Провадження № 2/369/9359/25
У Х В А Л А

іменем України

29.08.2025 року м. Київ

Суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області, Скрипник О.Г., розглянувши матеріли заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, які надійшли разом з позовною заявою,

ВСТАНОВИВ:

До Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшли матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Гринько Ангеліна Павлівна про витребування майна.

До суду надійшла заява позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, в якій він просить заборонити суб`єктам державної реєстрації прав та державної реєстрації прав на нерухоме майно, приватним нотаріусам та будь-яким третім особам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо відчуження, передачі в оренду, суборенду, іпотеку, користування, виготовлення технічної документації на поділ/виділ/об`єднання, будівництво, укладення попередніх договорів, договорів суперфіцію, договорів купівлі-продажу, поруки, завдатку, договорів на користь третьої особи, договорів приєднання, будь-яких договорі, будь-яких реєстраційних дій стосовно нерухомого майна: земельної ділянки з кадастровим номером: :01:008:0388 площею 0,7611га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд ( присадибна земельна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер: об`єкта нерухомого майна: 224, яка належить на праві власності ОСОБА_3 .

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи в частині поданої заяви про забезпечення позову, вважає, що вказана заява позивача не підлягає задоволенню наступних підстав.

З матеріалів справи убачається, що між позивачем, ОСОБА_1 ( позичальник) та відповідачем, ОСОБА_2 ( позикодавець) був укладений договір позики, відповідно до якого позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 10 974 150, 0 грн, що еквівалентно 297 000 дол США, та зобов`язується повернути позикодавцю таку ж саму суму грошових коштів не пізніше 26.01.2025 року.

На забезпечення виконання умов договору, ОСОБА_1 передав в іпотеку ОСОБА_2 земельнІ ділянкИ, які належали позивачу на праві власності, а саме:

1)Кадастровий номер: :01:008:0236;

2)Кадастровий номер: :01:008:5006;

3)Кадастровий номер: :01:008:0217;

4)Кадастровий номер: :01:008:0194;

5)Кадастровий номер: :01:008:0007;

Позивачу стало відомо, що в порушення умов іпотечного договору, без отримання позивачем повідомлення про погашення боргу, приватним нотаріусом, як державним реєстратором змінено власника предмету іпотеки, - вказаних вище земельних ділянок.

Позивач також зазначив, що відповідач ОСОБА_2 об`єднав п`ять земельних ділянок в одну земельну ділянку загальною площею 0,7611га, кадастровий номер: :01_008:0388, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 , , та в подальшому відчужив її за договором купівлі-продажу ОСОБА_3 .

Із заяви про забезпечення позову убачається, що між позивачем, ОСОБА_1 та відповідачем 1, ОСОБА_2 була укладена усна угода про зарахування зазначеного в Договорі позики боргу в рахунок виконання умов за Договором про співробітництво ( партнерство) від 26 липня 2023 року. Предметом Договору про співробітництво ( партнерство) від 26липня 2023 року є будівництво багатоквартирного житлового будинку саме на вказаних вище спірних земельних ділянках, які в подальшому відповідачем ОСОБА_2 були об`єднані в одну та за договором купівлі-продажу відчужені на користь ОСОБА_3 .

Позивач вважає, що обєднання земельних ділянок в одну та їх продаж третій особі може призвести до наступного відчуження, а отже порушить його законні права та інтереси на ці ділянки, а тому просить задовольнити заяву про забезпечення позову.

Перевіривши матеріли справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково (ч.5 ст. 153 ЦПК України).

У п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Зі змісту ч. 1 ст. 8 Конституції України - охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК - ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Враховуючи, що згідно зі ст. 92 Конституції України, правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням адекватності вимог заявника, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, ймовірності утруднення виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконання рішення суду.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчитися, що між сторонами лише виник спір.

Забезпечення позову повинно застосовуватися із врахуванням принципу рівноправності сторін у спорі і не повинно призводити до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, так як справа по суті ще не вирішена та факт порушення законних прав позивача не встановлений.

Оскільки в заві про забезпечення позову заявником не доведено, що його права можуть бути порушені у разі невжиття заходів забезпечення позову та невжиття таких заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, зважаючи, що позивачем не надано доказів реального наміру відповідача ОСОБА_3 на відчуження земельної ділянки, кадастровий номер: :01_008:0388, придбану за договором купівлі-продажу, суд дійшов висновку, що заяву про забезпечення позову слід залишити без задоволення.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. 149-153, 154 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Оксана СКРИПНИК