Справа № 953/968/25
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 вересня 2025 року м. Харків
Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді - Дяченка О.М.,
за участю секретаря - Гавриленко К.О., Кундіус К.В.
представника відповідача Гвоздецької О.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Харківській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинення певних дій,-, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління національної поліції в Харківській області про зобов`язання вчинення певних дій, у якому просить:
1) визнати протиправною бездіяльність уповноважених осіб ГУНП в Харківській області щодо розгляду вимоги про відшкодування вартості майна від "12" грудня 2024 р. у відповідності до п. 12 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом МЮУ, Генеральної прокуратури України, МФУ від 04.03.1996р. № 6/5/3/41;
2) зобов`язати уповноважених осіб ГУНП в Харківській області розглянути вимогу про відшкодування вартості майна від "12" грудня 2024 р. у відповідності до п. 12 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом МЮУ, Генеральної прокуратури України, МФУ від 04.03.1996р. № 6/5/3/41.
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає наступне:
Відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові. Згідно із підпунктами 1-3, 11-16 п. 14 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом МЮУ, Генеральної прокуратури України, МФУ від 04.03.1996р. № 6/5/3/41 (далі - Положення), відповідно до ч. 2 ст. 4 вказаного Закону, майно, зазначене в п. 2 ст. З цього Закону (конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами дізнання чи попереднього слідства, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт), повертається в натурі тією установою або органом, у якого воно знаходиться, у місячний термін з дня звернення громадянина або його спадкоємців, якщо воно сталося протягом шести місяців після направлення їм повідомлення. У разі, коли повернення майна в натурі неможливе, за рахунок підприємств, установ, організацій, яким воно було передано безоплатно, відшкодовується його вартість. У випадках, коли майно було знищене, втрачене або пошкоджене під час знаходження у розпорядженні органу дізнання, попереднього слідства, прокуратури чи суду, з вимогою про відшкодування вартості майна громадянин має право звернутися до цих органів, а якщо неможливість повернення майна в натурі виникла після передачі його фінансовому органу, вимога пред`являється до цього органу. Розгляд такої вимоги громадянина до органів дізнання, попереднього слідству, прокуратури або суду провадиться в місячний термін і в порядку, передбаченому п. 12 Положення. Постанова органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури може бути оскаржена громадянином відповідному прокуророві. Якщо вимога про повернення майна або відшкодування його вартості у безспірному порядку не задоволена або громадянин не згодний з прийнятим рішенням, він має право звернутися до суду в порядку позовного провадження. Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди (або вартості вилученого майна), завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. При цьому питання встановлення розміру грошових доходів, втрачених громадянами унаслідок незаконних дій зазначених органів та питання щодо відшкодування вартості знищеного, втраченого або пошкодженого майна під час заходження у розпорядженні органу дізнання, попереднього слідства, прокуратури чи суду, віднесено до компетенції цих органів, а не суду. Такий висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 24.02.2016р. у справі № 6-2089цс15, яка в силу положень ст. 360-7 ЦПК України має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засідання заперечувала проти позовних вимог, та просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, виходячи з наступного:.
«Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України «Про Національну поліції України» (далі - Закон № 580-VIII) поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Частиною 1 статті 8 Закону № 580-VIII передбачено, що поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Частинами 1 та 2 статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.
Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом (частина 7 статті 1176 ЦК України).
У ч.1, ч.2 ст.1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.
Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено в ст.ст. 56, 62 Конституції України, у Законі України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та в ст.ст. 1167, 1176 ЦК України.
Відповідно до положень статті 1 Закону № 266/94-ВР підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства.
Згідно зі статтею 2 Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення.
Відповідно до статті 3 Закону № 266/94-ВР у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.
Тобто вказана стаття передбачає відшкодування шкоди виключно у випадках, наведених в ст. 1 цього Закону.
Відповідно до статті 1 Закону № 266/94-ВР підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства.
Тобто з вказаного вбачається, що обов`язковою умовою для відшкодування шкоди, у випадках зазначених у ст.1 цього Закону є факт НЕЗАКОННОСТІ.
Окрім того, стаття 11 Закону № 266/94-ВР передбачає, що у разі виникнення права на відшкодування завданої шкоди відповідно до статті 2 цього Закону орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчий, дізнавач, прокурор або суд зобов`язані роз`яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди.
Статтею 2 Закону № 266/94-ВР передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду (в нашому випадку не підходить); 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; (в нашому випадку не підходить); 4) закриття справи про адміністративне правопорушення (в нашому випадку не підходить).
Виходячи з наведених вище норм обов`язковою умовою для відшкодування шкоди відповідно до вказаного Закону є встановлення у відповідному судовому рішенні (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту НЕЗАКОННОСТІ дій, які зазначені у ст. 2 цього Закону.
Необхідно відмітити, що на сьогоднішній день відсутні будь-які рішення судів, яким б було визнано незаконним дії Відповідача та рішення суду, що набрали законної сили, які зобов`язували б ГУНП в Харківській області відшкодувати ОСОБА_1 будь-яку шкоду.
На виконання пункту 3 Постанови Верховної Ради України від 01.12.1994 N 267/94-ВР "Про введення в дію Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду" наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури, Міністерства фінансів України від 04.03.1996 N 6/5/3/41 затверджено Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду" ( 266/94-ВР ) (далі по тексту Положення).
В п. 14 Положення зазначено, що відповідно до частини 2 ст.4 Закону ( 266/94-ВР) майно, зазначене в п.2 ст.3 Закону (конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами дізнання чи попереднього слідства, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт), повертається в натурі тією установою або органом, у якого воно знаходиться, у місячний термін з дня звернення громадянина або його спадкоємців, якщо воно сталося протягом шести місяців після направлення їм повідомлення.
У разі, коли повернення майна в натурі неможливе, за рахунок підприємств, установ, організацій, яким воно було передано безоплатно, відшкодовується його вартість.
Отже, необхідною умовою для відшкодування шкоди - є неможливість повернення вилучено майна в натурі.
Відповідно до інформації, отриманої від Харківського районного управління поліції № 2 ГУНП в Харківській області вбачається наступне.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 15 листопада 2021 року ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 27 серпня 2021 року залишено без змін. 23.11.2021 при поверненні тимчасово вилученого майна під час проведення обшуку ОСОБА_1 було повернуто: ноутбук Acer Aspire AS 3810 TZ-414G32i; ноутбук NEC nb013107; ноутбук Asus x51i; ноутбук Asus k701j; носій Blaze Patriot 60gb; жорсткий носій WD1600BEVT; жорсткий носій WD320BPVT; жорсткий носій Seagate Barracuda 3000gb; жорсткий носій НОМЕР_1 ; жорсткий носій Maxtor; дискета чорного кольору без пізнавальних знаків з биркою «Шрифти DOS»; флеш накопичувач чорного кольору 3 штук; металевий каркас до якого приєднані блок живлення, відеокарти у кількості 6 штук, материнська плата, жорсткий диск; мicro SD 32 gb; системний блок Chifteck.
Від отримання інших речей а саме: жорсткий носій Hp; жорсткий носій Hitachi; жорсткий носій Seagate Barracuda 7200; жорсткий носій Toshiba; Жорсткий носій Samsung; жорсткий носій без пізнавальних знаків; жорсткий носій Seagate; системні блоки у кількості 2 штук, ОСОБА_1 відмовився.
25.11.2021 під час повернення тимчасово вилученого майна під час проведення обшуку в період часу з 11-25 год по 12-25 год в каб. 85 Харківського РУП № 2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_1 було повернуто відеокарти Radeon RX 480, Asus RX 480, Gigabyte GV-N210.
Від отримання відеокарти AMD Radeon RX 480 ОСОБА_1 відмовився.
Крім того, ОСОБА_1 було повторно запропоновано отримати тимчасово вилучене майно, від отримання якого останній відмовився 23.11.2021 на, що ОСОБА_1 погодився отримати 2 системних блоки та заявив, що в даних системних блоках відсутні відеокарти які знаходилися в них під час вилучення.
24.06.2022 ОСОБА_1 отримав принтер EPSON C43UX та принтер Samsung.
01.09.2022 до ХРУП №2 ГУНП в Харківській області ГУНП в Харківській області надійшла скарга вх. К-895 від ОСОБА_1 . Дізнавачем СД Толмчаовою Н.С. дана скарга розглянута в установлений законом строк, та надана відповідь поштою ОСОБА_1 за вих. К-895/11/67 від 07.09.2022, де вказано прибути останньому на 07.09.2022 до ХРУП №2 ГУНП в Харківській області для повернення майна.
07.09.2022 ОСОБА_1 прибув до ХРУП №2 ГУНП в Харківській області та написав заяву про те, що він оглянув майно яке перебуває в камері схову, та вказав що це не належить йому.
09.09.2022 до ХРУП №2 ГУНП в Харківській області ГУНП в Харківській області надійшло клопотання за вх. К-954 від ОСОБА_1 . Дізнавачем СД Толмачовою Н.С. дане клопотання розглянуте в установлений законом строк, та надана відповідь поштою ОСОБА_1 за вих. К-954/11/67 від 13.09.2022, де вказано прибути останньому на 21.09.2022 до ХРУП №2 ГУНП в Харківській області для повернення майна. Останній 21.09.2022 прибув, однак відмовився отримувати майно яке перебуває в камері схову.
28.12.2022 до ХРУП №2 ГУНП в Харківській області ГУНП в Харківській області надійшло клопотання за вх. К-1524, 1523 від ОСОБА_1 . Дізнавачем ОСОБА_3 дані клопотання розглянуті в установлений законом строк, та надана відповіді поштою ОСОБА_1 за вих. К-1524,1523/119/67 від 30.12.2022, де вказано прибути останньому на 04.01.2023 до ХРУП №2 ГУНП в Харківській області для повернення майна.
04.01.2023 ОСОБА_1 прибув до ХРУП №2 ГУНП в Харківській області, написав заяву про те, що він оглянув майно яке перебуває в камері схову, та вказав що воно не працює, та в усній формі відмовився його забирати.
11.01.2023 до ХРУП №2 ГУНП в Харківській області ГУНП в Харківській області надійшла скарга за вх. К-69 від ОСОБА_1 . Дізнавачем СД Толмачовою Н.С. дана скарга розглянута в установлений законом строк, та надана відповідь поштою ОСОБА_1 за вих. К-69/119/67 від 19.01.2023, де вказано прибути останньому на 19.01.2023 до ХРУП №2 ГУНП в Харківській області для повернення майна.
13.07.2023 до ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області ГУНП в Харківській області надійшло клопотання за вх. К-1203 від ОСОБА_1 . Дізнавачем СД Толмачовою Н.С. дане клопотання розглянуто в установлений законом строк, та надана відповідь поштою ОСОБА_1 за вих. К-1203/119/67 від 17.07.2023, де вказано прибути останньому на 19.01.2023 до ХРУП №2 ГУНП в Харківській області для повернення майна.
01.08.2024 ОСОБА_1 прибув до ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області, написав заяву про те, що отримувати майно він не має можливості, оскільки вважає підмінено та розкрадено.
Також, 21.07.2021 дізнавачем СД Худяєвим О.І. було направлено доручення до управління протидії кіберзлочинам в Харківській області, разом із вилученим майном під час обшуку 13.07.2021 у ОСОБА_1 (копія доручення додається з супровідним листом та додатками до нього). За результатами виконаного доручення інспектором УПК в Харківській області Ярославом Черкашиним був складений рапорт.
24.12.2024 за вих. №4210/119-67/24 дізнавачем СД ОСОБА_3 направлено лист ОСОБА_1 , що він може прибути для отримання вказаного майна 28.12.2024.
28.12.2024 прибувши до ХРУП №2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_1 відмовився отримувати вказане майно, оскільки вважає, що в камері схову зберігається не працююче майно, що містить ознаки грибка, запаху сирості та іржі, про що написав власноручно свої заперечення в протоколі повернення майна. Тому, 28.12.2024 дізнавачем винесена постанова про неможливість виконання ухвали Київського районного суду м. Харкова від 02.12.2024.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 15 листопада 2021 року ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 27 серпня 2021 року залишено без змін.
Повернення майна відбувалось 23.11.2021 та 25.11.2021, однак відповідно до протоколів, від отримання майна ОСОБА_1 частково відмовився.
В мотивувальній частині судового рішення (в ухвалі Київського районного суду м. Харкова від 02.12.2024) зазначено наступне: «23.11.2021 ОСОБА_4 було повернуто: «…. ноутбук Acer Aspire AS 3810 TZ414G32i; ноутбук NEC nb013107; ноутбук Asus x51i; ноутбук Asus k701j; носій Blaze Patriot 60gb; жорсткий носій WD1600BEVT; жорсткий носій WD320BPVT; жорсткий носій Seagate Barracuda 3000gb; жорсткий носій НОМЕР_1 ; жорсткий носій Maxtor; дискета чорного кольору без пізнавальних знаків з биркою « ІНФОРМАЦІЯ_1 »; флеш накопичувач чорного кольору 3 штук; металевий каркас до якого приєднані блок живлення, відеокарти у кількості 6 штук, материнська плата, жорсткий диск; мicro SD 32 gb; системний блок Chifteck, від отримання інших речей ОСОБА_4 відмовився; 25.11.2021 ОСОБА_4 повернуті відеокарти Radeon RX 480, Asus RX 480, Gigabyte GV-N210; від отримання інших речей ОСОБА_4 відмовився».
24.12.2024 за вих. №4210/119-67/24 дізнавачем СД ОСОБА_3 направлено лист ОСОБА_1 , що він може прибути для отримання вказаного майна 28.12.2024.
28.12.2024 ОСОБА_1 , прибувши до ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області в котрий раз відмовився отримувати майно, оскільки вважає, що в камері схову зберігається не працююче майно, що містить ознаки грибка, запаху сирості та іржі, про що написав власноручно свої заперечення в протоколі повернення майна.
Тому, 28.12.2024 дізнавачем винесена постанова про неможливість виконання ухвали Київського районного суду м. Харкова від 02.12.2024. На даний час час ОСОБА_1 не повернуто майно у зв`язку з тим, що вважає відеокарту AMD Radeon RX 480; жорсткий носій Hp; жорсткий носій Hitachi; жорсткий носій Seagate Barracuda 7200; жорсткий носій Toshiba запакований в полімерний пакет; жорсткий носій Samsung; жорсткий носій Seagate майном, що йому не належить.
З вказаного вбачається, що у ГУНП в Харківській області відсутній обов`язок у відшкодуванні шкоди ОСОБА_1 , оскільки майно, вилучене під час обшуку, в наявності, ГУНП вживаються всі заходи, направлені на його (майна) повернення, однак ОСОБА_1 , посилаючись на різні причини, відмовляється від його отримання.
Отже, розглянувши вимогу ОСОБА_1 , останньому була надана ґрунтовна відповідь.
Відтак, вимоги позивача щодо визнання протиправною бездіяльність уповноважених осіб ГУНП в Харківській області щодо розгляду вимоги про відшкодування вартості майна від 12 грудня 2024 року та зобов`язання уповноважених осіб ГУНП в Харківській області розглянути вимогу про відшкодування вартості майна від 12 грудня 2024 року у відповідності до п. 12 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» є безпідставними.
Рух справи. Заяви. Клопотання
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського районного суду м. Харкова від 29.01.2025 для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю Дяченка О.М. (а.с. 13).
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 31.01.2025 у відкриті провадження за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Харківській області про зобов`язання вчинення певних дій відмовлено.
Постановою Харківського апеляційного суду від 14.05.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 31.01.2025 скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду (а.с. 52-54). Харківський апеляційний суд погодився з тим, що суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок, що між сторонами має місце публічно-правовий спір, пов`язаний зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій з приводу відсутності рішення відповідача щодо вимоги про відшкодування вартості майна від 12 грудня 2024 року, а отже такий спір згідно вимог закону повинен розглядатися у порядку адміністративного судочинства, водночас, відмова у відкритті провадження у цивільному судочинстві за аналогічними вимогами позивача поставить під загрозу сутність гарантованих Конвенцією прав позивача на доступ до суду та на ефективний засіб юридичного захисту, оскільки непослідовність національних судів створила позивачеві перешкоди у реалізації права на судовий захист. З огляду на наведену аргументацію та пріоритет забезпечення принципу правової визначеності є підстави для висновку, що розгляд цього спору має завершитися за правилами цивільного судочинства.
Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 26.05.2025 справу передану головуючому судді Дяченку О.М. (а.с. 58).
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 28.05.2025 відкрито провадження у справі; розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін; судове засіданні призначено на 23.06.2025 о 16:00 (а.с. 59-60).
16.06.2025 до суду надійшов відзив на позов від 13.03.2025.
20.06.2025 до Київського районного суду м. Харкова від позивача ОСОБА_1 надійшло клопотання про витребування оригіналу електронного доказу. Протокольною ухвалою суду від 28.08.2025 в задоволенні клопотання відмовлено.
20.06.2025 до Київського районного суду м. Харкова від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про зменшення/збільшення розміру позовних вимог.
23.06.2025 до Київського районного суду м. Харкова від відповідача надійшла заява: 1) не приймати до розгляду подану Позивачем заяву про зменшення/ збільшення розміру позовних вимог, у зв`язку із вказаними обставинами; 2) відкласти судове засідання на іншу дату, у зв`язку із перебуванням представника відповідача ГУНП в Харківській області Гвоздецької О.М., у відпустці; 3) клопотання про витребування оригіналу електронного доказу розглядати в наступному судовому засіданні, у зв`язку із перебуванням представника відповідача ГУНП в Харківській області Гвоздецької О.М., у відпустці.
У судовому засіданні 23.06.2025 під час роз`яснення позивачу ОСОБА_1 права заявляти відводи та ознайомлення його з правами та обов`язками позивача, останній заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки в Харківському адміністративному суді перебуває дві інші справи, які на його думку пов`язанні з справою, що розглядає суд. Суд задовольнив клопотання ОСОБА_1 , відклав розгляд справи на 23.07.2025 о 9:30 год.
22.07.2025 до Київського районного суду м. Харкова від позивача ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи.
У судовому засіданні 23.07.2025 клопотання позивача про відкладення (перенесення) розгляду справи розглянуто та задоволено, розгляд справи відкладено на 28.08.2025 о 12:00 год.
28.08.2025 у судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час і місце судового засідання, повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило.
28.08.2025 у судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 вважала, що заява ОСОБА_1 про зменшення/збільшення розміру позовних вимог від 19.06.2025 не підлягає задоволенню. Також зазначила, що в позовних вимогах ОСОБА_1 слід відмовити з підстав зазначених у відзиві на позов.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 28.08.2025 заяву ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Харківській області про збільшення/зменшення позовних вимог від 19.06.2025, повернуто заявнику без розгляду.
Фактичні обставини, встановлені судом
12.12.2024 позивач звернувся до Головного управління національної поліції в Харківській області з вимогою про відшкодування вартості майна яке не було повернуто.
28.12.2024 дізнавачем СД Толмачовою Н.С. та ОСОБА_1 складено протокол повернення майна майна від 28.12.2024.
28.12.2024 дізнавачем ОСОБА_3 винесено постанову про неможливість виконання ухвали Київського районного суду м. Харкова від 02.12.2024.
12.01.2025 Головне управління національної поліції в Харківській області за вих № К-325/119-49/01-2025 направило відповідь позивачу щодо його клопотання про відшкодування шкоди, завданої працівниками ГУНП в Харківській області.
Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права
Згідно ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Стаття 12 ЦПК України передбачає, зокрема те, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Стаття 16 ЦПК пердбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Зі змісту ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності.
Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України).
Відповідно до статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.
Згідно із ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.
Пунктом 2 ст. 3 вказаного Закону передбачено, що у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт;
Майно, зазначене в пункті 2 статті 3 цього Закону, повертається в натурі, а в разі неможливості повернення в натурі його вартість відшкодовується за рахунок тих підприємств, установ, організацій, яким воно передано безоплатно (ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).
Порядок застосування цього Закону визначено Положенням про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41 (далі Положення № 6/5/3/41).
Так, п. 6 Положення № 6/5/3/41, передбачає, що громадянинові, а у разі його смерті - його спадкоємцям відповідний орган, зазначений у п.11 цього Положення, одночасно з повідомленням про закриття справи в стадії дізнання і попереднього слідства або з копією виправдувального вироку, що набрав законної сили, або постановою (ухвалою) суду (судді) направляє повідомлення, в якому роз`яснює, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав. Повідомлення складається за формою, що встановлена в додатку до цього положення. У повідомленні зазначається перелік тільки тих вимог, на які даний громадянин має право претендувати.
Пунктом 14 Положення № 6/5/3/41 детально врегульовано застосування п. 2 ст. 4 Закону та п. 2 ст. 3 Закону, зокрема:
«Відповідно до частини 2 ст. 4 Закону майно, зазначене в п. 2 ст. 3 Закону (конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами дізнання чи попереднього слідства, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт), повертається в натурі тією установою або органом, у якого воно знаходиться, у місячний термін з дня звернення громадянина або його спадкоємців, якщо воно сталося протягом шести місяців після направлення їм повідомлення.
Пересилка або доставка майна провадиться також за рахунок цих органів.
У разі, коли повернення майна в натурі неможливе, за рахунок підприємств, установ, організацій, яким воно було передано безоплатно, відшкодовується його вартість.
Вартість жилих будинків, квартир, інших споруд відшкодовується лише у разі, якщо зазначене майно не збереглося в натурі і громадянин відмовився від надання йому рівноцінного жилого приміщення з безоплатною передачею у його власність або у разі згоди на це громадянина.
Вартість втраченого житла відшкодовується виходячи з ринкових цін, що діють на момент звернення громадянина з вимогою про відшкодування шкоди.
Згідно з частиною 3 ст. 4 Закону у разі ліквідації підприємств, установ, організацій, яким майно було передано безоплатно, або недостатності у них коштів для відшкодування шкоди вартість майна (частина вартості) відшкодовується за рахунок державного бюджету.
У першому з цих випадків громадянин має право звернутися до фінансового органу за місцем свого проживання з вимогою про відшкодування йому повної вартості майна, а в другому випадку - тієї частини його вартості, яку підприємство, установа чи організація не взмозі йому сплатити внаслідок недостатності у них коштів.
У разі незгоди з рішенням фінансового органу громадянин може оспорити його в суді.
У випадку, коли майно було передано за плату, питання відшкодування його вартості за вимогою громадянина вирішує фінансовий орган, якщо кошти за майно надійшли до державного бюджету, або інший орган, що одержав кошти за це майно.
Рішення цих органів можуть бути оспорені громадянином в суді.

У випадках, коли майно було знищене, втрачене або пошкоджене під час знаходження у розпорядженні органу дізнання, попереднього слідства, прокуратури чи суду, з вимогою про відшкодування вартості майна громадянин має право звернутися до цих органів, а якщо неможливість повернення майна в натурі виникла після передачі його фінансовому органу, вимога пред`являється до цього органу.

З зазначеною вимогою до вказаних органів громадянин має право звернутися протягом шести місяців після направлення йому повідомлення.

Розгляд зазначеної вимоги громадянина до органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури або суду провадиться в місячний термін і в порядку, передбаченому п. 12 Положення.

Вимога громадянина до фінансового органу також розглядається в місячний термін з дня його звернення.

Постанова органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури може бути оскаржена громадянином відповідному прокуророві.

Якщо вимога про повернення майна або відшкодування його вартості у безспірному порядку не задоволена або громадянин не згодний з прийнятим рішенням, він має право звернутися до суду в порядку позовного провадження.

При відмові суду у позові про відшкодування вартості знищеного, втраченого чи пошкодженого майна за рахунок коштів органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури або суду вона відшкодовується відповідним фінансовим органом у порядку, встановленому п. 13 Положення.

Вартість майна відповідно до частини 4 ст. 4 Закону визначається за цінами, що діють на момент прийняття рішення про відшкодування шкоди».

Як свідчать матеріали справи позивач в порядку абз. 7 п. 14 Положення № 6/5/3/41 до фінансового органу за місцем свого проживання з вимогою про відшкодування йому повної вартості майна не звертався.

Крім цього, постанова дізнавача Толмачової Н.С. про неможливість виконання ухвали Київського районного суду м. Харкова від 02.12.2024 від 28.12.2024, не свідчить, що майно знищене, втрачене або пошкоджене, а тому, суд приходить до висновку, що на розгляд вимоги позивача до органу дізнання, попереднього слідства, не розповсюджується п. 12 Положення № 6/5/3/41, а застосовується загальний порядок Закон України «Про звернення громадян».

Крім цього, абзацом 16 п. 14 Положення № 6/5/3/41 передбачено, що якщо вимога про повернення майна або відшкодування його вартості у безспірному порядку не задоволена або громадянин не згодний з прийнятим рішенням, він має право звернутися до суду в порядку позовного провадження.

Суд враховує, що відповідач надав позивачу відповідь в місячний термін.

Відповідно до п. 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" (Заява N 4909/04, 10 лютого 2010 року) Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Будь-яких інших доказів на підтвердження бездіяльності відповідача позивачем суду не надано, хоча у відповідності до положень ст. 81 ЦПК України це є його обов`язком.

Суд, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до ст. 89 ЦПК України, дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та достатніми доказами обставини, які підтверджують факт бездіяльності уповноважених осіб ГУНП в Харківській області щодо розгляду вимоги про відшкодування вартості майна від 12.12.2024, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Судові витрати

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позову, то відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 89, 259, 264,265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області, про визнання протиправною бездіяльність уповноважених осіб ГУНП в Харківській області щодо розгляду вимоги про відшкодування вартості майна від "12" грудня 2024 р. у відповідності до п. 12 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом МЮУ, Генеральної прокуратури України, МФУ від 04.03.1996р. № 6/5/3/41 та зобов`язати уповноважених осіб ГУНП в Харківській області розглянути вимогу про відшкодування вартості майна від "12" грудня 2024 р. у відповідності до п. 12 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом МЮУ, Генеральної прокуратури України, МФУ від 04.03.1996р. № 6/5/3/41 - відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строків для подачі апеляційної скарги.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://court.gov.ua/fair/sud.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Харківській області, , місцезнаходження: м. Харків, вул. Жон Мироносиць, 5).

Повне судове рішення складено 01.09.2025.

Суддя О.М. Дяченко