ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5733/25 Справа № 204/3356/25 Суддя у 1-й інстанції - Самсонова В. В. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Красвітної Т.П.,

при секретарі - Травкіній В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2

на ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 01 квітня 2025 року про забезпечення позову, у складі судді Самсонової В.В.

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 01 квітня 2025 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково.

Забезпечено позов шляхом накладення арешту та заборони вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо нерухомого майна, що належить ОСОБА_3 , на праві приватної власності, а саме: житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 237); квартиру, розташована за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер майна 01); домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер майна 13279489).

У задоволенні іншої частини заяви відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована наявністю підстав для часткового задоволення заяви, оскільки предметом позову у даній справі є стягнення значної суми грошових коштів, застосування заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту є саме тим заходом, який унеможливить ускладнення чи невиконання рішення суду у разі задоволення або часткового задоволення позову, та забезпечить можливість ефективного захисту прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Відмовляючи в іншій частині заяви, суд першої інстанції виходив із того, що накладання арешту на грошові кошти в межах суми боргу, є неспівмірним із заявленими вимогами, оскільки суд дійшов до висновку про накладення арешту на нерухоме майно в межах оспорюваної суми боргу.

Не погодившись з таким судовим рішенням, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування ухвали суду про забезпечення позову в частині залишених без задоволення вимог заяви.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що застосовані заходи забезпечення позову не відповідають змісту порушеного права та є неспівмірними із заявленими вимогами у даній справі, оскільки після звернення до суду, 20 березня 2025 року відповідач відчужив домоволодіння, на яке було накладено арешт та заборону, а тому наявні підстави для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на рахунки та все нерухоме майно, оскільки наявні ризики унеможливлення виконання майбутнього судового рішення. Вказує, що майно на яке вже накладено арешт та заборону вчиняти будь-які дії, може виявитися недостатньо у разі задоволення позову, оскільки забезпечити позов у даній справі необхідно пропорційно до заявлених вимог позову, шляхом накладання арешту на рахунки та все майно, що належить відповідачу та унеможливить його подальшу реалізацію. Забезпечення позову на грошові кошти, є додатковою гарантією того, що у разі задоволення позову буде виконано рішення суду.

Не погодившись з таким судовим рішенням, ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування ухвали суду та ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання майбутнього судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви, а тому суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про забезпечення позову у даній справі. Вказує, що обрані судом першої інстанції заходи забезпечення позову не відповідають принципам розумності, адекватності та співмірності під час вжиття заходів забезпечення позову. Окрім того, вказує, що на час вжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , скаржнику не належить на праві власності, отже, відсутні підстави для задоволення заяви в цій частині.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 .

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що ухвала суду підлягає частковому скасуванню, з огляду на наступне.

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Також позивачем одночасно із позовом подано заяву про забезпечення позову, в якій остання просила суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_2 а саме: земельну ділянку, кадастровий номер: :01:048:0004 (РНОНМ 214); земельну ділянку, кадастровий номер: :04:002:0033, (РНОНМ 020); житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (РНОНМ 237); земельну ділянку, кадастровий номер: :04:002:0161, (РНОНМ 237); земельну ділянку, кадастровий номер: :04:002:0162, (РНОНМ 237); земельну ділянку, кадастровий номер: :04:002:0143, (РНОНМ 37); квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 (РНОНМ 01); земельну ділянку, кадастровий номер: :04:002:0135, (РНОНМ 37); земельну ділянку, кадастровий номер: :04:002:0134, (РНОНМ 37); домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 (РНОНМ 13279489), та на грошові кошти ОСОБА_2 , що обліковуються на розрахункових рахунках ОСОБА_2 у межах суми позову в розмірі 24839 доларів США, що еквівалентно на день подачі позову 1032418,13 грн., до набрання законної сили рішення суду у справі.

Заява про забезпечення позову мотивована наявністю у позивача припущень, що невжиття таких заходів забезпечення позову може у подальшому істотно ускладнити ефективний спосіб захисту та поновлення порушених прав позивача у разі задоволення позову. Предметом позову у даній справі є стягнення суми грошових коштів у розмірі 24839 доларів США, які відповідач не повернув позивачу згідно умов договору позики, укладеного у формі боргової розписки 11 лютого 2024 року, термін повернення яких вже сплинув, тим самим порушивши умови власноручно написаної боргової розписки. Виконання в майбутньому судового рішення у даній справі у разі задоволення позову безпосередньо пов`язано з обставинами наявності у відповідача присудженої до стягнення суми заборгованості. Оскільки предметом спору є стягнення боргу за договором позики, накладення арешту на об`єкти нерухомого майна, які на праві власності належать відповідачу, мінімально впливатиме на повсякденну роботу та життя відповідача, не ускладнюючи його діяльність. До того ж, за обставин звернення з позовом про стягнення грошових коштів саме відповідач має доводити недоцільність чи неспівмірність заходів забезпечення, вжиття яких просить у суду позивач. Позивачу невідома сума коштів, які належать та зберігаються на розрахункових рахунках відповідача в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, відтак невідомо чи достатньо їх для погашення заборгованості у випадку задоволення позову, а тому, з метою належного, справедливого забезпечення позову та ефективного судового захисту майнових прав позивача, існує необхідність накладення арешту в межах суми позову як на рахунки відповідача, так і на нерухоме майно, яке належить останньому відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із ітого, що предметом позову у даній справі є стягнення значної суми грошових коштів, застосування заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту є саме тим заходом, який унеможливить ускладнення чи невиконання рішення суду у разі задоволення або часткового задоволення позову, та забезпечить можливість ефективного захисту прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Відмовляючи в іншій частині заяви, суд першої інстанції виходив із того, що накладання арешту на грошові кошти в межах суми боргу, є неспівмірними із заявленими вимогами, оскільки суд дійшов до висновку про накладення арешту на нерухоме майно в межах оспорюваної суми боргу.

Однак колегія суддів не може погодитись з такими висновками, з огляду на наступне.

Згідно частини 1 статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно частини 2 статті 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 150 ЦПК України, позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Метою забезпечення позову, згідно статті 149 ЦПК України, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно, звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до ускладнення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинне мати очевидний та об`єктивний характер.

Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 826/8556/17.

При цьому, колегія суддів зазначає, що в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Тобто, обов`язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі; доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Колегія суддів звертає увагу на те, що вживаючи заходи забезпечення позову, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позов забезпечується шляхом накладання арешту та заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 (РНОНМ 13279489), що належить ОСОБА_4 на підставі договору дарування житлового будинку від 20 березня 2025 року посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Єдаменко О.А., зареєстрованого в реєстрі №191, що належить на праві власності іншій особі, який не є відповідачем у даній справі, що суперечить меті забезпечення позову та положенням глави 10 ЦПК України.

Тобто у даному випадку, обраним судом видом забезпечення позову в частині - накладання арешту та заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 (РНОНМ 13279489) не є співмірним із заявленими вимогами позову, оскільки накладання арешту та заборони вчиняти будь-які дії щодо домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_3 (РНОНМ 13279489) обмежить права власника вказаного майна щодо володіння та користування спірним майном.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені, у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Інші обрані судом заходи забезпечення позову є цілком співмірними із заявленими вимогами позову, достатніми для усунення загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а тому доводи апеляційних скарг є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Слід зазначити, що у разі, якщо потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпаде або зміняться обставини, що зумовили його застосування, сторони у справі не позбавлені права звернутись до суду з питанням скасування заходів забезпечення позову.

За наведеного правового регулювання та встановлених обставин в межах предмету спору та заяви про забезпечення позову, колегія суддів приходить до висновку про неправильне застосування судом норм процесуального права при здійсненні оцінки співмірності заходів забезпечення позову та існування реальної загрози ускладнення виконання рішення суду в частині накладання арешту та заборони щодо домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 (РНОНМ 13279489).

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід задовольнити частково, ухвалу суду в частині накладення арешту та заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 (РНОНМ 13279489) скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви в цій частині.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 01 квітня 2025 року в частині накладання арешту та заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 (РНОНМ 13279489) - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви в цій частині.

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 27 серпня 2025 року

Повний текст судового рішення складено 08 вересня 2025 року.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

Т.П. Красвітна