"02" вересня 2025 р. Справа 370/1876/25
Провадження № 2/370/627/25
02 вересня 2025 рік смт. Макарів
Макарівський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді Бізяєвої Н.О.
за участю секретаря судового засідання Гребінської Н.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Макарівського районного суду Київської області, в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 11.07.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.
Належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи представник позивача до суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. В позовній заяві представник просив розгляд справи провести за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Також в разі неявки відповідача просить суд ухвалити заочне рішення на підставі наявних доказів.
Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі, був викликанний належним чином.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення.
За змістом вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.
Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Суд вжив всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд цієї справи в порядку спрощеного позовного провадження, однак, відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ «Займер» та ОСОБА_1 07 липня 2021 року укладено кредитний договір № 187087 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, згідно з яким ТОВ «Займер» перерахувало відповідачу на платіжну картку позичальника НОМЕР_1 кошти у розмірі 2 000 грн, строком на 30 днів. Договір підписаний позичальником електронним цифровим підписом у формі одноразового ідентифікатора: AV6769, що був відправлений товариством на номер мобільного телефону відповідача. Одночасно з цим ТОВ «ЗАЙМЕР» здійснило ідентифікацію особи ОСОБА_1 .
За умовами договору ТОВ «ЗАЙМЕР» зобов`язалося надати ОСОБА_1 кредит, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за використання кредитних коштів, а також виконати інші обов`язки.
Відповідно до п. 1.1-1.5 кредитного договору № 187087 від 07.07.2021 року сторонами було погоджено надання ОСОБА_1 кредиту на наступних умовах: розмір кредиту 2 000 грн. 00 коп.; строк кредитування - 30 днів, стандартна процентна ставка за користування кредитом у розмірі 2% в день; порядок надання кредитних коштів - шляхом безготівкового переказу на банківську картку ОСОБА_1 - НОМЕР_1 .
Додатком № 1 до кредитного договору № 187087 від 09.04.2021 року є графік розрахунків, в якому визначається порядок та черговість погашення заборгованості за кредитним договором, розмір щомісячного платежу та порядок його формування, а також міститься інша інформація щодо специфікації кредитного продукту, який надається ОСОБА_1 , зокрема, відомості про реальну річну процентну ставку, загальну вартість кредиту та реальні витрати за кредитом.
З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що 09.04.2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ОСОБА_1 на підставі договору № 187087 від 09.04.2021 року виникло кредитне зобов`язання на вищезазначених умовах.
З інформаційної довідки ТОВ «ПРОФІТГІД» судом підтверджено, що 09.04.2021 року о 12 годині 48 хвилин 04 секунди було здійснено успішний переказ грошових коштів у розмірі 2000 грн. 00 коп. на банківську картку № НОМЕР_1 , що була вказана ним у договорі як спосіб отримання кредиту. Призначенням грошового переказу зазначається видача кредиту відповідно до договору № 187087 від 09.04.2021 року.
Таким чином, судом встановлено, що ТОВ «ЗАЙМЕР» свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі, передавши у розпорядження ОСОБА_1 погоджену суму кредиту у погоджений сторонами спосіб.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Таким чином, судом встановлено факт порушення ОСОБА_1 свого зобов`язання з повернення заборгованості за кредитним договором.
Судом встановлено, що 17.02.2022 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» було укладено договір факторингу № 01-17/02/2022, відповідно до умов якого ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» зобов`язалося передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «ЗАЙМЕР», а ТОВ «ЗАЙМЕР» зобов`язалося відступити своє право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, зазначеними у реєстрі боржників.
Відповідно до п. 6.2.3 договору факторингу № 01-17/02/2022 від 17.02.2022 року право вимоги переходять до ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» після підписання сторонами цього договору. В разі невиконання ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» вимог п. 7.2 договору, договір вважається неукладеним.
Відповідно до п. 7.2 договору факторингу № 01-17/02/2022 від 17.02.2022 року ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» зобов`язалося здійснити оплату ТОВ «ЗАЙМЕР» двома платежами: 155 989 грн. 54 коп. - протягом п`яти робочих днів з дня підписання сторонами договору, 155 989 грн. 54 коп. - протягом двадцяти робочих днів з дня підписання сторонами договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Фактором, у свою чергу, може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
Таким чином, договірні відносини факторингу передбачають особливий суб`єктний склад, оскільки сторонами такого договору можуть бути лише чітко визначені актом цивільного законодавства особи: клієнтом за договором факторингу може бути будь-яка фізична та юридична особа, які є суб`єктами підприємницької діяльності (ч. 2 ст. 1079 ЦК України), а фактором - банк чи інша фінансова установа, яка має право здійснювати факторингові операції (ч. 3 ст. 1079 ЦК України).
Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
З платіжної інструкції № 3 876 від 12.10.2022 року, платіжної інструкції № 3 878 від 12.10.2022 року, платіжного доручення № 3 668 від 21.02.2022 року судом встановлено, що ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» перерахувало на користь ТОВ «ЗАЙМЕР» погоджену суму грошових коштів в якості плати за договором факторингу № 01-17/02/2022 від 17.02.2022 року.
З витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 01-17/02/2022 від 17.02.2022 року судом встановлено, що ТОВ «ЗАЙМЕР» передало ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» право вимоги до ОСОБА_1 , що виникло на підставі кредитного договору № 187087 від 09.04.2021 року та складається з права вимоги заборгованості у загальному розмірі 10 560 грн. 00 коп., з яких: 2000 грн. 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 8560 грн. 00 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом.
Таким чином, судом підтверджено отримання ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» права вимоги до ОСОБА_1 , що виникло на підставі кредитного договору № 187087 від 09.04.2021 року. Разом з тим, щодо розміру заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором, суд зазначає наступне.
Аналізуючи обґрунтованість розміру заборгованості відповідача за кредитним договором, суд звертає увагу, що належним чином дослідити поданий стороною доказ розрахунку заборгованості за кредитним договором, перевірити його та оцінити в сукупності і взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду (постанова КЦС ВС від 25.05.2022 року у справі № 219/7527/16-ц).
Кредитна заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону, а суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву. Суд першої інстанції у межах наданих йому процесуальним законодавством повноважень не позбавлений можливості самостійно зробити розрахунок заборгованості, якщо не погоджується з розрахунком, наданим позивачем, оскільки незгода з наданим суду розрахунком не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі (постанова КЦС ВС від 07.06.2023 року у справі № 234/3840/15-ц).
У зв`язку з цим суд також звертає увагу, що в постанові ВП ВС від 05.04.2023 року у справі № 910/4518/16 зроблено висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. У разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.
Можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).
Судом встановлено, що в кредитному договорі № 187087 від 09.04.2021 року сторонами було погоджено, що строк кредитування становить 30 днів, тобто до 08.05.2021 року, протягом якого застосовується фіксована процентна ставка у розмірі 2 % на добу від розміру фактичної заборгованості.
Таким чином, враховуючи те, що ОСОБА_1 не здійснював жодних погашень заборгованості за тілом кредиту, а фактичний розмір його заборгованості протягом всього строку кредитування становив 2000 грн. 00 коп., по закінченню строку кредитування зобов`язаний був сплатити 1200 грн. 00 коп. в якості процентів за користування кредитом. Саме така сума процентів за користування кредитом і була визначена у графіку платежів, що є додатком до кредитного договору.
У свою чергу, положення п. 2.3 кредитного договору № 187087 від 09.04.2021 року щодо обчислення строку кредитування протягом всього періоду користування грошима та до повного виконання зобов`язань за договором прямо суперечать положенням п. 1.2 цього ж договору, а також висновкам ВП ВС, що викладені у постанові від 05.04.2023 року у справі № 910/4518/16, вносять істотний дисбаланс у права та обов`язки сторін цього договору.
При цьому тлумачення змісту п. 2.3 кредитного договору № 187087 від 09.04.2021 року не дає можливості прийти до однозначного висновку про те, що в такий спосіб сторони також погодили застосування приписів ст. 625 ЦК України до періоду користування кредитними коштами, що починається після закінчення строку кредитування (тобто після 08.05.2021 року).
За таких обставин, суд приходить до висновку, що кредитодавцем здійснювалося нарахування процентів за користування кредитом після закінчення строку кредитування, тобто після втрати права нарахування таких процентів. А тому вимоги щодо стягнення заборгованості за процентами можуть бути задоволені лише в розмірі 1200 грн. 00 коп., тобто в межах погодженого сторонами строку кредитування.
Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести суду факт укладення між сторонами кредитного договору або отримання права вимоги за цим договором та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідача - обов`язок спростувати розмір існуючої заборгованості.
Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
З урахуванням вищевикладеного, суд за результатами повного, всебічного дослідження матеріалів позовної заяви, на основі достатньої сукупності належних, допустимих та достовірних доказів приходить до висновку, що позивачем доведено укладення кредитного договору між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ОСОБА_1 , факт виконання ТОВ «ЗАЙМЕР» свого зобов`язання з надання кредитних коштів, факт порушення ОСОБА_1 свого зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів, факт отримання права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором, що складається з права вимоги заборгованості у загальному розмірі 3 200 грн. 00 коп., з яких: 2 000 грн. 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 1200 грн. 00 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом.
На підставі цього суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
З позовної заяви вбачається, що судові витрата позивача по справі складаються з: витрат на сплату судового збору за подання позовної заяви (2 422 грн. 40 коп.).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи необхідність часткового задоволення позовних вимог, суд здійснює розподіл всіх понесених позивачем судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з цим з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» підлягає стягненню судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 734 грн. 06 коп.
Враховуючи вищевикладене, керуючись положеннями ст.ст. 11, 526, 610, 612, 626, 1046-1056-1, 1077, 1079 ЦК України, ст. 12, 81, 133, 141, 265 ЦПК України, суд
У задоволенні решти вимог - відмовити.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено з загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Повне судове рішення складено 08 вересня 2025 року.
Відомості про сторін:
Відповідач: ОСОБА_1 (зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ).
Суддя: Н.О. Бізяєва