КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 вересня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Слюсар Т.А., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 нарішення Ірпінського міського суду Київської області від 03 березня 2025року у справі за позовом Моторного(транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2024 року позивач звернувся до суду з даним позовом, який обґрунтований тим, що 16 вересня 2022 року о 15 год. 10 хв. в м. Києві по вул. Німанська - М. Бойчука, сталася ДТП за участю транспортних засобів: BMW, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , власником транспортного засобу є ОСОБА_2 , та CITROEN, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , якому на праві власності належить вказаний транспортний засіб.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 02 листопада 2022 року у справі № 757/26180/22-п відповідача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Цивільна правова відповідальність потерпілого була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № 207308654, страховик - ТДВ «СК «Гардіан»).

На дату скоєння ДТП, керований відповідачем транспортний засіб не був забезпечений в розумінні ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Потерпілий своєчасно звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України із повідомленням про ДТП від 20 вересня 2022 року та заявою про виплату страхового відшкодування від 20 вересня 2022 року.

Згідно звіту № 37686 від 03 жовтня 2022 року про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, складеного суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_4 , вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу склала 63 986,27 грн, вказана сума була сплачена на рахунок потерпілого.

МТСБУ, також понесло витрати на встановлення розміру збитків та збір документів у розмірі 1 820,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь витрати по виплаті страхового відшкодування в розмірі 63 986,27 грн, вартість послуг експерта у розмірі 1820,00 грн, судовій збір 3028,00 грн.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 03 березня 2025 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто в порядку регресу з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України витрати, пов`язані з регламентною виплатою (страховим відшкодуванням) в розмірі 63 986,27 грн та суму сплачених витрат на встановлення розміру збитку та збір документів в розмірі 1 820,00 грн, що разом становить 65 806,27 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України судовий збір в сумі 3028,00 грн.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на недотримання судом вимог процесуального законодавства, порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивачем визначена вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу у сумі 63 986,27 грн лише на підставі Звіту вартості матеріального збитку.

ОСОБА_1 , в свою чергу, звернувся до ГО «Всеукраїнське об`єднання «УКРАЇНСЬКЕ ТОВАРИСТВО ОЦІНУВАЧІВ» із заявою про проведення рецензування Звіту вартості матеріального збитку. В ході проведення рецензії виявлено низку невідповідностей та зайвих, необґрунтованих робіт, матеріалів та запчастин, які призвели до багаторазового збільшення ціни.

У відповідь на запит на перевірку достовірності вихідних документів, на основі яких проводився розрахунок вартості матеріального збитку, отримано лист від ІОЦ «СОЮЗ ЕКСПЕРТІВ УКРАЇНИ» про те, що сканкопія сторінки Електронної версії Бюлетеня автотоварознавця №125 по автомобілю Citroen Berlingo 1.6 HDi 75 (B9) Base 5 MT, яку використовував оцінювач, є підробкою.

Таким чином, рецензією встановлено, а судом першої інстанції не досліджено, що Звіт вартості матеріального збитку вчинено з використанням фальшивих/підроблених документів та порушенням умов Методики, вимог інших нормативно-правових актів з оцінки майна, що вплинуло на достовірність оцінки, а отже і на вірну (дійсну) вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу.

Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом апеляційної інстанції строк не надходив.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 16 вересня 2022 року о 15 год. 10 хв. в м. Києві по вул. Німанська - М.Бойчука, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки BMW, державний номерний знак НОМЕР_1 , порушив п. 13.1 Правил дорожнього руху України, а саме: не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечної дистанції, в наслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом CITROEN, державний номерний знак НОМЕР_2 .

Постановою від 02 листопада 2022 року Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУПАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850,00 грн.

Станом на час вчинення ДПТ цивільно-правову відповідальність водія ОСОБА_1 за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не було застраховано.

20 вересня 2022 року потерпілий ОСОБА_3 подав до МТСБУ повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, а також заяву про відшкодування шкоди, оскільки особа, яка спричинила дорожньо-транспортну пригоду, не застрахувала свою цивільно-правову відповідальність.

Для визначення матеріального збитку, завданого пошкодженням автомобіля Citroen Berlingo, державний номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 16 вересня 2022 року, позивач МТСБУ надало відповідне доручення ФОП ОСОБА_4 . За послуги суб`єкта оціночної діяльності МТСБУ понесло витрати у розмірі 1820,00 грн. (оплата послуг аваркома), що підтверджується платіжною інструкцією № 934906 від 18.10.2022 (а.с. 26).

Як вбачається зі звіту № 37686 від 03 жовтня 2022 року про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу Citroen Berlingo, державний номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок пошкодження у дорожньо-транспортній пригоді від 16 вересня 2022 вартість матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ після аварійного пошкодження КТЗ, Citroen Berlingo, державний номерний знак НОМЕР_2 , станом на 16 вересня 2022 року, дорівнює без урахування ПДВ, але без врахування ВТВ: 63 986,24 грн.

На підставі наказу МТСБУ № 3/4876 від 14 березня 2022 року, за платіжною інструкцією № 824240 від 15 березня 2023 року, ОСОБА_3 перераховано 63 986,27 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування та за послуги аварійного комісара є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

З указаними висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З матеріалів справи вбачається, що постановою від 02 листопада 2022 року Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУПАП.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який набрав законної сили.

Суть преюдиції полягає і в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Згідно із висновком Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеним у постанові від 05 вересня 2019 року в справі №234/16272/15-ц (провадження № 61-31395сво18), при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ч. ч. 5 та 6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Преюдицію утворюють виключено ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/14 (провадження № 12-144гс18), від 20 квітня 2022 року у справі № 910/2615/18 (провадження № 12-75гс21)).

У даному конкретному випадку встановлено, що саме з вини ОСОБА_1 сталася ДТП, яка мала місце 16 вересня 2022 року о 15 год. 10 хв. в м. Києві по вул. Німанська - М. Бойчука.

Згідно зі ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Зокрема, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Ст. 1188 ЦК України унормовано, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (частина перша).

Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (ч. 2 ст. 1188 ЦК України).

Отже, особа, якій заподіяно шкоду, зокрема внаслідок ДТП, у випадках, визначених законом, має право на її відшкодування. Захист цього права фізичних та юридичних осіб у разі настання страхових випадків, передбачених договором страхування або законом, забезпечує цивільно-правовий інститут страхування.

За наведеним у ст. 1 Закону України "Про страхування" визначенням, страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Зазначеним Законом у ст. 7 встановлено види обов`язкового страхування, одним з яких є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкове страхування відповідальності).

Відносини у сфері обов`язкового страхування відповідальності на момент виникнення спірних правовідносин врегульовані Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон №1961-IV), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, МТСБУ, потерпілі (ст. 4 Закону №1961-IV).

МТСБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. До основних завдань МТСБУ віднесено, зокрема, здійснення виплати із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим законом (пункт 39.1, п.п. 39.2.1 п. 39.2 ст. 39 Закону №1961-IV).

Регламентні виплати з централізованих страхових резервних фондів МТСБУ передбачені ст. 41 Закону №1961-IV, згідно з підпунктом (а) пункту 41.1 якої МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам п. 1.7 ст. 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Порядок здійснення страхового відшкодування на території України, у тому числі МТСБУ у передбачених Законом випадках, врегульовано розділом ІІІ Закону №1961-IV.

У положеннях ст. 33-36 Закону №1961-IV регламентовано порядок дій осіб у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати); дій страховика та МТСБУ після отримання інформації про дорожньо-транспортну пригоду, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати); прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) страховиком та порядок його виплати.

Зокрема, згідно з п. 36.2 ст. 36 Закону №1961-IV страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" п. 41.1 ст. 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків (п. 36.4 ст. 36 Закону №1961-IV).

Водночас згідно з положеннями п. 38.2.1 ст. 38 Закону №1961-IV після сплати страхового відшкодування МТСБУ має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у п. 13.1 ст. 13 цього Закону.

Отже, зазначена стаття передбачає наявність у МТСБУ права на пред`явлення регресного позову.

Застосування п.п. 38.2.1. п. 38.2. ст. 38 Закону №1961-IV перебуває у взаємозв`язку та корелює з підпунктом "а" п. 41.1 ст. 41 цього Закону, наявність наведених обставин в якому є передумовою пред`явлення позову МТСБУ в порядку регресу до страховика.

Аналіз положень п.п. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону №1961-IV дозволяє зробити висновок, що законодавець визначив право МТСБУ звернутися із регресним позовом, у тому числі, до власника транспортного засобу.

Виходячи з наведеного, оцінивши надані сторонами докази та встановивши, що ДТП сталася з вини ОСОБА_1 внаслідок невідповідності технічного стану її транспортного засобу вимогам ПДР, що встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили, з урахуванням норм ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення у порядку регресу з ОСОБА_1 на користь МТСБУ суми страхового відшкодування, яка виплачена останніми потерпілій у ДТП особі.

Аналогічного правового висновку у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 357/11181/17 (провадження №61-41671св18) та у постанові від 21 січня 2021 року у справі № 348/2675/17 (провадження № 61-17352св19).

Перевіряючи доводи апеляційної скарги стосовно не відповідності визначеної страховиком суми страхового відшкодування розміру дійсної заподіяної шкоди, колегія суддів враховує наступні обставини.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» кваліфікаційне свідоцтво оцінювача є документом, який підтверджує достатній фаховий рівень підготовки оцінювача за програмою базової підготовки для самостійного проведення оцінки майна. Форми кваліфікаційних свідоцтв оцінювача встановлюються Фондом державного майна України. Право на отримання кваліфікаційного свідоцтва набувають фізичні особи, які мають закінчену вищу освіту, пройшли навчання за програмою базової підготовки та стажування протягом одного року у складі суб`єкта оціночної діяльності разом з оцінювачем, який має не менше ніж дворічний досвід практичної діяльності з оцінки майна, отримали його позитивну рекомендацію та успішно склали кваліфікаційний іспит.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна, майнових прав (далі - оцінка майна) - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в ст. 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності. Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб`єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна).

Відповідно до п. 63 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» рецензування полягає у неупередженому об`єктивному розгляді оцінки майна особою, яка не має особистої матеріальної або іншої заінтересованості в результатах такої оцінки, відповідно до напряму та спеціалізації її кваліфікаційного свідоцтва.

Згідно п. 67 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою КМУ від 10.09.2003 року №1440, рецензія повинна містити висновок про відповідність звіту вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна та про можливість його використання з відповідною метою, у тому числі про достовірність оцінки майна. Звіт класифікується за такими ознаками: - звіт повністю відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна; - звіт у цілому відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, але має незначні недоліки, що не вплинули на достовірність оцінки; - звіт не повною мірою відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна і має значні недоліки, що вплинули на достовірність оцінки, але може використовуватися з метою, визначеною у звіті, після виправлення зазначених недоліків; - звіт не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є неякісним та (або) непрофесійним і не може бути використаний.

З матеріалів справи вбачається, що оцінка матеріальної шкоди проведена суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_4 , який має відповідне кваліфікаційне свідоцтво видане Фондом державного майна України №425/2022 від 22 серпня 2022 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що вказаний огляд проводився оцінювачем у відсутність ОСОБА_1 , не можуть бути взяті до уваги, оскільки вказана обставина не впливає на правильність висновків оцінювача.

Колегія суддів також не приймає до уваги складену на замовлення відповідача рецензію на звіт від 03 жовтня 2022 року про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, складеного оцінювачем ФОП ОСОБА_4 , як доказ по справі, оскільки вказана рецензія за змістом ст. ст. 76, 114 ЦПК України не є передбаченим процесуальним законом джерелом доказів, містить у собі фактичну правову оцінку вказаного звіту на предмет його відповідності законодавству в галузі проведення експертних досліджень та оцінки майна, що є прерогативою суду.

Відповідач, в свою чергу, заяв, клопотань про повторність проведення відповідної оцінки для визначення вартості матеріального збитку заданої останнім у зв`язку з ДТП, ОСОБА_1 не подавав.

Таким чином, відповідачем не надано доказів того, що наявний в матеріалах справи звіт № 37686 від 03 жовтня 2022 року, на підставі якого здійснено виплату, не є належним доказом понесених матеріальних збитків позивачем даної справи.

У зв`язку з цим доводи апеляційної скарги про не відповідність звіту про оцінку майна № 37686 від 03 жовтня 2022 року вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, а також надана представником відповідача рецензія не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його неможна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERS v.UKRAINE, № 4909/04, § 58,ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року. Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то понесені судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 03 березня 2025року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

Т.А. Слюсар