Справа № 944/571/25
Провадження №2/944/1017/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(Заочне)

07.08.2025 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Поворозника Д.Б.,

з участю секретаря судового засідання Климейко Л.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Яворові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Виконавчий комітет Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області, про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить винести рішення, яким позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На обґрунтування позову покликається на те, що вона зареєструвала шлюб з відповідачем 05 листопада 2005 року. ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народився син ОСОБА_3 . З початку подружнього життя, відносини між ними не склалися, а з часом стали ще більше погіршуватись через негативну поведінку відповідача. Відповідач байдуже ставився до своїх сімейних обов`язків, не допомагав у веденні спільного господарства. Попри спроби позивача зберегти сім`ю, сімейні вдносини продовжували погіршуватись, в результаті чого з квітня 2010 року сторонни припинили спільне проживання. Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 26 вересня 2011 року шлюб між сторонами було розірвано, після розірвання шлюбу позивач залишила дошлюбне прізвище - ОСОБА_4 . Після розірвання шлюбу позивач звернулась до суду з заявою про стягнення аліментів. З часу припинення спільного проживання з відповідачем по даний час, син ОСОБА_3 проживає з позивачкою, вона піклується про його здоров`я, намагається забезпечити якнайкращі умови проживання та виховання за свій рахунок, допомогу батьків та теперішнього чоловіка ОСОБА_5 , з яким позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з 31 жовтня 2015 року. Після реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище ОСОБА_6 на ОСОБА_7 . На даний час син ОСОБА_3 навчається у 5(9) класі Львівської української гуманітарної гімназії ім.О.Степанів. З часу навчання сина відповідач ОСОБА_2 жодного разу не відвідував навчальний заклад, не цікавився навчальним процессом та успіхами сина, не відвідував батьківські збори та позакласні заходи, не спілкувався з викладачами про успіхи сина у навчанні. Окрім цього, відповідач жодного разу не навідував сина, не цікавився його здоров`ям, умовами проживання, станом здоров`я, не вітав з днем народження, не дарував подарунки. На даний час син ОСОБА_3 вирішив після закінчення гімназії продовжити навчання у Республіці Польща. Однак для оформлення неповнолітній дитині студенської візи для навчання, необхідний дозвіл обох батьків. Отримати такий дозвіл від відповідача неможливо, що створює перешкоди в продовженні дитиною навчання. На переконання позивача, вищенаведені обставини свідчать про те, що відповідач ОСОБА_2 умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню сина ОСОБА_3 . Враховуючи вищенаведене, просить позов задовольнити.

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 03 березня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Позивач ОСОБА_1 у підготовче судове засідання не з`явилася, однак її представник адвокат Варениця В.С. подав заяву про розгляд справи у його відсутності та відсутності його довірительки, просив призначити справу до рогляду по суті.

Відповідач ОСОБА_2 у підготовче судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, а саме шляхом направлення судової повістки за адресою місця його реєстрації, яка повернулася з відміткою про те, що адресат відсутній за вказаною адресою. Про причини неявки суд не повідомив, своїх заперечень та відзиву на позов не подав.

Представник третьої особи Виконавчого комітету Новояворівської міської ради Львівської області, як органу опіки і піклування в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 12 травня 2025 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_8 у судове засідання не з`явилася, однак її представник адвокат Варениця В.С. подав заяву про розгляд справи у його відсутності та відсутності його довірительки, позовні вимоги про позбавлення батьківських прав підтримує та просить їх задовольнити, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не прибув про розгляд справи повідомлявся належним чином, а саме шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про розгляд справи. Про причини неявки суд не повідомив, своїх заперечень та відзиву на позов не подав.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Виконавчий комітет Новояворівської міської ради Львівської області, як орган опіки і піклування подав до суду Висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_3 від 30 квітня 2025 року та клопотання про розгляд справи за відсутності представника третьої особи, підтримує висновок в повному обсязі.

Зважаючи на викладене вище, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.

Відповідно до ч. 11 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання, однак у таке без поважних причин не з`явився, не повідомив причини неявки, не подав відзиву, а також представник позивача не заперечує проти заочного вирішення справи.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про можливість вирішення справи на підставі наявних у ній доказів з постановленням заочного рішення.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи.

Частиною 4 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У ч. 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 04 серпня 2025 року, є дата складення повного судового рішення 07 серпня 2025 року.

Оцінивши доводи позивача, третіх осіб, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, зважаючи на таке.

Як встановив суд, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , в графі батьки вказано: ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого 04 січня 2010 року Старичівською сільською радою Яворівського районного Львівської області.

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 26 вересня 2011 року, шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_2 розірвано.

Відповідно до довідки №10 від 15 січня 2025 року, виданою Яворівським районним судом Льівської області, дані про те, чи зверталась ОСОБА_1 з заявою про стягнення аліментів до 2011 року відсутні, так як судова документація невиправно пошкоджена, а сааме повністю знищена вогнем в результаті пожежі 11 березня 2014 року в приміщенні Яворівського районного суду Львівської області.

ОСОБА_10 зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 31 жовтня 2015 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №3356.

У шлюбі з ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 , у них народився син ОСОБА_11 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим 25 січня 2017 року Шевченківським районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області.

Згідно з довідкою №2698 про зареєстрованих у житловому будинку осіб від 31 січня 2025 року, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_12 , ОСОБА_1 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_3 .

Відповідно до довідки №12 від 20 січня 2025 року, виданої директором Львівської української гуманітарної гімназії ім.О.Степанів Л.Василишин, ОСОБА_3 дійсно навчається в 9-б класі Львівської української гуманітарної гімназії ім.О.Степанів з поглибленим вивченням українознавства та англійської мови.

Відповідно до характеристики учня 5(9) класу Львівської української гуманітарної гімназії ім.О.Степанів ОСОБА_3 встановлено, що у гімназиста хороший загальний розвиток, має достаній та середній навчальний рівень. Вихованням дитини займається мати, батько не приймає участі у вихованні сина, не цікавиться успіхами у навчанні.

Рішенням виконавчого комітету Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області №311 від 30 квітня 2025 року, затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно його дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У висновку вказано, що ОСОБА_2 на засідання комісії з питань захисту прав дітей не з`явився, зі слів ОСОБА_1 , після розлучення він виїхав у російську федерацію. Присутній на комісії неповнолітній ОСОБА_3 повідомив, що не пам`ятає батька, у свідомому житті ніколи його не бачив та не спілкувався з ним. Не отримував привітань з днем народження, ніяких подарунків, вказав, що підтримує ініціативу матері про позбавлення батьківських прав батька.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.

Згідно із ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей; ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним.

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100).

Суд зазначає, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 Сімейного кодексу України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Як позивач стверджує та описано вище, відповідач ОСОБА_2 свідомо самоусунувся від виконання батьківських обов`язків щодо свого сина, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не займається їх вихованням, не цікавиться навчанням, не спілкується з ним, морально та матеріально не підтримує.

В свою чергу, жодних належних та допустимих доказів на спростування вказаних вище обставин, відповідач суду не надав.

Крім того, суд вважає, що з врахуванням наведених вище обставин, на даний час відсутні підстави та передумови вважати, що можливо змінити у кращу сторону поведінку відповідача як батька неповнолітнього сина, а також встановлені судом обставини свідчать про наявність вини у діях відповідача щодо виникнення такої ситуації, а саме наявності факту свідомого та тривалого нехтування ним виконання батьківських обов`язків щодо сина.

З огляду на наведене, суд визнає поведінку ОСОБА_2 ухилянням від виконання батьківських обов`язків по вихованню свого сина ОСОБА_3 , що згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення батьківських прав.

Також, враховуючи зазначене вище, суд не вбачає підстав для попередження відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дітей, а лише вважає за доцільне, роз`яснити останньому положення ст. 169 Сімейного кодексу України, а саме що мати, батько, які були позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 166 Сімейного кодексу України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

З огляду на те, що з відповідача вже стягуються аліменти на користь позивачки на утримання дітей, тому суд не вбачає підстав для повторного вирішення вказаного питання.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

За подання позовної заяви ОСОБА_1 сплатила судовий збір в розмірі 1211 гривень 20 копійок, що підтверджується квитанцією від 03 лютого 2025 року.

Судовий збір сплачено в розмірі, встановленому статтею 4 Закону України «Про судовий збір».

Зважаючи на наведене вище, слід стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір за подання позовної у розмірі 1211 грн 20 коп.

Керуючись ст. ст. 150, 155, 164, 166, 167 Сімейного кодексу України, ст. ст. 2, 19, 81, 141, 263, 265, 280, 281, 282, 284 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати із сплати судового збору в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривні 20 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте Яворівським районним судом Львівської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених законом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Рішення може бути оскаржене позивачем шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 07 серпня 2025 року.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Виконавчий комітет Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області, , адреса: 81053, Львівська область, Яворівський район, м. Новояворівськ, вул. Шевченка, 2.

Суддя Д.Б. Поворозник