УХВАЛА

25 серпня 2025 року

м. Київ

справа № 638/18376/23

провадження № 61-7899ск25

Верховний Суд у складі колегії суддівТретьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.

розглянув касаційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури Кравченка Андрія Григоровича, який діє в інтересах Борівської селищної територіальної громади Ізюмського району Харківської області, представницьким органом якої в силу закону є Борівська селищна рада Ізюмського районуХарківської області, на постанову Харківського апеляційного суду від 05 червня 2025 року в справі за позовом керівника Ізюмської окружної прокуратури Харківської області, який діє в інтересах Борівської селищної територіальної громади Ізюмського району Харківської області, представницьким органом якої в силу закону є Борівська селищна рада Ізюмського району Харківської області, до ОСОБА_1 , Фермерського господарства «Кириченко М» про витребування земельної ділянки, визнання недійсним договору оренди та

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року керівник Ізюмської окружної прокуратури Харківської області, який діє в інтересах Борівської селищної територіальної громади Ізюмського району Харківської області (далі - Борівська територіальна громада), представницьким органом якої в силу закону є Борівська селищна рада Ізюмського районуХарківської області (далі - Борівська селищна рада), звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив:

- витребувати на користь Борівської селищної територіальної громади в особі Борівської селищної ради з незаконного володіння ОСОБА_1 та Фермерського господарства «Кириченко М» (далі - ФГ «Кириченко М») земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га, з кадастровим номером :17:003:0368, яка знаходиться за межами населених пунктів на території Борівської селищної ради;

- визнати недійсним договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га з кадастровим номером :17:003:0368, укладений 13 жовтня 2021 року між ОСОБА_1 та ФГ «Кириченко М» в особі Кириченка С. О., зареєстрований 29 листопада 2021 року реєстратором Борівської селищної ради Гелуненко О. В. (номер запису про інше речове право 45601137);

- вирішити питання щодо судових витрат.

Вказував, що Ізюмською окружною прокуратурою в ході здійснення процесуального керівництва за досудовим розслідуванням кримінального провадження № 0000080 від 17 серпня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 364 Кримінального кодексу України (далі - КК України), встановлено порушення вимог законодавства при прийнятті Борівською селищною радою рішення про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства та її передання у власність ОСОБА_1

02 серпня 2021 року відбулося пленарне засідання XIV сесії Борівської селищної ради VIII скликання, на якому відповідно до пункту 13 Порядку денного вказаної сесії розглянуто питання щодо затвердження проєкту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Борівської селищної ради ОСОБА_1 .

Рішенням XIV сесії Борівської селищної ради VIII скликання від 02 серпня 2021 року № 13 «Про затвердження проєкту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Борівської селищної ради, ОСОБА_1 » передано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га з кадастровим номером :17:003:0368 за межами населених пунктів на території Борівської селищної ради.

12 серпня 2021 року державним реєстратором Борівської селищної ради внесено запис про державну реєстрацію права приватної власності на земельну ділянку площею 2,0000 га, з кадастровим номером :17:003:0368 (номер відомостей про речове право 44123885, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 210), за ОСОБА_1 .

Зазначив, що вказане рішення є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки прийнято всупереч вимогам частини другої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування», так як за ухвалення рішення проголосувало менше двох третин голосів депутатів від загального складу ради. З огляду на те, що загальний склад Борівської селищної ради складає 26 депутатів, для прийняття рішення на сесії сільської ради необхідно було 18 голосів депутатів. У математичному значенні дві третини від 26 є 17,33, що, в свою чергу, повинно заокруглюватись у бік збільшення і становити ціле натуральне число, оскільки при заокругленні в бік зменшення, число 17 буде становити менше ніж дві третини голосів депутатів відповідної ради, що суперечитиме засадам здійснення місцевого самоврядування, враховуючи, що один депутат має один голос.

Вказував, що незаконність прийняття рішення підтверджується науково-правовим висновком Науково-дослідного інституту правового забезпечення інноваційного розвитку Національної академії правових наук України, а також вищевказаний підхід використовується при розгляді спірних ситуацій на рівні Конституційного Суду України та Ради суддів України. Крім того, вказане повністю узгоджується з позицією Всеукраїнської асоціації органів місцевого самоврядування «Асоціації міст України», викладеною 03 серпня 2021 року в листі № 1-179/21 Бахмутській міській раді з аналогічного питання.

Оскільки спірна земельна ділянка вибула з володіння власника поза його волею, наявні правові підстави для витребування її від набувача з метою поновлення порушених прав власника - територіальної громади.

13 жовтня 2021 року між ОСОБА_1 та ФГ «Кириченко М» укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 2,0000 га з кадастровим номером :17:003:0368, який зареєстрований 29 листопада 2021 року реєстратором Борівської селищної ради Гелуненко О. В.

Враховуючи, що територіальна громада не уповноважувала Борівську селищну раду на прийняття вказаного рішення всупереч вимогам закону, то відповідач на підставі такого рішення у встановленому законом порядку права власності на земельну ділянку не набув, тому не міг у подальшому передати її в користування іншим особам.

Враховуючи, що державну реєстрацію права приватної власності на земельну ділянку за відповідачем проведено на підставі незаконного рішення Борівської селищної ради вважає, що договір оренди земельної ділянки є недійсним з моменту його укладення.

01 листопада 2024 року рішенням Шевченківського районного суду м. Харкова (раніше - Дзержинський районний суд м. Харкова) позов керівника Ізюмської окружної прокуратури Харківської області, який діє в інтересах Борівської селищної територіальної громади, представницьким органом якої в силу закону є Борівська селищна рада, задоволено.

Витребувано на користь Борівської селищної територіальної громади в особі Борівської селищної ради з незаконного володіння ОСОБА_1 та

ФГ «Кириченко М» земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га, з кадастровим номером :17:003:0368, яка знаходиться за межами населених пунктів на території Борівської селищної ради.

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га з кадастровим номером :17:003:0368, укладений 13 жовтня 2021 року між ОСОБА_1 та ФГ «Кириченко М» в особі Кириченка С. О., зареєстрований 29 листопада 2021 року реєстратором Борівської селищної ради Гелуненко О. В. (номер запису про інше речове право 45601137).

Стягнуто в дольовому порядку з ОСОБА_1 та ФГ «Кириченко М» на користь Харківської обласної прокуратури сплачений судовий збір у розмірі 9 122,74 грн по 4 561,37 грн з кожного.

05 червня 2025 року постановою Харківського апеляційного суду апеляційну скаргу Борівської селищної ради задоволено.

Рішення Шевченківського районного суду м. Харкова (раніше - Дзержинський районний суд м. Харкова) від 01 листопада 2024 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.

Позов керівника Ізюмської окружної прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Борівської селищної територіальної громади, представницьким органом якої в силу закону є Борівська селищна рада, до ОСОБА_1 , ФГ «Кириченко М» про витребування земельної ділянки та визнання недійсним договору оренди - залишено без задоволення.

Стягнуто з Харківської обласної прокуратури на користь Борівської селищної ради судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 13 684,50 грн.

У червні 2025 року заступник керівника Харківської обласної прокуратури Кравченко А. Г., який діє в інтересах Борівської селищної територіальної громади Ізюмського району Харківської області, представницьким органом якої в силу закону є Борівська селищна рада, подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Харківського апеляційного суду від 05 червня 2025 року, в якій просить її скасувати, рішення Шевченківського районного суду м. Харкова (раніше - Дзержинський районний суд м. Харкова) від 01 листопада 2024 року залишити в силі.

Необхідно відмовити в відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення в справі незначної складності з ціною позову, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

За вимогами частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023).

Частина третя статті 389 ЦПК України визначає випадки, за яких рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанова суду апеляційної інстанції не підлягають касаційному оскарженню, а саме не підлягають касаційному оскарженню: 1) рішення, ухвали суду першої інстанції та постанови, ухвали суду апеляційної інстанції у справах, рішення у яких підлягають перегляду в апеляційному порядку Верховним Судом; 2) судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є:

справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства);

справи про розірвання шлюбу;

справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує шістдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що незалежно від того, чи визнавав справу малозначною суд першої чи апеляційної інстанції, такою її може визнати касаційна інстанція, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюється й на стадію касаційного провадження.

Такими випадками, зокрема, є наявність у касаційній скарзі питання права, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики (підпункт «а»); особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи (підпункт «б»); значний суспільний інтерес або винятковість її значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу (підпункт «в»); віднесення судом першої інстанції справи до категорії малозначних помилково (підпункт «г»).

Згідно із частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Додатково у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України конкретизовано випадки, за яких касаційне провадження має бути відкрите попри те, що справу визнано малозначною.

У справі предметом позову є вимоги про витребування земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га, з кадастровим номером :17:003:0368, яка знаходиться за межами населених пунктів на території Борівської селищної ради, та визнання недійсним договору оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га, з кадастровим номером :17:003:0368, укладений 13 жовтня 2021 року між ОСОБА_1 та ФГ «Кириченко М» в особі Кириченка С. О., зареєстрований 29 листопада 2021 року реєстратором Борівської селищної ради Гелуненко О. В. (номер запису про інше речове право 45601137).

Заявник оскаржує судове рішення, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог.

З касаційної скарги убачається, що оціночна вартість спірної земельної ділянки площею 2,0000 га, з кадастровим номером :17:003:0368 становить 429 249,10 грн, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на день звернення з касаційною скаргою (757 000,00 грн).

Тобто справа є незначної складності з ціною позову, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У касаційній скарзі заявник вказує, що справа становить значний суспільний інтерес, оскільки предметом спору є земельна ділянка сільськогосподарського призначення, площею 2 га, яка є частиною земель як основного національного багатства та перебуває під особливою охороною держави - об`єкта права власності із особливо суворими умовами його використання та збереження згідно діючого законодавства. Земля є об`єктом права власності українського народу, тому умови щодо використання даного природного ресурсу є особливо суворими. Суспільний інтерес обумовлюється неприпустимістю передачі в приватну власність земель комунальної власності в іншому порядку, ніж це визначено чинним законодавством, що регламентує земельні правовідносини необхідністю відновлення в сфері землекористування, повернення земель у законні умови їх використання. Правовідносини пов`язані з попередженням незаконного вибуття земель сільськогосподарського призначення з комунальної власності, становлять суспільний, публічний інтерес та повністю відповідають функціям прокурора.

У справі, що становить значний суспільний інтерес, має виняткове значення для її учасника, та яка може бути допущена до розгляду Верховним Судом у касаційному порядку з метою перегляду судового рішення, мають бути допущені судом першої інстанції порушення закону, які не були усунені судом апеляційної інстанції, або одночасно допущені судом першої та апеляційної інстанцій порушення закону.

Водночас має відбуватися порушення питань факту і права згідно з чинним законодавством України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, визначення яких вимагає розгляду справи по суті щодо неспроможності держави дотриматися своїх позитивних зобов`язань в частині регулювання певного виду діяльності, яка має шкідливі наслідки для заявника, а також досягає такого серйозного рівня, що призводить до суттєвого перешкоджання здатності заявника користуватися своїми правами, існувала давно, була добре відома органам влади та має триваючий характер.

Також особа, яка подає касаційну скаргу в малозначній справі, зобов`язана надати докази та навести доводи на обґрунтування наявності обставин, що є підставою для допуску судового рішення в його справі до перегляду Верховним Судом.

З огляду на викладене заявник не обґрунтував необхідність відкриття касаційного провадження на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Посилання заявника на неврахування судом висновків, викладених в постановах Верховного Суду, щодо застосування норми права у подібних правовідносинах є підставою касаційного оскарження судових рішень, передбаченою пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, втім не є доводом, який в розумінні підпунктів «а»-«г» пункту 2 частини третьої статті 389 цього Кодексу підтверджує наявність випадку/випадків, який/які дає/дають право вважати судові рішення у малозначній справі такими, що підлягають касаційному оскарженню.

Під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову в відкритті провадження) в справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для його касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Верховний Суд враховує предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства, судову практику в такій категорії справ та вважає, що справа не відноситься до переліку справ, передбаченого частиною четвертою статті 274 ЦПК України, та відсутні підстави, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Верховний Суд зауважує, що зазначення підстав касаційного оскарження є лише вимогою до форми та змісту касаційної скарги відповідно до цивільного процесуального закону, проте не є безумовною підставою для відкриття провадження у справі на рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням статусу Верховного Суду, в деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, так як розгляд скарги касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду».

Згідно з положеннями частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Такий висновок відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

Водночас застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).

Заявник подав касаційну скаргу на судове рішення в справі незначної складності з ціною позову, яка не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що не підлягають касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою заступника керівника Харківської обласної прокуратури Кравченка Андрія Григоровича, який діє в інтересах Борівської селищної територіальної громади Ізюмського району Харківської області, представницьким органом якої в силу закону є Борівська селищна рада Ізюмського районуХарківської області, на постанову Харківського апеляційного суду від 05 червня 2025 року в справі за позовом керівника Ізюмської окружної прокуратури Харківської області, який діє в інтересах Борівської селищної територіальної громади Ізюмського району Харківської області, представницьким органом якої в силу закону є Борівська селищна рада Ізюмського району Харківської області, до ОСОБА_1 , Фермерського господарства «Кириченко М» про витребування земельної ділянки, визнання недійсним договору оренди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Ситнік

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров