того де саме та даний час перебуває ОСОБА_2 .

Згідно заочного рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.01.2024, тобто після взяття ОСОБА_8 під варту, шлюб між ним та ОСОБА_9 розірвано.

Окрім того, у заяві не вказано перебування на даний час батька дитини ОСОБА_5 ОСОБА_3 , вказано виключно про те, що шлюб між ним та заявницею розірвано 08.06.2015 (на підтвердження чого додано копію рішення Соломянського районного суду м. Києва в справі № 760/3330/15-ц).

Заявницею до участі у справі залучено Орган опіки та піклування: Виконавчий комітет Чопської міської ради. До матеріалів справи додано акт обстеження умов проживання за місцем де проживає заявник із дітьми.

Разом з тим, такий не є тим документом, який вказує на забезпечення дітей заявником (для цього потрібен висновок саме заінтересованої особи у справі, який заявник міг отримати у досудовому порядку), крім того відсутні докази на підтвердження відсутності з боку батьків виконання обов`язків по вихованню та утриманню дітей.

До заяви не надано доказів того чи зверталася заявник до Органу опіки та піклування із питанням пов`язаним з визначенням місця проживання та забезпечення дітей заявником, які заходи органом опіки та піклування вживались, а також не додано до заяви відповідного висновку про доцільність визначення місця проживання дітей та розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дітей, батьків, матері, яка бажає проживати з дітьми, а також на підставі інших документів, що стосуються справи, як це передбачено статтею 19 Сімейного кодексу України.

Відповідно до змісту ст. 161 Сімейного Кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

У справі Савіни проти України (заява № 39948/06) від 18 грудня 2008 р. ЄСПЛ вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову частину сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції .

У постанові у справі № 712/ 10623/17 від 4 липня 2018 р. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у т. ч. її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

У постанові Касаційного цивільного суду у справі № 534/1578/18 від 18 березня 2020 р. зазначено, що аналіз норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток і належне виховання, насамперед повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Будь-які спори між батьками, у які залучена дитина і які вирішуються органом опіки та піклування або судом, завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку і суперечать принципу забезпечення найкращих інтересів дитини.

Згідно ст.. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

При цьому матеріали справи не містять відомостей щодо наявності у заявниці статусу одинокої матері.

Відповідно до статей 18-1-18-3 Закону України від 21 листопада 1992 року № 2811-XII «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» одинокою матір`ю є особа, яка не перебуває у шлюбі з батьком дитини, виховує дитину без батька. Цей статус за одинокою матір`ю зберігається і у тому разі, коли вона уклала шлюб не з батьком дитини за умов, якщо діти не були усиновлені чоловіком (дружиною). За пунктом 5 частини тринадцятої статті 10 Закону України «Про відпустки» визначено одиноку матір як таку, яка виховує дитину без батька.

Верховний Суд в своїх постановах неодноразово зазначав, що одинокою матір`ю слід вважати жінку, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено у установленому порядку за вказівкою матері; вдову; іншу жінку, яка виховує і утримує дитину сама (постанови від 18 грудня 2024 року в справі № 676/3150/23, від 17 вересня 2024 року в справі № 285/136/23). Одинокою матір`ю є особа, яка не перебуває у шлюбі з батьком дитини, виховує дитину без батька. Одинока матір - це жінка, яка виховує і утримує дитину сама (постанови Верховного Суду від 26 серпня 2021 року в справі № 591/1371/19, від 20 жовтня 2021 року в справі № 127/15014/20).

Верховний Суд у постанові від 13 березня 2019 року в справі № 299/2388/16-ц зазначив, що основним критерієм під час визначення статусу одинокої матері є виховання та утримання дитини без участі батька.

Касаційний адміністративний суд в складі Верховного Суду неодноразово висновував у своїх постановах про можливість звернення одинокої матері (батька) до компетентних органів за нарахуванням соціальної допомоги (постанова від 18 квітня 2022 року в справі № 320/11614/20) та (або) до адміністрації роботодавця про надання соціальної додаткової відпустки як одинокій матері (батьку) чи про виплату компенсації за невикористані дні соціальної додаткової відпустки (постанова від 13 серпня 2022 року в справі № 808/610/18).

Відповідно до пункту 35 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751 для призначення допомоги на дітей одиноким матерям подаються такі документи:1) заява про призначення допомоги, що складається за формою, затвердженою Мінсоцполітики; 2) декларація про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги, що складається за формою, затвердженою Мінсоцполітики (далі - декларація); 3) довідка про доходи у разі зазначення в декларації доходів, інформація про які відсутня в ДПС, Пенсійному фонді України, фондах соціального страхування тощо та згідно із законодавством не може бути отримана за відповідним запитом органу соціального захисту населення. У разі неможливості підтвердження таких доходів довідкою до декларації додається письмове пояснення із зазначенням їх розміру; 4) витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження дитини, виданий відділом державної реєстрації актів цивільного стану, або довідка про народження, видана виконавчим органом сільської, селищної, міської ради, із зазначенням підстави для внесення відомостей про батька дитини до актового запису про народження дитини відповідно до абзацу першого частини першої статті 135 СК України, або виданий компетентним органом іноземної держави документ про народження, в якому відсутні відомості про батька, за умови легалізації такого документа в установленому законодавством порядку; 5) копія свідоцтва про народження дитини.

Варто звернути увагу на те, що у постанові ВС від 02.04.2025 в справі № 127/3622/24, вказано на те, що саме за відсутності спору між батьками дитини щодо її виховання та утримання й визначення законодавством встановлення такого факту в судовому порядку, суд, оцінюючи доводи і докази, які підтверджують факт самостійного виховання особою дитини, досліджує обставини (події) у конкретних життєвих ситуаціях.

При цьому, колегія суддів вважає, що в умовах дії режиму воєнного стану факт самостійного виховання батьком (або іншою особою) дитини може існувати і без наявного спору про право через обставини, в силу яких обсяг прав матері (батька) обмежується або припиняється.

Разом із тим, у даній конкретній заяві, заявником не наведено обставин, в силу яких обсяг прав батьків неповнолітніх дітей військовослужбовців, обмежується або припиняється.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що 19 березня 2025 року Велика Палата Верховного Суду в ухвалі (провадження № 14-25цс25) справа № 127/3622/24 зазначила, що «З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин і оцінку релевантності та необхідності застосування правових висновків Великої Палати Верховного Суду в кожній конкретній справі (подібний висновок міститься в ухвалах Великої Палати Верховного Суду від 15 березня 2023 року в справі № 726/2166/19 та від 13 липня 2023 року в справі № 922/5158/21).».

Таким чином, суд позбавлений можливості дійти висновку про відсутність у даній справі інших заінтересованих осіб, відсутність спору про право та вирішити питання про відкриття провадження у справі.

Згідно з вимогами ч.1 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог викладених у ст.ст.175 і 177цьогоКодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення позивачу ухвали.

За вказаних обставин, подану заяву залишено без руху, надавши строк для усунення вищевказаних недоліків а саме: п`яти днів з дня отримання ухвали про залишення заяви без руху.

Ухвалу від 29.07.2025 заявником та її представником отримано 31.07.2025.

Однак станом на 01.09.2025 заяв та клопотань від заявника та її представника про усунення недоліків або надання додаткового строку на усунення недоліків до суду не надходило.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

При вирішенні питання про повернення позивачеві його заяви, судом враховується, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

В той же час, варто зазначити, що повернення заяви, відповідно до ч. 6,7 ст. 185 ЦПК України, не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду, так як після усунення вказаних недоліків заявник має право повторно звернутися до суду із вказаною заявою в порядку передбаченому процесуальним законодавством до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

При цьому, заявнику слід роз`яснити, що вона не позбавлена можливості повернути собі сплачений судовий збір у разі зверненні до суду з відповідним клопотанням. Так, згідно з вимогами ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом; повернення заяви або скарги; відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі; залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням); закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Керуючись ст. ст. 185, 258-260 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник адвокат Дудурич Ігор Володимирович про встановлення факту, що має юридичне значення, де заінтересовані особи: Військова частина НОМЕР_1 , Орган опіки та піклування: Виконавчий комітет Чопської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , - вважати неподаною і повернути заявнику.

Роз`яснити заявнику, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В. Фазикош