Справа 206/3900/24
Провадження 2/206/78/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2025 року Самарський районний суд міста Дніпра в складі:

головуючого судді Кушнірчука Р.О.,

при секретареві Глущенко Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради Черкаської області про позбавлення батьківських прав,

за участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Мельника С.А.,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

представника третьої особи - Кіян О.В.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, який обґрунтувала тим, що вона перебувала з відповідачем ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі з 26 січня 2007 року. Від спільного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_4 . Заочним рішенням Кам`янського районного суду Черкаської області від 07 жовтня 2010 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Після розірвання шлюбу син залишився проживати з нею в м. Кам`янка, а колишній чоловік з тих пір проживає в м. Дніпро у власній квартирі з новою сім`єю. На підставі рішення Кам`янського районного суду Черкаської області, ОСОБА_1 отримала виконавчий лист від 11 лютого 2011 року по справі № 2-109/2011, згідно з яким батько зобов`язаний щомісячно сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4частини всіх видів його заробітку, але не менше, ніж 30% встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 листопада 2010 року і до повноліття сина. Проте, не дивлячись на те, що виконавчий лист було пред`явлено до примусового виконання, відповідач ОСОБА_2 ухиляється від виконання свого обов`язку зі сплати аліментів на утримання сина з моменту відкриття виконавчого провадження та умисно не виконує судове рішення, що призвело до виникнення заборгованості по сплаті аліментів, яка станом на 16 лютого 2024 року склала 318 355,00 гривень. Позивач вважає, що така заборгованість виникла в результаті винних дій відповідача, оскільки в нього відсутні будь-які перешкоди для сплати аліментів. З позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів або про звільнення від їх сплати відповідач до суду не звертався. Крім того, що відповідач на протязі 14 років не сплачує аліменти на утримання дитини, він ніяким іншим чином не проявляє своєї уваги до життя сина, не телефонував ніколи синові, не навідував їх з сином, не цікавився його здоров`ям, розвитком, не вітав його з днем народження чи іншими святами, не передавав будь-яких подарунків. Дитина перебуває на повному утриманні матері (позивача), а з батьком син не знайомий та ніколи не бачився. З урахуванням такого ставлення відповідача до життя сина, позивач в березні 2013 року звернулася до Кам`янської районної державної адміністрації з заявою про позбавлень батьківських прав колишнього чоловіка ОСОБА_2 . Відповідно до висновку від 19 березня 2013 року № 115-01-28, Кам`янська районна державна адміністрація, як орган опіки піклування вважала за доцільне залишити дитину на утриманні матері ОСОБА_1 , батька дитини ОСОБА_2 позбавити батьківських прав. Проте, в той час позивач вирішила не звертатися до суду з відповідною позовною заявою про позбавлення батьківських прав колишнього чоловіка, сподіваючись, що після такого попередження він змінить своє ставлення до дитини, буде виконувати свої батьківські обов`язки, зокрема, і в частині сплати аліментів на утримання сина. Однак, відповідач не змінив свого особистого ставлення до дитини, продовжував ігнорувати рішення суду щодо сплати аліментів на утримання сина, а також не виконував своїх батьківських обов`язків будь-яким іншим чином. Позивачу відомо, що відповідач є фаховим будівельником, працює неофіційно на будівництві у приватних осіб та має гідний заробіток. При цьому він умисно ухиляється від виконання рішення суду щодо сплати аліментів на утримання дитини та свідомо уникає спілкування з сином. Жодного разу батько не намагався зустрітися та познайомитись з сином, який у свідомому віці його ніколи не бачив. Відповідач не звертався до позивача з проханням про зустріч та спілкування з їхнім сином, не навідував сина в дитячому садочку та школі. Якби від колишнього чоловіка надходили відповідні звернення до неї, позивач не заперечувала б цьому та не вчиняла перешкод їхньому спілкуванню. Відповідач не звертався до органів опіки та піклування або до суду з заявами про встановлення порядку спілкування з дитиною та його участі в вихованні дитини. Тобто, своїх батьківських обов`язків він не виконує, що свідчить про його особисте ставлення до дитини. Він ніяким чином не піклується про сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться його успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання. На переконання позивача, всі ці умови шкодять інтересам дитини. В той же час позивачу відомо, що у відповідача ще є дитина - донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка народилась ще до укладання між ними шлюбу. Після розірвання шлюбу в жовтні 2010 року відповідач почав проживати однією сім`єю з ОСОБА_6 та їхньою дочкою. На думку позивача, зі сторони відповідача існує дискримінація по відношенню до їх сина з позивачем. Дочка відповідача ОСОБА_5 проживає в повноцінній сім`ї, у власній квартирі, отримує від батька все належне, а саме - піклування, любов, матеріальне забезпечення, підтримку, участь у розвитку та вихованні. В той же час їх спільний з відповідачем син всього цього позбавлений, що суттєво порушує інтереси дитини. Сину позивача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 виповнилося 15 років. Він добре усвідомлює та розуміє всі аспекти взаємовідносин між позивачем та колишнім чоловіком ОСОБА_2 і повністю підтримує її рішення стосовно подачі даної позовної заяви про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав. Син зовсім не знає свого біологічного батька, оскільки у своєму свідомому віці не бачив його та не спілкувався з ним безпосередньо, чи якимось іншим чином - за допомогою телефону, чи інших засобів зв`язку. Сину добре відомо, що така ситуація склалась через небажання батька спілкуватися з ним, будь-яким чином допомагати йому, забезпечувати його матеріально, приймати участь в його вихованні, а також те, що батько на протязі всього його життя всіляко ухиляється від сплати аліментів на його утримання. Важливим фактором є та обставина, що позивач на протязі тривалого часу, біля 4 років, має фактичні шлюбні стосунки з чоловіком, а саме - ОСОБА_7 . Він з повагою та любов`ю ставиться до позивача та його сина ОСОБА_4 , фактично замінюючи йому батька. Між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 склалися дружні теплі стосунки, ОСОБА_8 приділяє багато уваги синові, вони часто спілкуються особисто, по телефону, відео зв`язку. В цьому році позивач з ОСОБА_8 мають намір укласти шлюб та створити сім`ю. Також ОСОБА_8 хоче усиновити ОСОБА_4 та приймати участь в його житті не лише фактично, а й мати всі права та обов`язки батька, передбачені законодавством. Зокрема, ОСОБА_4 мріє після закінчення середньої школи вступити на навчання до одного з вищих навчальних закладів Європи, а ОСОБА_8 активно йому в цьому допомагає та сприяє зараз та готовий підтримувати в майбутньому, в тому числі і матеріально. З огляду на зазначене, у вересні 2021 року позивач прийняла рішення вдруге звернутися до виконкому Кам`янської міської ради з заявою про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо його малолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Розглянувши звернення позивача, виконавчий комітет Кам`янської міської ради, як орган опіки та піклування, надав висновок від 23 жовтня 2021 року № 2119/02-10 про те, що дії ОСОБА_2 свідчать про свідоме нехтує своїми батьківськими обов`язками, батько ухиляється від виховання та навчання дитини, не проявляє щодо неї батьківської турботи, тому, враховуючи найкращі інтереси дитини, виконавчий комітет Кам`янської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , жителя АДРЕСА_1 , щодо його малолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . 24 лютого 2022 року розпочалася повномасштабна війна російської федерації проти України та був введений військовий стан, в зв`язку з чим були порушені всі сталі комунікації та звичний режим життя. Позивач змушена була в цей час вирішувати питання пов`язані з безпекою її малолітнього сина, його проживання у безпечному місці, а також самостійно вирішувати питання харчування, навчання, медичного забезпечення, психологічної підтримки, що виникли з початком війни. Позивач очікувала, що відповідач в такий складний для країни та її громадян час хоча б якось змінить своє ставлення до сина, поцікавиться його долею, а саме - чи в безпечному місці він перебуває, чи забезпечений всім необхідним для повноцінного життя та врешті почне виплачувати аліменти на утримання сина, або якимось іншим чином буде піклуватись про нього. Проте, відповідач ніяким чином не проявив себе, він не телефонував позивачу або сину, не приймав ніякої участі у житті сина, надалі не сплачував аліменти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, а саме несплата аліментів відповідачем на протязі 14 років, відсутність будь-якої участі відповідача у житті дитини, повне його ігнорування позивач розцінює, як умисне ухилення від виховання та утримання дитини батьком при наявності такої можливості у нього, що свідчить про свідоме нехтування ним своїми обов`язками, передбаченими законом, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. Враховуючи вищевикладене, позивач просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно дитини ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та стягнути з відповідача понесені витрати по справі.

Не погоджуючись з доводами позовної заяви, стороною відповідача був поданий відзив на позов, який обґрунтований тим, що дійсно 26 січня 2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 від шлюбу народився син - ОСОБА_9 . 16 квітня 2008 року між відповідачем ОСОБА_2 та Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» було укладено кредитний договір на суму 44 640 доларів США (сорок чотири тисячі шістсот сорок доларів США) на придбання житла. Також, в цей же день було укладено договір іпотеки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до ч. 2 договору іпотеки, мовою оригіналу «Іпотекодавець свідчить, що його дружина (позивач по справі) згодна з укладенням цього Договору та його умовами. На підтвердження цього дружина Іпотекодавця надала Іпотекодержателю письмову заяву про таку згоду. Отже, як вбачається з вищевикладеного у ОСОБА_1 з ОСОБА_2 є спільний кредит. Вищевказаний кредитний договір укладався в інтересах сім`ї, адже його метою було придбання житла, в якому були зареєстровані та проживали позивач разом з сином. Придбання житла було однією з умов, яку поставила позивач перед народженням дитини. Як вбачається з кредитного договору, валютою кредитування був долар США. У зв?язку з світовою фінансово-економічною кризою 2008 року, яка відбулася поза волевиявленням ОСОБА_2 та спричинила різке зростання курсу долара з 4,65 грн. за 1 долар до 8.00, 10.00, 12.00, 35.00 грн. за 1 дол. США, обслуговувати кредит стало важко, а потім взагалі неможливо, адже ОСОБА_2 повинен був утримувати сім?ю, піклуватися про її добробут, а тому його доходи могли покривати або обслуговування кредиту або утримання родини, що він і зробив. На час укладення кредитного та іпотечного договорів, оренда однокімнатної квартири неподалік від центра міста Дніпра коштувала з урахуванням комунальних послуг близько 1000,00 грн. (однієї тисячі гривень 00 копійок), а по кредиту відповідач мав сплачувати в банк близько 2500,00 грн. (дві тисячі п?ятсот гривень 00 копійок). На доводи ОСОБА_2 про те, що згідно договору Банк надає кредит виключно в іноземній валюті, ОСОБА_1 запевняла, що курс стабільний, а тому нічого боятися, що її батьки теж придбали квартиру (в якій зареєстрована ОСОБА_10 ) в кредит і повернули кошти. Так, як ОСОБА_2 бажав мати родину та щоб народилася дитина, тому уклав кредитний договір та договір іпотеки. ОСОБА_2 вчасно обслуговував кредит, але різке зростання курсу долара США, а також народження дитини (позивач перебувала в декретній відпустці по догляду за дитиною) потягли за собою збільшення витрат на обслуговування кредиту та для забезпечення дитини всім необхідним (кошти, які держава виплачувала при народженні дитини, не витрачалися, а зберігалися на банківській картці позивача). Єдиним джерелом доходу для родини стали заробітна плата з АТЗТ «Науково-виробниче об?єднання «Созидатель» та підробітки на вихідні відповідача.

17 березня 2010 року ОСОБА_2 отримав вимогу від АТ «Райффайзен Банк Аваль» № 136-10/887 про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором підписану начальником управління Дніпропетровської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» - К.П. Лисенко. Згідно вимоги сума заборгованості за кредитом становила: 46 537,61 дол. США (сорок шість тисяч п?ятсот тридцять сім дол. США шістдесят один цент) заборгованість по тілу кредита; 260,00 дол. США (двісті шістдесят дол. США) несплачені проценти; 72,20 дол. США (сімдесят два дол. США) нарахована пеня. Загальна сума заборгованості становила 46 869,81 дол. США (сорок шість тисяч вісімсот шістдесят дев?ять дол. США вісімдесят один цент), що згідно курсу НБУ 7.95 становила 372 614,99 грн. (триста сімдесят дві тисячі шістсот чотирнадцять гривень дев?яносто дев?ять копійок). Середня місячна заробітна плата в березні 2010 року згідно відомостей з сайту Мінфін https://index.minfin.com.ua/ua/labour/salary/average/2010/ становила - 2 226 грн. Після отримання вказаної вимоги подружнє життя ОСОБА_2 з ОСОБА_1 припинилося, остання злякалася, що банк забере квартиру, залишок боргу покладе на неї, бо вона давала згоду, а тому їй краще буде поїхати жити до батьків, тим більше, що їй вже там було запропоновано роботу, а ОСОБА_2 нехай самостійно вирішує питання з банком. Даний факт був визнаний позивачем в судовому засіданні під аудіофіксацію судового процесу (справа № 696/890/22). Позивач знялася з реєстраційного обліку разом з сином, а також вивезла з квартири все спільно нажите майно, яке відповідач міг використати при поділі боргових зобов`язань, які виникли шляхом укладення договору одним з подружжя в інтересах сім`ї. Однак відповідач вирішив продовжити самостійно вирішувати проблему з кредитом, навіть не дивлячись на те, що колишня дружина ОСОБА_1 могла посприяти у вирішенні цього питання шляхом надання нотаріально посвідченої згоди на продаж спільної квартири і цим самим забезпечити відновлення ОСОБА_2 можливості зі сплати аліментів на утримання їх спільної дитини, адже ситуація з кредитом потребувала значних фінансових витрат, яких ОСОБА_2 не вистачало на врегулювання заборгованості за кредитом та сплату аліментів на утримання сина, але з невідомих причин вона вирішила не допомагати, а навпаки своєю бездіяльністю чинила перешкоди ОСОБА_2 у вирішенні питання спільного кредиту, яке затягнулося до 2020 року. 28 грудня 2020 року ОСОБА_2 спільно з новою дружиною ОСОБА_3 виконав свої кредитні зобов?язання перед АТ «Райффайзен Банк Аваль», що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно якого іпотека припинена. 27 липня 2020 року внаслідок тривалої хвороби (атрофія/енцефалопатія головного мозку) померла мати ОСОБА_2 - ОСОБА_11 . Дана трагічна подія також потягла за собою витрати (допомагав спочатку на лікування), які також поніс ОСОБА_2 на поховання мами та приїзд на похорони. ІНФОРМАЦІЯ_6 внаслідок тривалої хвороби (рак лівої легені) помер батько дружини ОСОБА_3 - ОСОБА_12 . З вищевикладеного вбачається, що відповідач довіряючи своїй колишній дружині ОСОБА_1 , погодився на її вмовляння придбати житло в кредит, а відтак став заручником ситуації: з однієї сторони світова криза, яка призвела до неконтрольованого росту курсу долара, після якого сума щомісячного платежу за кредитом постійно зростала, обслуговувати кредит ставало дедалі важче, а потім взагалі неможливо, що стало причиною для неодноразових звернень ОСОБА_2 до суду за захистом порушених прав та утворення заборгованості зі сплати аліментів, адже доходів не вистачало на одночасне врегулювання заборгованості за кредитним договором та здійснення сплати аліментів. Відповідач не заперечує наявність заборгованості по сплаті аліментів, однак своєї вини у її виникненні фактично не визнає, оскільки їх не сплата відбулась через те, що відповідач мав значну заборгованість по кредиту, оформленому під час перебування позивача з відповідачем у шлюбі, з метою придбання квартири для проживання їх сім`ї, яка булла погашена відповідачем лише в 2020 році. Щодо тверджень позивача про те, що відповідач не виявляє уваги до життя сина ОСОБА_4 , то позивач надавала відповідачу можливість бачитися з сином до моменту, коли у ОСОБА_2 не з`явилася інша жінка. Потім дитину бачити не можна було ні відповідачу, ні його матері та рідним. Позивач в односторонньому порядку позбавила дитину права спілкуватися з батьком та всіляко перешкоджала реалізації цих прав як батьком, так і дитиною. У 2017 році відповідач прийшов до позивача додому щоб побачитися з сином, але остання відповіла, що поки не буде аліментів, сина він не побачить, а кредит її не стосується. З цих причин відповідач більше не намагався через сварки з позивачем побачитися з сином, бо це б мало негативний вплив на дитину. Так, відповідач допустив помилку в тому, що він не був обізнаним про встановлення годин спілкування через суд (спочатку через органи опіки), а органи опіки в цьому йому не допомогли, так як переслідували іншу мету: виконання побажання позивача з позбавлення батьківських прав. Враховуючи вищевикладене, представник відповідача просила відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

Ухвалою суду від 29 липня 2024 року було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 10 жовтня 2024 року доручено Виконавчому комітету Кам`янської міської ради Черкаської області підготувати та надати до суду висновок щодо доцільності (недоцільності) позбавлення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 батьківських прав відносно дитини ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Ухвалою суду від 12 листопада 2024 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

24 жовтня 2024 року до суду надійшов висновок Виконавчого комітету Кам`янської міської ради про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо його неповнолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_13 в судовому засіданні просили позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно дитини ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

Сам відповідач ОСОБА_2 пояснив, що він не спілкувався з сином, оскільки в них була домовленість з позивачем, що будемо бачитись, коли вона дозволить. Потім, коли він повідомив їй, що він зійшовся з іншою жінкою, їх спілкування взагалі припинилось. Останній раз він бачився з позивачем у 2017 році, щоб організувати зустріч із сином але вона повідомила, що якщо він сплатить аліменти, то тоді нехай і спілкується. Він тоді побачив сина на вулиці, але не підходив до нього, щоб не травмувати. Він домовлявся з позивачем, щоб познайомитись з сином, бо коли вони розлучалися та вона пішла від нього, синові було 10 місяців. Суму боргу по аліментів він визнає, але не сплачував їх, бо не мав такої матеріальної можливості. Він дійсно не звертався до органів опіки та піклування або суду про встановлення днів та часу спілкування із сином, а тому за 15 років він жодного разу не мав можливості з ним поговорити. Контактів сина в нього не має, в судове засідання, коли надавав пояснення син, він не міг з`явитися, бо хворів. Зараз він має намір зустрітися із сином та спробувати з ним поспілкуватись, але не знає як там його налаштували родичі, а тому він буде намагатись налагоджувати стосунки через відповідні органи, оскільки бажає, щоб син мав повноцінну сім`ю.

Представник третьої особи Киян О.В. в судовому засіданні підтримала свій висновок та просила задовольнити позов.

З метою всебічного та об`єктивного розгляду справи, в судовому засіданні за клопотаннями представника позивача та представника відповідача було допитано спільну дитину сторін та свідків.

Так, в судовому засіданні сам неповнолітній ОСОБА_9 пояснив, що йому вже виповнилося 15 років та зараз він навчається у 10 класі в Кам`янському ліцеї № 1 КМР Черкаської області. ОСОБА_9 зазначив, що проживає разом з матір`ю та його відчимом ОСОБА_8 , якого називає батьком. З приводу спілкування зі своїм біологічним батьком ОСОБА_2 хлопчик зазначив, що у свідомому віці він з ним ніколи не спілкувався та не бачився з ним. Батько йому не телефонував та не писав, а також не намагався ніколи цього робити. Він ніколи у своєму житті не бачив свого рідного батька, лише знає як він приблизно виглядає з фото, які збереглися до його народження. Також, хлопчик зазначив, що батько ніколи його не вітав з днем народження, ні особисто, ні через родичів чи знайомих. З початком війни батько також не намагався з ним зв`язатися. Він запитував у матері про свого біологічного батька, але мати повідомила, що вони перестали спілкуватися, а також про те, що він колись приходив до них додому, але тільки для того, щоб налагодити з нею спілкування. Також, мати казала, що в його рідного батька є інша родина. Мати ніколи не забороняла йому спілкуватися з батьком. Також, в судовому засіданні хлопчик зазначив, що він не бажає підтримувати стосунки зі своїм батьком ОСОБА_2 , оскільки він за всі роки нічого для цього не робив та сам не хотів налагоджувати спілкування з ним. Крім того, у його матері є цивільний чоловік, який про нього піклується і проявляє батьківську турботу. ОСОБА_9 також зазначив, що до чоловіка матері він звертається по імені, а іноді називає його батьком. Хлопчик також вказав, що від його рідного батька приблизно півтора роки тому надходили якісь кошти та мати йому їх віддала і він їх витратив на власні потреби. Аліменти на нього рідний батько не сплачує. З приводу того, що батько приходив у 2017 році до матері та те що він хотів з ним поспілкуватися, зазначив, що не пам`ятає цього. Також, ОСОБА_9 підсумовуючи все ним сказане повідомив суду, що хоче жити в новій родині, підтримувати стосунки з біологічним батьком не має бажання, оскільки він сам для цього нічого не робив, а тому підтримує рішення матері і це є його особистою думкою, на яку ніхто не впливав.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка представник відповідача - ОСОБА_3 пояснила, що її чоловік відповідач ОСОБА_2 неодноразово намагався побачитися з позивачем, для того щоб надати гроші їй на їх спільну дитину та поспілкуватися з їх сином, але остання сама не надавала йому для цього можливості. Також, свідок зазначила, що мати її чоловіка приходила на роботу до ОСОБА_1 з подарунками для онука, але остання сказала, що її подарунки не потрібні. В березні 2010 року позивач пішла від відповідача та забрала всі речі. ОСОБА_14 від нього, бо в чоловіка не було змоги платити за кредит, який вони брали на придбання квартири. Мати позивачки ОСОБА_1 працювала в міській раді, і коли свідок зателефонувала до органу опіки, її сплутали з позивачем ОСОБА_1 та сказали їй, що все буде як вони домовлялися. Так, під час розгляду питання про позбавлення батьківських прав відповідача, ОСОБА_3 не надали можливості підготуватися до нього. Вона написала заяву про відкладення засідання з питання про позбавлення батьківських прав, яке відклали на місяць. Після цього в суді відбулося судове засідання з розгляду справи та судом було винесено ухвалу, якою було зобов`язано Виконавчий комітет Кам`янської міської ради підготувати висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_9 . Засідання комісії Виконавчий комітет провів без ухвали суду та без участі батька дитини ОСОБА_2 та його представника. Свідок вказала, що несплата аліментів не є підставою для позбавлення її чоловіка батьківських прав. Також, ОСОБА_3 вказала, що відповідач дійсно не звертався до суду з проханням надати можливість спілкування з дитиною. Чоловік також не приймав участь в засіданнях через те, що він дуже хворіє та йому неможна хвилюватися. Крім того, ОСОБА_3 повідомила суду, що її чоловік телефонував позивачці з 2010 року, щоб дізнатися як їх спільна дитина, а також звертався до закладу освіти в 2021 році в якому навчається ОСОБА_9 та цікавився успіхами сина. Відповідач знає за якою адресою проживає його дитина, їздив до нього та намагався знайти сина через соціальні мережі, але знайти його, йому так і не вдалося.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 повідомила, що є сусідкою позивача ОСОБА_1 , вони проживають в одному будинку. ОСОБА_15 зазначила, що батька дитини ОСОБА_9 жодного разу вона не бачила та особисто з ним не знайома. Позивач їй ніколи про нього не розповідала та не розмовляла з нею стосовно того, чи вживались якісь дії щодо спілкування дитини з її батьком. Проте, свідок підтвердила той факт, що позивач самостійно виховує свого сина та в цьому їй допомагали її батьки. Зі ОСОБА_4 свідок знайома, бо їх діти росли в одному дворі та разом гуляли. ОСОБА_15 ніколи не питала у Степана про її батька, а чи намагався останній спілкуватись з ним їй невідомо.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 повідомила, що позивач ОСОБА_1 є її рідною дочкою, а відповідач ОСОБА_2 є її колишнім зятем. ОСОБА_16 зазначила, що її онук ОСОБА_9 народився в 2009 році. Його батько ОСОБА_2 відмовлявся платити аліменти на дитину, взяв кредит на квартиру, через це між ним та її дочкою ОСОБА_1 почалися сварки, після цього її дочка разом з дитиною повернулася жити до неї додому. ОСОБА_16 також повідомила, що коли була у своєї дочки вдома, вона стала свідком того, що ОСОБА_2 казав, що платити за кредит не буде, бо боїться, що його сім`ї не буде що їсти, однак вона повідомила, що буде допомагати сім`ї доньки з коштами. Відповідач під час спільного проживання з її дочкою, весь свій час проводив за комп`ютером, не працював та навіть не хотів працювати за копійки. Свідок також пояснила, що вона разом зі своїм чоловіком допомагали робити ремонт у квартирі, де проживала їх донька ОСОБА_1 та відповідач. Також ОСОБА_16 зазначила, що ні хто з оточення відповідача не спілкувався з дитиною та і сам він не звертався до неї з цього питання.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 повідомила, що працює разом з позивачем та знайома з нею більше ніж 10 років. ОСОБА_17 зазначила, що ОСОБА_1 гарна мати, забезпечує та піклується про свого сина, батька дитини вона особисто не знає. Їй лише відомо, що батько дитини не спілкується ні з позивачкою, ні з їх спільним сином. Подарунків на день народження батько дитині не дарував. Коли дитина хворіла, то завжди приймала участь лише його мати. Зі слів позивача, свідку відомо, що батько дитини аліменти на сина не сплачує. У позивачки наразі з`явився чоловік, з яким у її сина ОСОБА_4 гарні відносини та вони часто спілкуються. ОСОБА_4 навіть радиться та дослуховується його. На думку свідка, батько повинен сам проявляти інтерес до дитини, а не навпаки. Крім того, свідок зазначила, що при спілкуванні з нею, коли ОСОБА_4 приходив до своєї матері на роботу, він ніколи нічого про свого рідного батька не розповідав.

Допитана в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_18 , яка є рідною сестрою відповідача ОСОБА_2 повідомила, що не знає про причини розлучення між її братом та позивачем. Свідок зазначила, що їх мати одного разу ходила на роботу до позивач, щоб дати грошей для онука та попросити провідати онука, але остання її вигнала та сказала, що їй подачки не потрібні. Після цього їх мати прийшла додому у страшному моральному стані та вони з братом ОСОБА_2 сказали більше не ходити до неї. ОСОБА_18 повідомила, що зі слів брата їй відомо, що він намагався зустрічатися з дитиною, але ОСОБА_1 забороняла йому спілкуватися з їх дитиною, тому він не часто приїздив до Кам`янки. Свідок також пояснила, що свого племінника ОСОБА_4 по місту вона ніколи не бачила.

Вислухавши пояснення позивач та відповідача, а також їх представників, враховуючи думку самої дитини та доводи представника третьої особи, а також дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову виходячи з наступного.

Так, в судовому засіданні встановлено, що заочним рішенням Кам`янського районного суду Черкаської області від 07 жовтня 2010 року, було розірвано шлюб укладений 26 січня 2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_19 , зареєстрований Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, Дніпропетровської області, актовий запис № 50 (а.с. 8).

Під час перебування позивача та відповідача у шлюбі, в них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_9 , батьками якого зазначені: батько ОСОБА_2 , мати ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії НОМЕР_1 , виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 777 (а.с. 7).

З висновку Органу опіки та піклування Кам`янської районної державної адміністрації Черкаської області про умови виховання та утримання неповнолітнього ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 № 115/01-28 від 19 березня 2013 року встановлено, що гр. ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з гр. ОСОБА_2 з 26 січня 2007 року. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Відповідно до заочного рішення Кам?янського районного суду від 07 жовтня 2010 року, шлюб між подружжям розірваний. Батько не бере участі у вихованні, утриманні дитини. З сином не спілкується, не вітає дитину на дні народження, не опікується його лікуванням, оздоровленням. Не бачився з дитиною з 2010 року. По вирішенню питання визначення часу спілкування з дитиною, участі у вихованні сина - не звертався. Гр. ОСОБА_1 11 лютого 2011 року отримала виконавчий лист Кам`янського районного суду, згідно з яким батько зобов?язаний щомісячно сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі, що становить не меншим ніж 30% від прожиткового мінімуму, передбаченого для дитини відповідного віку. Згідно з довідкою від 04 жовтня 2012 року № 12301 Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, загальна заборгованість по сплаті аліментів за період з 01 квітня 2012 року по 01 жовтня 2012 року (виконавчий лист № 2-109 від 11 лютого 2011 року) становить 14 859 гривень. ОСОБА_1 звернулася до служби у справах дітей із проханням підготувати висновок органу опіки та піклування про умови проживання, виховання та утримання неповнолітнього ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який необхідний для підготовки позовної заяви, на розгляд Кам?янського райсуду про позбавлення гр. ОСОБА_2 батьківських прав. На підставі вищезазначеного, Кам`янська районна державна адміністрація, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне залишити дитину на утриманні матері ОСОБА_1 . Батька дитини - гр. ОСОБА_2 , жителя АДРЕСА_1 , у зв?язку з невиконанням батьківських обов`язків, щодо його неповнолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , позбавити батьківських прав (а.с. 12).

У висновку Виконавчого комітету Кам`янської міської ради про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо його малолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , № 2119/02-10 від 23 жовтня 2021 року зазначено, що Орган опіки та піклування дійшов висновку, що враховуючи те що, ОСОБА_2 не брав участі у вихованні, утриманні, лікуванні, оздоровленні дитини з 2010 року, останній свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, ухиляється від виховання та навчання дитини, не проявляє щодо неї батьківської турботи. На підставі вищезазначеного, враховуючи найкращі інтереси дитини та враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Кам`янської міської ради від 20 жовтня 2021 року № 16/43, виконавчий комітет Кам`янської міської ради, як орган опіки та піклування, вважав доцільним позбавити батьківських прав громадянина ОСОБА_2 щодо його сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 11-14).

В судовому засіданні також було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_7 у відповідача від першого шлюбу з ОСОБА_3 , народилася донька - ОСОБА_20 , батьками якої зазначені: батько ОСОБА_2 , мати ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії НОМЕР_2 , виданого Виконавчим комітетом Мельниківської сільської ради Чигиринського району Черкаської області, актовий запис № 02 (а.с. 15).

13 березня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_21 було укладено шлюб, після реєстрації шлюбу дружина змінила прізвище на « ОСОБА_22 », про що Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис № 106 (а.с. 16).

З довідки про доходи виданої фізичною особою підприємцем ОСОБА_23 від 05 травня 2024 року встановлено, що ОСОБА_1 працює в ФОП ОСОБА_23 за договором на посаді провізора та за період 01 листопада 2023 року по 30 квітня 2024 року загальна сума її доходу за заробітною платою склала 42 900 гривень (а.с. 9).

Відповідно до довідки про наявність заборгованості зі сплати аліментів виданої Самарським відділом державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 16 лютого 2024 року встановлено, що за матеріалами виконавчого провадження № 25460981 відкритого 29 березня 2011 року по виконавчому листу № 2-109 від 11 лютого 2011 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини у розмірі частини, який пред`явлено до примусового виконання 23 січня 2020 року та станом на 16 лютого 2024 року наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за 14 років з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання та становить 318 355 гривень (а.с. 11).

Згідно характеристики виданої Кам`янським ліцеєм № 1 Кам`янської міської ради Черкаської області № 117/01-23 від 02 травня 2024 року, ОСОБА_9 є учнем 9-В класу, та навчається у даному закладі з першого класу. За час навчання в ліцеї зарекомендував себе старанним, сумлінним, дисциплінованим учнем. Володіє навчальним матеріалом на середньому та достатньому рівні. Має довільну зорову і слухову пам`ять, добре розвинене логічне мислення, гарно і швидко запам`ятовує навчальний матеріал. Особливий нахил має до предметів природного циклу: хімії та біології. Степан фізично розвинений, бере участь у шкільних змаганнях з різних видів спорту. Ніколи не відмовляється від суспільно-корисної праці. Доручення учнівського колективу та класного керівника виконує вчасно та добросовісно. Вміє оцінити ситуацію, яка складається та знайти правильний вихід з неї. В стресових ситуаціях проявляє себе, як лідер. Стриманий, врівноважений, самокритичний. ОСОБА_4 товариський, чесний, щирий та доброзичливий. Може бути занадто емоційним. користується авторитетом серед однокласників та учнів школи. Вміє знаходити спільну мову з людьми різного віку. Користується повагою вчителів. Учень виховується в неповній родині. Мати бере активну участь у навчанні та вихованні сина, входить до активу батьківського комітету. Батько не відвідує батьківські збори, не бере участі у вихованні ОСОБА_4 . До певного моменту, 02 травня 2024 року, не цікавився успішністю та поведінкою сина (а.с. 10).

З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів боржника ОСОБА_2 виданого Самарським відділом державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) станом на 02 вересня 2024 року за період з листопада 2010 року по серпень 2024 року - сукупний розмір заборгованості склав 335 073,50 гривень (а.с. 145-150).

Відповідно до висновку виконавчого комітету Кам`янської міської ради про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо його неповнолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , № 2257/02-18 від 26 вересня 2024 року встановлено, що дії відповідача ОСОБА_2 свідчать про те, що він свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, ухиляється від виховання та навчання сина, не проявляє щодо нього батьківської турботи. Висновок органу опіки та піклування прийнятий з урахуванням рішення комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Кам`янської міської ради, як органу опіки та піклування № 13/58 від 25 вересня 2024 року, а тому Орган опіки та піклування вважає, доцільним позбавити батьківських прав громадянина ОСОБА_2 щодо його сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 143-144, 158-159, 165-166).

За змістом ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Положеннями вищевказаної статті визначено основні положення з виховання дітей. Для здійснення цього завдання батьки наділяються батьківськими правами, тобто правом на особисте виховання своїх дітей.

Батьківські права є в той же час і обов`язками батьків по вихованню дітей, тому що батьки не тільки володіють правом на виховання дитини, а й мають обов`язок її виховувати. Нездійснення ними своїх прав тягне за собою або повну їх втрату, або тимчасове позбавлення цих прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Відповідно до ст. 4 Конвенції про контакт з дітьми від 15 травня 2003 року, ратифікованої Україною 20 вересня 2006 року, дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини.

Згідно зі ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до частин першої, другої статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція ООН про права дитини) про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).

Також ЄСПЛ наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11)

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16, провадження № 14-327цс18, та Верховним Судом у постановах: від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15, провадження № 61-36905св18, від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17, провадження № 61-44369св18, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19, провадження № 61-12144св20, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, провадження № 61-3462св20, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, провадження № 61-19550св19, від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, провадження № 61-9754св20.

Суд враховує надані пояснення відповідачем в судовому засіданні щодо його бажання побачити сина та налагодити з ним стосунки, однак в даному випадку, це не спростовує факт ухилення ним від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, що в силу ст. 164 СК України, є підставою для позбавлення батьківських прав.

В цій справі, з врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи та наданих сторонами доказів, суд встановив, що відповідач на протязі 15 років не піклувався про фізичний і духовний розвиток сина, його навчання, підготовку до самостійного життя та на протязі цих 15 років він взагалі з ним не спілкувався.

Суд не може погодитись з доводами відповідача, що у спілкуванні з сином йому заважала домовленість між ним та позивачем, а також відсутність контактів сина та неможливість їх встановлення через соціальні мережі, оскільки реальну можливість налагодити стосунки він мав у 2017 році, коли приїздив за місцем його мешкання у місто Кам`янка, але не став цього робити, про що він не заперечував в судовому засіданні.

Суд наголошує на тому, що відповідач, як батько дитини, який бажав би спілкуватися з сином та допомагати йому, міг би на протязі такого тривалого періоду часу вирішити питання з органом опіки та піклування або в судовому порядку щодо встановлення днів та часу спілкування з дитиною, однак такої власної ініціативи він не проявляв.

Надана представником відповідача копії заяви ОСОБА_2 , адресована Кам`янській районній державній адміністрації, як органу опіки та піклування в Черкаській області від 29 березня 2013 року з проханням розглянути питання щодо надання можливості безперешкодного спілкування з його сином (а.с. 122), не може бути прийнята судом в якості належного доказу такого наміру, оскільки вона не містить відмітки про прийняття її Кам`янською районною державною адміністрацією, а також відомостей, про її направлення на адресу останніх.

Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради Черкаської області пояснив, що органу опіки та піклування не відомо про таке звернення відповідача, під час розгляду питання про доцільність позбавлення його батьківських прав, відповідач з такими клопотанням не звертався, на засідання комісії особисто не з`являвся жодного разу.

Суд не може залишити поза увагою і той факт, що відповідач має значну суму заборгованості по аліментам станом на серпень 2024 року у розмірі 335 073,50 гривень (а.с. 145-150), яка не сплачується останнім з причин відсутності матеріальної можливості, яка обґрунтовується тим, що він самостійно сплачував кредит банку за придбану квартиру під час шлюбу з позивачем, щоб не залишити борги дітям.

Такі твердження відповідача не виправдовують його поведінки щодо виконання батьківських обов`язків по відношенню до сина, оскільки взаємовідносини спірного майнового характеру подружжя, не можуть впливати на обсяг прав та обов`язків по відношенню до власних дітей, а у разі наявності спору щодо визначення розміру зобов`язань кожного з подружжя перед банком, вказаний спір повинен вирішуватись у судовому порядку та не може звільняти від відповідальності кожного з батьків за виховання, навчання і розвиток дитини, що передбачено частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Судом враховується правові позиції Верховного Суду про те, що заборгованість по аліментам не є самостійною підставою для позбавлення батьківських права, а також практика ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04), де суд наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

Однак в даних виниклих правовідносинах та встановлених обставин справи, крім наявності значної суми заборгованості по аліментам та заперечень з боку батька проти задоволення позову, існує безперечний факт того, що дитина не знає взагалі свого батька з 10 місячного віку, між собою вони ніколи не спілкувались та фактично не бачились, йому вже виповнилось повних 16 років, він бажає проживати з мамою та відчимом ОСОБА_8 , якого називає татом та який приймає участь в його вихованні та готує до самостійного дорослого життя та гідного навчання, що за умов бажання достатньо дорослої дитини, яка може мати свою думку та самостійно її висловлювати, безумовно свідчить про наявність його основного інтересу в забезпеченні його розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі.

Приходячи до висновку про задоволення позову, суд враховує також обставини того, що позивач та відповідач фактично мають вже інші родини, у відповідача є донька 2006 року народження від першого шлюбу, у позивач вже склались сталі стосунки з іншим чоловіком, який замінює синові батька та має намір його усиновити, сам ОСОБА_4 проти позову не заперечує та висловив чітко свою позицію, а тому за умов того, що між сином ОСОБА_4 та відповідачем ніколи не було спілкування, вони і досі не знають друг друга взагалі, тому суд вважає, що в даному випадку, слід погодитись з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, а тому вирішення такого питання буде відповідати найкращих інтересам вже доволі дорослої дитини, яка в судовому засіданні також на цьому наполягала.

Крім того, суд вважає, що відповідач свідомо самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків та до останнього судового засідання не проявляв зацікавленість у налагоджені зв`язків зі своїм сином, фактично не брав участь у його вихованні та розвитку, а всіма цими питаннями займалась виключно позивач.

Відповідач на протязі 15 років не вживав реальних, передбачених законом заходів для безперешкодного спілкування зі своїм сином, на засідання комісій з розгляду цього питання не з`являвся та жодного разу не ініціював вирішення питання, пов`язаного з наявністю у нього перешкод з боку позивача у спілкуванні з їх сином.

Заперечення позивач проти позову, зводяться виключно до раніше існуючих матеріальних проблем з погашенням кредиту, які унеможливлювали сплачувати аліменти, а також до домовленостей з позивачем про не травмування сина з`явленням у його житті, однак суд не може розцінювати виправданою таку поведінку відповідача, який будучи батьком сина та ще і в умовах війни, не вжив всіх можливих заходів щодо власної участі в його житті (вихованні, моральної та матеріальної підтримки, а також прояву зацікавленості та на сам перед фактичного знайомства між ними).

Суд також критично ставиться до доводів відповідача щодо неможливості ним сплачувати аліменти з причин фінансового навантаження, пов`язаного з погашенням кредиту, оскільки з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів або про звільнення від їх сплати, відповідач до суду не звертався, що свідчить про свідоме ігнорування ним рішення суду щодо сплати аліментів на утримання сина.

В судовому засіданні також не знайшли свого підтвердження доводи відповідача з приводу наявності в нього реальних перешкод з боку позивача у спілкуванні з сином, оскільки вони не були підтверджені належними та допустимими доказами в розумінні ст. 77-80 ЦПК України, сама позивач наголошувала на тому, що вона б не заперечувала їхньому спілкуванню, якщо б батько хотів цього, а сам відповідач не звертався до органів опіки та піклування або до суду з заявами про встановлення порядку спілкування з дитиною та його участі у її вихованні.

Вказані обставини також підтвердив в судовому засіданні і сам син ОСОБА_4 , який повідомив, що мати ніколи не забороняла йому спілкуватися з батьком, але він не бажає підтримувати стосунки з ним, оскільки батько за всі роки нічого для цього не робив та сам не хотів налагоджувати спілкування з ним, а тому він погоджується з рішенням матері, бо відчим ОСОБА_8 про нього піклується і проявляє батьківську турботу та в них є спільні інтереси та гарні стосунки.

Крім того, не можна залишити поза увагою і той факт, що з урахуванням такого ставлення відповідача до життя сина, позивач ще в березні 2013 року звернулася до Кам`янської районної державної адміністрації з заявою про позбавлень батьківських прав колишнього чоловіка ОСОБА_2 та відповідно до висновку від 19 березня 2013 року № 115-01-28, Кам`янська районна державна адміністрація, як орган опіки піклування вважала за доцільне залишити дитину на утриманні матері ОСОБА_1 , батька дитини ОСОБА_2 позбавити батьківських прав.

Однак і після цього відповідач не змінив свого особистого ставлення до дитини та продовжував ігнорувати рішення суду щодо сплати аліментів на утримання сина, а також свідомо продовжив уникати спілкування з ним та не намагався зустрітися та познайомитись з сином, який у свідомому віці його ніколи не бачив.

Надаючи оцінку доводам представника відповідача про те, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків, суд акцентує увагу на тому, що пасивна поведінка батька по відношенню до сина не змінювалась майже 15 років, і тільки в останнє судове засіданні він з`явився в режимі відео конференції та заявив про намір спілкуватись із сином, що на переконання суду не може свідчити про реальне бажання відповідача налагоджувати стосунки із сином, який сам цього не бажає, вказуючи про це в судовому засіданні.

Сукупний аналіз вищевказаних норм та встановлених в ході судового розгляду обставин справи дійсно свідчить про те, що відповідач навмисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню сина, дійсно не приймає будь-якої участі у його вихованні, не піклується про його фізичних та духовний розвиток, не цікавиться станом здоров`я та його успіхами у навчанні. З матеріалів справи судом не встановлено жодних намагань відповідача утримувати та виховувати сина.

Надані позивачем суду докази та встановлені в судовому засіданні обставини загалом свідчать про фактичне самоусунення відповідача від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини.

Враховуючи встановлені по справі обставини, з урахуванням вимог чинного національного та європейського законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Також, згідно вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору.

Керуючись ст.ст. 3-13, 141, 235, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради Черкаської області про позбавлення батьківських прав задовольнити.

Позбавити батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , батьківських прав відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , ІПН НОМЕР_3 ) на користь позивача ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 , ІПН НОМЕР_4 ) сплачений судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Повний текст рішення складено 04 вересня 2025 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд міста Дніпра протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після завершення апеляційного перегляду.

Головуючий суддя: Кушнірчук Р.О.