1Справа № 331/3217/25 6/335/96/2025
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 серпня 2025 року м. Запоріжжя
Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді Рибалко Н.І., за участю секретаря судового засідання Чибінової Н.І., приватного виконавця Проценка Д.Ю., представника боржника ОСОБА_1 - адвоката Стадніченко Я.М., розглянувши подання приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка Дмитра Юрійовича про виділення частки майна боржника, стягувач: Акціонерне Товариство «Таскомбанк», боржник: ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , -
Приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Міністерства юстиції України Проценко Д.Ю. звернувся до суду з поданням про виділення частки майна боржника ОСОБА_1 , в майні, яке було набуто подружжям за час шлюбу з громадянкою ОСОБА_2 , а саме: у квартирі АДРЕСА_1 , загальною площею 66,5 кв.м., житловою площею 46,1 кв.м.
10.08.2021 року за вищевказаними виконавчими провадженнями виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копія якої надіслано сторонам виконавчого провадження у відповідності до статті 28 Закону України «Про виконавче провадження».
Під час примусового виконання виконавчого провадження встановлено, що згідно з довідок ДФС за боржником не зареєстровано банківських рахунків фізичних осіб підприємців. Відповідно до відповідей на запити Державна податкова служба України повідомляє про відсутність сум доходу у боржника. Пенсійний фонд України на чисельні запити повідомляв, що останній раз боржник отримував заробітну платну за місцем роботи в ТОВ «КОРАС МЕТ» 01.07.2021.Згідно з відповіддю МВС України встановлено, що за боржником зареєстровано транспортний засіб, який постановою від 22.08.2023 оголошено у розшук. Транспортний засіб не виявлено.
Для забезпечення виконання виконавчого документу, 10.08.2023 приватним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника з вимогою про надання інформації про належні боржнику банківські рахунки. З отриманих відповідей вбачається, що боржнику належать банківські рахунки в АТ КБ «Приватбанк» та АТ «Універсал Банк», кошти на рахунках відсутні.
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (далі - Реєстр прав власності) за боржником ОСОБА_1 зареєстрована квартира загальною площею 97,05 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 . Дана квартира перебуває в іпотеці відповідно до договору іпотеки № 856 від 14.07.2021, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кардаш Я.О. Іпотекодержатель - ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Під час примусового виконання рішень судів було встановлено, що боржник ОСОБА_1 уклав шлюб з громадянкою України ОСОБА_4 20 липня 2002, про що свідчить актовий запис № 591. Рішенням Жовтневого районного суду № 331/4438/20 від 12.01.2021 шлюб було розірвано.
Крім того, приватним виконавцем встановлено, що за час перебування у шлюбі боржника було зареєстровано право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 66,5 кв.м., житловою площею 46,1 кв.м., на підставі акту прийому - передачі від 24.10.2017 та договору про сплату внесків № 8.03.1.073 від 17.05.2016.
Приватний виконавець вважає, що квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 66,5 кв.м., житловою площею 46,1 кв.м., належить на праві спільної сумісної власності боржнику ОСОБА_1 .
Посилаючись на ст.ст.18, 50 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст.69,70 Сімейного кодексу України, ст.443 ЦПК України, виконавець просить суд виділити частку майна боржника ОСОБА_1 , в майні, яке було набуто подружжям за час шлюбу з громадянкою ОСОБА_2 , а саме: у квартирі АДРЕСА_1 , загальною площею 66,5 кв.м., житловою площею 46,1 кв.м.
Ухвалою Олександрівського районного суду міста Запоріжжя від 09.06.2025 матеріали вищевказаної справи було передано на розгляд до Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя за підсудністю.
Ухвалою судді Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 03.07.2025 подання приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка Дмитра Юрійовича про виділення частки майна боржника, прийнято до розгляду та призначено судове засідання.
Ухвалою суду від 28.08.2025 у задоволенні клопотання представника боржника ОСОБА_1 - адвоката Стадніченко Я.М. про зупинення провадження у справі відмовлено.
У судовому засіданні приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Проценко Д.Ю. просив суд задовольнити його подання з вищевказаних підстав, виділити частку майна боржника ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , яке було набуте подружжям за час шлюбу з громадянкою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме у квартирі АДРЕСА_3 , загальною площею 66,5 кв.м., житловою площею 46,1 кв.м.
Представник боржника ОСОБА_1 - адвокат Стадніченко Я.М. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення подання та просила суд зупинити провадження оскільки боржник ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у добровольчому батальйоні..
Боржник та заінтересована особа у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового засідання.
Вирішуючи подання приватного виконавця, суд дійшов наступного висновку.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, зі змінами та доповненнями.
10.08.2023 постановою приватного виконавця Проценка Д.Ю. за вищевказаним виконавчим листом за заявою представника АТ «ТАСКОМБАНК» відкрито виконавче провадження, копія якої надіслано сторонам виконавчого провадження у відповідності до статті 28 Закону України «Про виконавче провадження».
Під час примусового виконання виконавчого провадження встановлено, що згідно з довідками ДФС за боржником не зареєстровано банківських рахунків фізичних осіб підприємців. На запити Державна податкова служба України повідомила про відсутність сум доходу у боржника. Крім того, Пенсійний фонд України на запити повідомляв, що ОСОБА_1 отримував заробітну платну за місцем роботи в ТОВ «КОРАС МЕТ» в останнє 01.07.2021.
Згідно з відповіддю МВС України за боржником зареєстрований транспортний засіб, який постановою приватного виконавця від 22.08.2023 оголошено у розшук. Транспортний засіб не виявлено.
Для забезпечення виконання виконавчого документу, 10.08.2023 приватним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника з вимогою про надання інформації про належні боржнику банківські рахунки. З отриманих відповідей вбачається, що боржнику належать банківські рахунки в АТ КБ «Приватбанк» та АТ «Універсал Банк», кошти на рахунках відсутні.
Іншого нерухомого майна за боржником ОСОБА_1 не зареєстровано.
Разом з тим, під час виконавчого провадження приватним виконавцем було встановлено, що за час перебування боржника у шлюбі За ОСОБА_2 було зареєстровано право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 66,5 кв.м., житловою площею 46,1 кв.м., на підставі акту прийому - передачі від 24.10.2017 та договору про сплату внесків № 8.03.1.073 від 17.05.2016.
Виконавець зазначає, що ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, яке належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Відповідно до ч. 6 ст. 48 закону України "Про виконавче провадження", стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, покладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця.
У разі, якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.
Виконавець зазначає, що у період здійснення виконавчого провадження ним було здійснено всі можливі та необхідні дії, пов`язані з виконанням рішення суду, проте таке виконання унеможливлюється внаслідок ігнорування боржником законних вимог виконавця та вчиненням ним дій (бездіяльності), які спрямовані на ухилення від виконання рішення суду, що зумовило необхідність у зверненні стягнення на майно боржника, яким він володіє на праві спільної сумісної власності та яке перебуває в інших осіб, а саме: частину квартири за адресою: АДРЕСА_4 , яка під час шлюбу набута боржником ОСОБА_1 .
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За правилом частини шостої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.
Порядок розгляду подання про визначення частки майна боржника у спільному майні передбачений статтею 443 ЦПК України, згідно з якою питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.
Статтею 370 ЦК України також встановлено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного зі співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.
Велика Палата Верховного Суду у пунктах 85, 87 постанови від 06 жовтня 2020 року у справі № 2-24/494-2009 (провадження № 12-4гс20) сформулювала правовий висновок, згідно з яким якщо боржнику разом з іншими особами належить майно на праві спільної власності, але частка боржника в праві власності не визначена, то наявність спору між співвласниками щодо розміру такої частки не може бути перешкодою для звернення стягнення на частку боржника, бо у світлі практики Європейського суду з прав людини це означало би порушення права на справедливий суд у розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Виконавець вправі звернутися до суду з поданням про визначення частки майна боржника в майні, яким він володіє спільно з іншими особами, незалежно від того, чи відсутній спір про право, чи він наявний. Водночас в останньому випадку виконавець звертається з таким поданням (позовною заявою) в порядку позовного провадження.
Велика Палата Верховного Суду 15 січня 2020 року по справі № 367/6231/16-ц (ЄДРСРУ № 87393444) зазначила, що поняття «визначення частки» і «виділення частки в натурі» є різними за своїм змістом правовими поняттями, а частиною шостою статті 52 Закону про ВП 1999 (частина шоста статті 48Закону України «Про виконавче провадження» в чинній редакції є тотожною) передбачена лише необхідність визначення частки боржника у спільному майні, якщо така частка не визначена.
З урахуванням наявності суперечливих висновків судів касаційної інстанції, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 10 липня 2019 року у справі № 822/1154/16 (провадження № К/9901/8843/18) шляхом вказівки, що частка у праві спільної часткової власності є самостійним об`єктом цивільних прав, яка може бути об`єктом продажу з публічних (електронних) торгів, передачі стягувачу в рахунок погашення боргу, без її виділу в натурі з об`єкта нерухомого майна; у разі виявлення державним виконавцем майна, яким боржник володіє спільно з іншими особами, і частка боржника у якому не визначена, для звернення стягнення на частку боржника державний виконавець звертається до суду з поданням про визначення частки боржника у такому майні.
Отже, визначення частки майна боржника у майні, що перебуває у спільній сумісній власності, є необхідним для здійснення виконавчого провадження про примусове стягнення боргу із боржника, який немає іншого майна, на яке може бути звернено стягнення.
Визначення такої частки не призведе до звуження належних боржнику прав на майно, оскільки предметом розгляду подання є не звернення стягнення на майно, а лише визначення частки боржника у спільній сумісній власності.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.04.2018 року у справі № 464/2227/17.
При вирішенні питання суд враховує, що виділ частки боржника із спільної сумісної власності у межах виконавчого провадження регулюється нормами цивільно-процесуального законодавства. При розгляді подання приватного виконавця в порядку ст.443 ЦПК України вирішується питання не про виділ частки, що призводить до виділу її в натурі, припинення права спільної часткової власності на майно, а вирішується питання про визначення частки, що не є його поділом чи виділенням частки та не тягне за собою припинення права спільної часткової власності, а такий захід спрямований лише на забезпечення виконання рішення суду. Системне тлумачення положень вказаних норм дає підстави дійти висновку, що за результатами розгляду подання приватного виконавця про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, суд постановляє ухвалу, в якій зазначається конкретне майно, що підлягає саме виділу.
За загальним підходом, закріпленим у статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Стаття 60 Сімейного кодексу України містить презумпцію спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільної сумісної власності на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку.
Відповідно до частини першої статті 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Під час виконавчого провадження було встановлено, що за час перебування боржника у шлюбі, було зареєстровано право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 66,5 кв.м., житловою площею 46,1 кв.м., на підставі акту прийому - передачі від 24.10.2017 та договору про сплату внесків № 8.03.1.073 від 17.05.2016.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 2-591/11(провадження № 14-31цс21) вказано, що необхідно розмежовувати випадки, коли щодо вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, існує спір про право, і коли такого спору немає.
За наявності спору щодо визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, його вирішення судом не є вирішенням процесуального питання, а є вирішенням матеріального спору. Такий спір може виникати, зокрема, тоді, коли відповідно до частини першої статті 368 ЦК України майно належить двом або більше особам на праві спільної власності без визначення часток кожного з них у праві власності (право спільної сумісної власності).
У разі, якщо майно належить двом або більше особам на праві спільної власності із визначенням часток кожного з них у праві власності, то відповідно до частини першої статті 356 ЦК України майно належить таким особам на праві спільної часткової власності. Якщо розмір часток співвласників відомий, то спір про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, не виникає. Водночас може виникнути спір про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї (частина перша статті 366 ЦК України).
Якщо ж виник спір щодо визначення частки майна боржника у майні, яке належить боржнику та іншим особам на праві спільної сумісної власності, то судове рішення у разі задоволення позову має наслідком зміну матеріального правовідношення - право спільної сумісної власності припиняється, натомість виникає право спільної часткової власності (див. mutatis mutandis постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18 (провадження № 12-71гс20, пункт 8.74).
При цьому відбувається припинення права власності одного виду і виникнення права власності іншого виду не тільки боржника, а й іншої особи (співвласника), яка могла взагалі не брати участі у справі, в якій ухвалене судове рішення проти боржника. Відсутність згоди такої особи на визначення частки майна боржника у спільному майні, у тому числі заперечення самого існування права спільного з боржником права власності (як у справі, що переглядається), свідчить про наявність матеріального спору, який не вирішувався і не міг бути вирішений у справі, в якій ухвалене судове рішення проти боржника. Це новий матеріальний спір, який не може розглядатися як процесуальне питання, а тому не може вирішуватися за правилами розділу VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК України.
Такий спір має бути вирішений судом у порядку позовного провадження. Тому заява про визначення частки майна боржника у спільному майні за наявності спору, подана до суду виконавцем, незалежно від її назви (позовна заява, подання) за своєю суттю є саме позовною заявою. Особа, яка є стверджуваним співвласником майна боржника у такому спорі, є стороною у спорі, якій має бути забезпечена можливість користуватися всіма правами, якими наділений відповідач відповідно до закону. Лише в цьому разі буде забезпечене право такої особи на справедливий суд, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про неможливість у даному випадку виділити частку майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, тому у задоволенні подання слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 257-261, 353-354, 443 ЦПК України, суд, -
Подання приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка Дмитра Юрійовича про виділення частки майна боржника, стягувач: Акціонерне Товариство «Таскомбанк», боржник: ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст ухвали складено 01 вересня 2025 року.
Суддя: Н.І. Рибалко