Справа № 302/1141/25
Провадження № 2/302/458/25
01.09.2025 селище Міжгір`я Закарпатської області
Міжгірський районний суд Закарпатської області в складі:
головуючого, судді Пухальського С. В.,
за участю секретаря судового засідання Сита Л. М.,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 від імені та в інтересах якого діє адвокат Гренджа Вікторія Юріївна до Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області про визнання права власності на спадкове майно зазаконом,
ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаною позовною заявою, в обґрунтування вимог якої представник зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки ОСОБА_2 . Інших дітей, окрім позивачки, померлий не мав.
Після смерті батька позивачка прийняла спадщину шляхом постійного спільного проживання з ним на момент відкриття спадщини.
До складу спадкового майна померлого входить житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Житловий будинок розміщено на земельній ділянці орієнтовною площею 0,15 га.
Зазначений будинок обліковувався за матір`ю ОСОБА_2 ОСОБА_3 , 1925 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
28 січня 2005 року ОСОБА_3 склала заповіт, відповідно до якого заповіла своєму синові, ОСОБА_2 , житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться у АДРЕСА_1 , земельну ділянку, а також усе рухоме й нерухоме майно, що належатиме їй на день смерті.
ОСОБА_2 прийняв спадщину за заповітом після смерті своєї матері шляхом постійного спільного проживання з нею на момент її смерті. Проте за життя він не оформив право власності на успадкований житловий будинок.
01 серпня 2025 року приватний нотаріус Хустського районного нотаріального округу Закарпатської області відмовив у видачі позивачці свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний житловий будинок з надвірними будівлями у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на зазначене нерухоме майно.
Зазначені обставини обумовили звернення позивачки до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно.
Ухвалою суду від 14.08.2025 по справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження.
Представник позивачки подала заяву, в якій просила розглядати справу без її участі та участі її довірительки. У поданій заяві зазначила, що повністю підтримує позовні вимоги, викладені у поданій позовній заяві.
Від Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області надійшла заява з проханням розглядати справу без участі їх представника. Висловлено позицію за якою селищна рада визнає вимоги позову.
Фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України).
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до таких висновків
Відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Частиною 4 статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Верхній Бистрий Хустського району Закарпатської області помер батько позивачки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копіями свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 та свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 (а.с. 7, 12).
За життя ОСОБА_2 заповітного розпорядження не залишив, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного спадкового реєстру № 80048007 (а.с. 9).
На момент смерті померлий одруженим не був. Згідно зі свідоцтвом про розірвання шлюбу, шлюб між громадянином ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (матір`ю позивачки) було розірвано 14 листопада 2002 року (а.с. 14).
Позивачка ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті батька шляхом постійного спільного проживання з ним на момент відкриття спадщини, що підтверджується довідкою Верхньобистрянського старостинського округу від 18.10.2024 № 169 (а.с. 11).
До складу спадкового майна, що залишилося після смерті ОСОБА_2 , входить житловий будинок, розташований у АДРЕСА_1 , який знаходиться на земельній ділянці орієнтовною площею 0,15 га.
Цей будинок був зареєстрований як власність ОСОБА_3 , 1925 року народження матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3 та випискою з погосподарської книги від 18.10.2024 № 168 (а.с. 15, 19).
28 січня 2005 року ОСОБА_3 склала заповіт, яким розпорядилася передати після її смерті весь житловий будинок з надвірними будовами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , земельну ділянку, а також усе рухоме і нерухоме майно, яке належатиме їй на день смерті, синові ОСОБА_2 . Заповіт посвідчено 28.01.2005 та зареєстровано у книзі нотаріальних дій під № 02. Заповіт не був змінений або скасований (а.с. 16, 17).
Після смерті ОСОБА_3 її син ОСОБА_2 прийняв спадщину шляхом постійного спільного проживання з нею на момент смерті, що підтверджується довідкою Верхньобистрянського старостинського округу Міжгірської селищної ради від 22.10.2024 № 170 (а.с. 18).
Однак за життя ОСОБА_2 не оформив право власності на житловий будинок, успадкований після смерті своєї матері, що підтверджується довідкою КП «Міжгірське БТІ» від 06.05.2024 № 142 (а.с. 20).
На підставі статей 1233, 1268, 1270 Цивільного кодексу України, ОСОБА_2 вважається належним спадкоємцем за заповітом після смерті своєї матері ОСОБА_3 , оскільки прийняв спадщину шляхом постійного спільного проживання із спадкодавцем. Незважаючи на те, що право власності на спадкове майно за життя ним не було оформлено, факт прийняття спадщини є підтвердженим.
Постановою від 01 серпня 2025 року приватний нотаріус Хустського районного нотаріального округу Закарпатської області відмовив у видачі позивачці свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний житловий будинок з надвірними будівлями у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на зазначене нерухоме майно.
Згідно статті 1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом.
Частиною першою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
Згідно зі статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.
Відповідно до положень частини першої, третьої та п`ятої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Зміст права власності виявляється у праві: володіння, користування, розпорядження. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (статті 317 ЦК України).
Частиною першою та другою статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Як встановлено статтею 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Стаття 41 Конституції України гарантує кожному захист прав власника на володіння, користування та розпорядження своєю власністю, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Цивільні права можуть виникати з рішення суду, як зазначено у частині 5 статті 11 ЦК України, лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства.
Цивільний кодекс України передбачає можливість виникнення права власності на підставі рішення суду у випадках, передбачених статтями 335, 376 та 392 ЦК України.
Відповідно до частини 1 статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (частина 2 статті 328 ЦК України).
Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.
Матеріалами справи підтверджено, що за життя спадкодавець набув право власності на спадковий будинок. Відсутність правовстановлюючого документа на це нерухоме майно не позбавляє позивачку, як спадкоємицю за законом, права на спадщину.
Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини, визнання позову відповідачем, а також те, що прийняття спадщини позивачкою не порушує прав інших осіб, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Керуючись статтями 2, 3, 10-13, 19, 76-81, 200, 206, 258-259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд
Визнання позову відповідачем прийняти.
Позовну заяву задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , як за спадкоємцем за законом до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 .
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Закарпатського апеляційного суду безпосередньо або через Міжгірський районний суд Закарпатської області з дня його проголошення.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Пухальський С. В.