ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6917/25 Справа № 173/256/25 Головуючий у першій інстанції: Петрюк Т. М. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2025 року Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря Сахарова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області у складі судді Петрюк Т.М. від 16 квітня 2025 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» звернулось до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 12.06.2019 року між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання кредиту №501152421, відповідно до умов якого АТ «Альфа-Банк» надав позичальникові кредит у сумі 71345,95 грн строком на 48 місяців на споживчі потреби з відсотковою ставкою 18,99% річних. АТ «Альфа-Банк» виконав умови кредитного договору та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти у розмірі 71345,95 грн. В свою чергу позичальник не виконала умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів внаслідок чого виникла заборгованість. 20.09.2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК ««Еліт Фінанс»укладений договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача. Таким чином, ТОВ «ФК «Еліт Фінанс»набуло статусу кредитора за кредитним договором №501152421 від 12.06,2019 року. Згідно детального розрахунку заборгованість станом на 20.09.2021 року становить 96151,61 грн, а саме 58083,44 грн заборгованість за тілом кредиту, 38068,17 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом. Тому позивач просив стягнути на свою користь з відповідачки вказану заборгованість у загальному розмірі 96151,61 грн.

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 16 квітня 2025 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК ««Еліт Фінанс» заборгованість за кредитним договором №501152421 від 12.06.2019 року, яка виникла станом на 20.09.2021 року в сумі 96151,61 грн, що складається з наступного: 58083,44 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 38068,17 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК ««Еліт Фінанс»3028,00 грн на відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору і 4000,00 грн на відшкодування понесених витрат за надання правової допомоги.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про відмову в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 12.06.2019 року між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено угоду про надання кредиту №501152421, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, відповідно до умов якого АТ «Альфа Банк» надав відповідачці кредит у сумі 71345.95 грн. строком на 48 місяців до 12.06.2023 на споживчі потреби з відсотковою ставкою 18,99% річних (а.с. 5-6).

За змістом підпункту б) пункту 1 вказаного вище договору, погоджено встановлення комісійної винагороди за обслуговування кредиту в розмірі 2,25% від суми кредиту.

Додатком №1 до угоди від 12.06.2019 року №501152421 погоджено Графік платежів та розархунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, яким погоджено погашення заборгованості щомісячними платежами (а.с. 5 зворот).

Факт видачі відповідачці кредитних коштів підтверджується випискою з особового рахунку за період з 12.06.2019 по 20.09.2021, яка є первинним бухгалтерським документом (а.с. 16-33).

20.09.2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладений договір факторингу №3, за умовами якого АТ «Альфа-Банк» відступило ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» право вимоги за кредитним договором №501152421 від 12.06,2019 року до відповідачки, що підтверджується копією вказаного договору, копією акту приймання-передачі Реєстру боржників від 20.09.2021, копією виписки з додатку до договору факторингу (Реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, а також копією платіжного доручення №559 від 20.09.2021 (а.с. 8-15).

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором №501152421 від 12.06.2019 року, станом на 20.09.2021 року ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» нараховано заборгованість у загальному розмірі 96151,61 грн, яка складається із тіла кредиту у розмірі 58083,44 грн, заборгованості за відсотками за користуванням кредитом в сумі 13560,90 грн та заборгованості по комісії за обслуговування кредиту в розмірі 24507,27 грн (а.с. 34).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі №202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту. При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

За змістом підпункту б) пункту 1 оферти на укладання угоди про надання споживчого кредиту №501152421 від 12.06.2019 року, під час користування кредитом позичальник пропонує банку надавати їй послуги з розрахунково-касового обслуговування, а саме за обслуговування кредиту в розмірі 2,25% від суми кредиту (а.с. 5).

Також, Графіком платежів (додаток №1 до договору) між сторонами погоджено плату за розрахунково-касове обслуговування щомісячними платежами у розмірі по 1605,28 грн на загальну суму 77053,44 грн (а.с. 5 зворот).

У вказаному вище Графіку також зазначено, зокрема, що аби дізнатися суму заборгованості, потрібно надіслати смс з текстом 501152421 на номер 3344.

Колегія звертає увагу, що в кредитному договорі №501152421 від 12.06.2019 року не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачці та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту.

Відповідного обґрунтування (з наданням доказів)наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору в позовній заяві не наведено.

Ураховуючи, що позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, то положення пункту підпункту б) пункту 1 кредитного договору №501152421 від 12.06.2019 року та Графіку платежів щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за розрахунково-касове обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена також у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року в справі №204/224/21.

Визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення.

Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21 (провадження № 61-7098св22), від 08 лютого 2023 року у справі № 168/349/20 (провадження № 61-2223св21), та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі № 755/9486/21 (провадження № 61-5581св22).

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши нікчемність умов договору №501152421 від 12.06.2019 року щодо нарахування щомісячної комісії за розрахунково-касове обслуговування кредитної заборгованості, - колегія дійшла висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за комісією в сумі 24507,27 грн.

Крім того, відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

За правилами вказаної статті реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним.

Відповідно до частини п`ятої статті 216 ЦК України суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Оскільки вирішуючи спір про стягнення заборгованості встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, щодо нікчемності правочину, тому вказуючи про нікчемність правочину, одночасно підлягають застосуванню наслідки недійсності нікчемного правочину, визначені у статті 216 ЦК України.

Згідно змісту апеляційної скарги, сплачувані відповідачкою кошти на виконання умов кредитного договору №501152421 від 12.06.2019 рокучастково зараховувались банком на погашення заборгованості по комісії на загальну суму 19263,36 грн,що відповідає представленому позивачем розрахунку заборгованості (а.с. 34).

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши укладення між сторонами кредитного договору №501152421 від 12.06.2019 року та отримання за його умовами грошових коштів; враховуючи неналежне виконання відповідачкою своїх зобов`язань зі сплати щомісячних платежів та наявність, у зв`язку з цим, заборгованості; встановивши нікчемність умов договору щодо нарахування комісії, - колегія дійшла висновку про наявність підстав для стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» заборгованості за вказаним кредитним договором, станом на 20.09.2021, у загальному розмірі 52380,98 грн, що складається із залишку заборгованості за тілом кредиту, зарахувавши сплачені відповідачкою кошти на комісію (19263,36 грн) в погашення нарахованої заборгованості за відсотками (13560,90 грн) та частково на погашення тіла кредиту (58083,44 грн - 5702,46 грн).

Зазначена вище заборгованість підтверджується наявним у справі розрахунком заборгованості, який є арифметично правильним та не спростований відповідачкою, а також випискою з особового рахунку.

Колегія звертає увагу, що відповідачка, згідно змісту апеляційної скарги, не заперечує факт укладення вказаного вище кредитного договору та визнає факт отримання кредитних коштів, зазначає про часткове виконання нею кредитних зобов`язань з погашення боргу.

На викладене вище місцевий суд увагу не звернув, у повному обсязі фактичні обставини не встановив, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

За змістом ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (ч. 10 ст. ст. 141 ЦПК України).

Приймаючи до уваги часткове задоволення позовних вимог, на відповідачку покладаються судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору (3028,00 грн), пропорційно задоволеним позовним вимогам (54,48%) в сумі 1649,65 грн (а.с. 4).

На позивача покладаються судові витрати у вигляді сплаченого відповідачкою судового збору при поданні апеляційної скарги (4542,00 грн), пропорційно залишеним без задоволення вимогам (45,52%) в сумі 2067,52 грн (а.с. 97).

Таким чином, колегія дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» (сторона, на яку покладено більшу суму судових витрат) різницю сум на користь ОСОБА_1 у розмірі 417,86 грн (2067,51 грн - 1649,65 грн).

На підтвердження понесення позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу надано, зокрема, копію акту приймання-передачі наданих послуг від 15.07.2024, погоджений з адвокаткою Литвиненко О.І. на загальну суму 4200,00 грн (а.с. 37), за змістом якого адвокат надав послуги по справі за позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с. 37).

У даній цивільній справі єдиною відповідачкою у справі є ОСОБА_1 . Тому позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами понесення ним судових витрат на професійну правничу допомогу, у зв`язку з розглядом даної справи, на суму 4200,00 грн, й такі витрати не можуть бути покладені на відповідачку.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 16 квітня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» (код ) заборгованість за кредитним договором №501152421 від 12.06.2019 року за тілом кредиту в розмірі 52380 (п`ятдесят дві тисячі триста вісімдесят) грн 98 коп.

У задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 417 (чотириста сімнадцять) грн 86 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 29 серпня 2025 року.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді В.С. Городнича

М.Ю. Петешенкова