Справа № 182/981/25
Провадження № 2-о/0182/86/2025
У Х В А Л А

Іменем України

29.08.2025 року м. Нікополь

Суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Кобеляцька - Шаховал І.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зацікавлена особа Управління комунального майна Нікопольської міської ради Дніпропетровської області, про встановлення факту, що має юридичне значення -

В С Т А Н О В И В:

В провадження Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла заява ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зацікавлена особа Управління комунального майна Нікопольської міської ради Дніпропетровської області, про встановлення факту, що має юридичне значення.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2025 року вищевказану заяву було залишено без руху, виходячи з наступного.

У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.318 ЦПК України, у заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт.

До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Згідно зі ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення, зокрема, факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року, при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому, організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Судами не встановлюється тотожність особи. Разом з тим, суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу.

Натомість, заявниками в поданій заяві були викладені вимоги щодо встановлення факту права власності на нерухоме майно, що суперечить вимогам чинного законодавства. Факт, який заявники просять встановити, ст.315 ЦПК України не передбачено, як і не передбачено встановлювати факт невірного написання декількох слів, про які заявники також зазначили в заяві. Крім цього, як вбачалось з матеріалів справи, в заяві не містилось зазначення про оригінали письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви. При цьому, ч.5 ст.95 ЦПК України передбачено, що учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи письмового оригіналу.

Окрім цього, заява ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подана до суду в письмовому вигляді, складеному сторонами власноруч, проте, частково, зміст складеного тексту є нерозбірливим та нечитабельним. Та й, в цілому, заява не відповідає вимогам чинного законодавства. Тому, заявникам необхідно було надати заяву належної якості, з дотриманням вимог національного стандарту України ДУСТ 4163:2020 Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації, а також вимоги до оформлювання документів, затвердженого наказом Державного підприємства «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» від 01 липня 2020 року № 144, які набрали чинності з 01 вересня 2021 року.

Ухвала Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2025 року на адресу кожній із заявниць була направлена, однак, тривалий час сторонам по справі вручена не була. 17 червня 2025 року від заявників надійшла заява, в якій вони вказують на те, що строк для усунення недоліків пропущено не було, а тому, у відповідності до вимог чинного законодавства, подали заяву на виконання ухвали Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2025 року.

Суддя, ознайомившись з матеріалами поданої заяви, встановила, що, фактично, заява від 17 червня 2025 року є ідентичною заяві, поданій первісно. Окрім цього, з поданої заяви вбачається, що заяву на виконання ухвали Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2025 року було подано ОСОБА_1 , про що свідчить її підпис. Підпис іншої заявниці ОСОБА_2 в заяві відсутній, лише зазначені анкетні дані, що є неприпустимим, оскільки кожна із заявниць, яка звернулась до суду, повинна своїм підписом засвідчувати подання відповідних заяв, а в даному випадку - заяву на виконання ухвали про залишення заяви без руху.

Тому, суддя, ознайомившись з матеріалами справи, приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.43 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами.

Відповідно до загальних норм процесуального Кодексу, права та обов`язки сторін є рівними і сторони спору мають право на справедливий суд та обов`язок сприяти суду у справедливому розгляді справи шляхом добросовісної поведінки та надання доказів.

Також, слід зазначити, що саме звернення особи до суду з позовною заявою не спричиняє безумовного відкриття провадження у справі. Адже суддя, відкриваючи провадження, перевіряє, зокрема, чи дотрималась особа, яка подала позовну заяву, порядку здійснення права на звернення до суду. Процесуальним наслідком недотримання позивачем умов реалізації права на звернення до цього суду з позовною заявою є залишення її без руху або її повернення, в разі не усунення недоліків.

З огляду на викладене, суддя може вирішити питання про відкриття, повернення чи відмову у відкритті провадження по справі, яка не була належним чином оформленою та містила недоліки, лише після їх усунення. При цьому, у ЦПК України відсутні винятки з указаного порядку.

Здійснивши аналіз норм законодавства, можна зробити висновок, що як суд, так і особа, яка подала заяву, наділена низкою процесуальних прав та обов`язків. Зокрема, в разі подання особою позовної заяви, оформленої з порушенням вимог статей 175 і 177 ЦПК України, або без сплати судового збору за подання такої позовної заяви, суддя зобов`язаний постановити ухвалу про залишення позову без руху із зазначенням його недоліків.

Також слід зазначити, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі, й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. У зв`язку з наведеним, залишення позову без руху з підстав, передбачених законом (невідповідність заяви вимогам щодо її змісту), не є порушенням права на справедливий судовий захист. Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним.

Окрім цього, суддя вважає за необхідне зазначити про той факт, що подання до суду ОСОБА_1 та ОСОБА_2 даної заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, фактично є зловживанням процесуальними правами, оскільки вказані сторони з таких же підстав 12 вересня 2024 року вже звертались до Нікопольського суду Дніпропетровської області та ухвалою суду від 18 листопада 2024 року їх заяву було залишено без руху з підстав невідповідності дотримання вимог чинного законодавства і їм вже надавався строк для усунення недоліків. Однак, заявники у зазначений строк подали до суду заяву на виконання ухвали суду від 12 вересня 2024 року без виправлення недоліків, зазначених суддею в ухвалі, а тому ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 січня 2025 року заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про встановлення факту було визнано неподаною та повернуто заявникам.

Не зважаючи на вищевказані обставини, заявники, всупереч вимогам чинного законодавства, не дотримуючись відповідних статей, які регулюють правовідносини, повторно звернулись до суду з аналогічною заявою, в якій виклали ідентичні обставини та підстави звернення до суду з даною заявою, що судом розцінюється як зловживання процесуальними правами.

Тому, враховуючи викладене, суддя вважає, що вимоги, які були зазначенні в ухвалі Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2025 року, заявниками дотримані не були, недоліки не усунуті, що дає суду підстави для визнання заяви неподаною та повернення заявникам.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.175, 177, 185, 353 ЦПК України, суддя -

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зацікавлена особа Управління комунального майна Нікопольської міської ради Дніпропетровської області, про встановлення факту, що має юридичне значення - вважати неподаною та повернути заявникам.

Роз`яснити заявникам, що, згідно з ч.7 ст.185 ЦПК України, повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню з заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал