ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/2355/25

Провадження № 22-ц/820/1696/25

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,

секретар: Плінська І.П.,

учасники справи: прокурор Манзелевський Ю.В.,

представник третьої особи Ковальчук В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргоюзаступника керівника Хмельницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 травня 2025 року (суддя Павловська А.А.) за позовом заступника керівника Хмельницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Хмельницької обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 , третя особа Квартирно-експлуатаційний відділ м. Хмельницький про усунення перешкод у розпорядженні та користуванні землями оборони,

в с т а н о в и в:

У січні 2025 року заступник керівника Хмельницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону звернувся в суд із позовом в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Хмельницької обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 , третя особа Квартирно-експлуатаційний відділ м. Хмельницький про усунення перешкод у розпорядженні та користуванні землями оборони.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 13.06.2017 на адресу військової прокуратури Хмельницького гарнізону надійшов лист від КЕВ м. Хмельницький щодо виявлених порушень у використанні земель оборони військового містечка № НОМЕР_1 Хмельницького гарнізону, які захоплені та використовуються не за цільовим призначенням.

18 липня 2017 військовою прокуратурою було внесено відомості до ЄРДР за № 0000099 за фактом неналежного виконання службових обов`язків службовими особами КЕВ м. Хмельницький, що призвело до вибуття з користування земель оборони, а саме, земельної ділянки військового містечка № НОМЕР_1 , площею 41,9 га, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 425 КК України.

19 вересня 2017 року матеріали кримінальних проваджень № 0000099 від 18.07.2017 та № 0000127 від 29.08.2017 було об`єднано з матеріалами кримінального провадження № 0000039 від 30.03.2017 за фактом недбалого ставлення посадових осіб КЕВ м. Хмельницький до військової служби, що призвело до вибуття земель оборони з користування законного користувача. Зокрема, прокурор вказував, що частині земельних ділянок військового містечка № НОМЕР_1 Хмельницького гарнізону присвоєно кадастрові номери з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та особистого селянського господарства, з визначенням права власності за особами, які не належать до структури Міністерства оборони України.

Судовим рішенням у господарській справі №924/1025/14 за позовом КЕВ м. Хмельницький до Хмельницької районної державної адміністрації про скасування розпорядження Хмельницької районної державної адміністрації № 471/06-р від 12.05.2006 «Про припинення права користування земельною ділянкою та призначення комісії по передачі земель Міністерства оборони України в землі резервного фонду Копистинської сільської ради» встановлено, що 23.12.1975 Хмельницькій квартирно-експлуатаційній частині Хмельницького району правонаступником якої є КЕВ м. Хмельницький, на підставі рішення Виконавчого комітету Хмельницької ради депутатів трудящих від 23.12.1975 № 277-в видано Акт на право користування землею, згідно якого в постійне користування було відведено 2487,6 га земель. Із вказаної загальної площі, землі оборони, площею 619,1968 га, входять до військового містечка № НОМЕР_1 Хмельницького гарнізону (військовий полігон). Вказані землі перебувають на балансі КЕВ м. Хмельницький, частина з них закріплені за військовою частиною НОМЕР_2 (станом на сьогодні ВЧ НОМЕР_3 ), відповідно до наказу начальника Хмельницького гарнізону від 01.12.2016 №57 для використання за цільовим призначенням.

20 жовтня 2005 року Хмельницька райдержадміністрація звернулась до начальника КЕЧ із проханням вирішити питання виготовлення документації, пов`язаної із вилученням земельної ділянки і передачі її у землі запасу Копистинської сільської ради, а саме, частини земель полігону військової частини НОМЕР_2 , розташованої в Хмельницькому районі.

17 березня 2006 року Міністр оборони України затвердив пропозиції, викладені у протоколі № 16 засідання постійно діючої комісії МОУ, стосовно передачі до земель запасу земельних ділянок у військових містечках, в т.ч. - № НОМЕР_1 АДРЕСА_1 земельної ділянки площею 286,79 га, за умови виділення 50 % земельних ділянок під індивідуальне житлове будівництво військовослужбовцям гарнізону.

22 березня 2006 року та 27 березня 2006 року Головне управління квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України зверталось до Західного територіального КЕУ із пропозицією провести вилучення земель встановленим порядком після отримання рішень сесії місцевих органів самоврядування про виділення 50 % земельних ділянок під індивідуальне житлове будівництво військовослужбовцям.

Надалі, розпорядженням Хмельницької райдержадмінстрації №471/06-р від 12.05.2006 було припинено право користування Міністерства оборони України земельною ділянкою, площею 286,79 га, із земельної ділянки, загальною площею 2487,6 га, на території Хмельницького району.

Згідно акта приймання-передачі від 16.05.2006 земельну ділянку Міністерства оборони України, загальною площею 286,76 га (із земельної ділянки площею 2487,6 га), було передано до земель резервного фонду Копистинської сільської ради.

Розпорядженням Хмельницької райдержадміністрації №1300/06-р від 12.12.2006 доповнено розпорядження від 12.05.2006 №471/06-р пунктом 2 наступного змісту: «Затвердити технічну документацію із землеустрою щодо вилучення земельної ділянки зі складу земель оборони військового містечка № НОМЕР_1 (військовий полігон) Хмельницького гарнізону, площею 286,76 га, перевівши із категорії земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення до категорії земель сільськогосподарського призначення з метою передачі до резервного фонду Копистинської сільської ради».

Крім того, ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 17.03.2017 у справі № 924/1025/14 було призначено судову військову експертизу, та за висновком експерта №7073/7074/17-62 від 11.07.2017 встановлено, що «на даний час, після вилучення земельної ділянки відповідно до розпорядження Хмельницької райдержадміністрації № 471/06-р від 12.05.2006, існуючі межі полігону забезпечують безпечне виконання навчальних стрільб із наступних видів зброї: 9 мм пістолет ПМ; 5,45 мм АКС-74; 7,62 АКМС. Не забезпечують безпечне виконання навчальних стрільб із: 7,62 мм кулемет ПКМ; 7,62 мм гвинтівка СВД; 12,7 мм (НСВТ) ДШК; 14,5 мм кулемет КПВТ; 30 мм гранатомет АГС-17; 40 мм гранатомет ГП- 25; 60 мм міномет М57».

Проте, незважаючи на вищевикладене, на частину земельних ділянок військового полігону, в межах військового містечка № НОМЕР_1 Хмельницького гарнізону, оформлено фізичними особами Державні акти на право власності на земельні ділянки.

Так, на землі оборони площею 2,00 га - частину військового полігону, розташованого в межах військового містечка № НОМЕР_1 Хмельницького гарнізону, змінено цільове призначення використання земельної ділянки з «земель оборони» на «для ведення особистого селянського господарства», кадастровий номер :11:001:0024.

Власником зазначеної земельної ділянки є ОСОБА_1 , а її право на зазначену земельну ділянку посвідчується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №659358 від 04.09.2012 року.

Разом з тим, Державний акт про право користування землею, виданий на підставі рішення Виконавчого комітету Хмельницької ради депутатів трудящих від 23.12.1975 №277-в Хмельницькій КЕЧ, правонаступником якої є КЕВ м. Хмельницький, є чинний.

Відповідно до висновку експерта від 04.03.2021 № 2037/2038/3081-3247-20-26, проведеного Хмельницьким відділенням КНДІСЗ в межах вказаного кримінального провадження, земельна ділянка із кадастровим номером :11:001:0024 площею: 2 га, 01.03 для ведення особистого селянського господарства накладається (нашаровується) на земельну ділянку площею 2487,6 га, згідно з Актом на право користування землею Хмельницькій КЕЧі району ПрикВО від 1975 року, площа накладання становить 2 га.

Прокурор зазначив, що КЕВ м.Хмельницький, в користуванні якого знаходиться спірна земельна ділянка, а також Міністерство оборони України, у спосіб визначений законодавством як орган управління майном, згоди на припинення права постійного користування та надання у приватну власність не надавало, а Кабінет Міністрів України відповідного рішення не приймав.

Посилаючись на ці обставини, прокурор просив суд:

усунути перешкоди власнику - державі в особі Хмельницької обласної державної адміністрації та землекористувачу Міністерству оборони України у розпорядженні та користуванні землями оборони, а саме земельною ділянкою площею 2 га з кадастровим номером :11:001:0024, яка належить ОСОБА_1 , шляхом:

- скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :11:001:0024 у Державному земельному кадастрі з закриттям Поземельної книги;

- скасування державної реєстрації права приватної власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :11:001:0024 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно із закриттям відповідного розділу;

- зобов`язання ОСОБА_1 повернути у користування власника держави в особі Хмельницької обласної державної адміністрації земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером :11:001:0024, розташовану в межах Хмельницької територіальної громади Хмельницького району Хмельницької області.

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 травня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що прокурор звернувся до суду з неналежним способом захисту. Суд керувався тим, що у спірних правовідносинах, органом державної влади вчинено дії, спрямовані на відчуження майна, в результаті яких набувачем такого майна стала відповідачка як суб`єкт права приватної власності. Отже спори щодо володіння та/або розпорядження майном мають вирішуватися на підставі статей 387 і 388 ЦК України.

В апеляційній скарзі заступник керівника Хмельницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що визначальним питанням перед пред`явленням даної позовної заяви прокурором до суду в контексті належного способу захисту відповідно до вимог чинного законодавства було з`ясування правового статусу спірної земельної ділянки в силу її розташування, характеру фактичного користування, а також цільового призначення, а саме землі оборони, що розташовані у межах військового містечка № НОМЕР_1 , Хмельницького гарнізону, які використовуються військовою частиною НОМЕР_3 як землі військового полігону. Установивши, на підставі висновку експерта від 04.03.2021 № 2037/2038/3081-3247-20-26, що спірна земельна ділянка повністю накладається на землі оборони, прокурором пред`явлено до суду саме негаторний, а не віндикаційний позов із відповідними позовними вимогами про усунення перешкоди власнику в користуванні землями оборони шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі, права приватної власності на земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та зобов`язання відповідачки повернути земельну ділянку у користування власника. На думку апелянта, станом на час пред`явлення позову до суду прокурором обрано належний та ефективний спосіб захисту, який відновить порушене право держави в особі Хмельницької обласної державної адміністрації щодо земель оборони, які незаконно перебувають в приватній власності. Щодо зазначеного способу захисту Верховним Судом сформовано однозначну правову позицію, а тому, саме на час пред`явлення даного позову до суду позовні вимоги прокурором визначено відповідно до вимог чинного на той час законодавства. Крім того, зазначає, що норми ЦК України підлягають застосуванню в редакції, чинній на час вчинення окремої процесуальної дії, в тому числі і стаття 391 ЦК України не має зворотної дії у часі та станом на дату звернення прокурора із даним позовом не передбачала необхідності пред`явлення позовів органами державної влади виключно на підставі статей 387 та 388 ЦК України.

Відзиву на апеляційну скаргу від інших учасників у справі не надходило.

В судовому засіданні прокурор підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представник Міністерства оборони України в судове засіданні не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник третьої особи КЕВ м.Хмельницький підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Поштове відправлення з судовою повісткою повернулося на адресу апеляційного суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до приписів ч.8 ст.128 ЦПК України є належним повідомленням.

Інші учасники по справі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судом встановлено, що 23 грудня 1975 року виконавчим комітетом Хмельницької районної ради депутатів трудящих Хмельницькій квартирно-експлуатаційній частині Хмельницького району виданий акт на право користування землею, за яким у постійне користування було відведено 2487,6 га землі.

20 жовтня 2005 року Хмельницька райдержадміністрація звернулась до начальника Хмельницької квартирно-експлуатаційної частини Хмельницького району (листом № 36/02-1577/05) з проханням вирішити питання виготовлення документації, пов`язаної із вилученням земельної ділянки і передачі її у землі запасу Копистинській сільській раді, а саме, частину земель полігону військової частини НОМЕР_2 . У листі зазначено, що дана частина полігону не використовувалася за призначенням понад 15 років, основну її частину складають яри. Передача земельної ділянки не впливає на стан бойової підготовки військової частини НОМЕР_2 , використання земельної ділянки планується для потреб народного господарства.

Хмельницька квартирно-експлуатаційна частина Хмельницького району звернулась до начальника Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління із листом № 1420 від 28 жовтня 2005 року, в якому просила порушити клопотання перед командувачем військами ІНФОРМАЦІЯ_1 про вилучення зі складу земель оборони до земель запасу Копистинської сільської ради Хмельницького району земельних ділянок військового містечка № НОМЕР_1 (військового полігону « ІНФОРМАЦІЯ_2 ») Хмельницького гарнізону у Хмельницькому районі, загальною площею 286,7884 га.

У листі заступника Міністра оборони України Нещадима М.І. Міністру оборони України Гриценку А.С. було повідомлено, що 14 березня 2006 року комісією розглянуті пропозиції подані Головним квартирно-експлуатаційним управлінням та Департаментом надлишкових фондів та земель Міністерства оборони України щодо передачі земель до земель запасу органів місцевого самоврядування та потенційно можливим територіям військових містечок під будівництво житла для військовослужбовців. Комісією прийнято рішення клопотати перед Міністром оборони України, зокрема, щодо: передачі до земель запасу земельних ділянок у 6 в/м; передачі до земель запасу земельних ділянок у 3 в/м за певних умов. До вказаного листа додано протокол № 16.

17 березня 2006 року Міністр оборони України затвердив пропозиції, викладені у протоколі № 16 засідання постійно діючої комісії Міністерства оборони України, стосовно передачі до земель запасу земельних ділянок у військових містечках, в тому числі НОМЕР_1 АДРЕСА_1 земельної ділянки площею 286,79 га, за умови виділення 50 % земельних ділянок під індивідуальне житлове будівництво військовослужбовцям гарнізону. Резолюція Міністра оборони України за № 2688/з від 17 березня 2006 року має зміст: Пропозиції затверджую. Опрацювати відповідно до вимог чинного законодавства і скерована генерал-полковнику ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - відповідно.

У пункті 8 вищевказаного протоколу зазначено: «Департаменту будівництва та відчуження фондів Міністерства оборони України разом з Головним квартирно-експлуатаційним управлінням Збройних сил України погодити пропозиції Департаменту надлишкових фондів та земель Міністерства оборони України для опрацювання та подати на розгляд комісії висновки по зазначеним у пунктах 15-144 військових містечках з істотними умовами договорів та пропозиціями для доповіді Міністру оборони України з метою прийняття остаточного рішення».

Розпорядженням Хмельницької райдержадміністрації № 471/06-р від 12 травня 2006 року вирішено припинити право користування земельною ділянкою Міністерства оборони України площею 286,79 га із земельної ділянки загальною площею 2487,6 га на території Хмельницького району, у зв`язку із добровільною відмовою. Розпорядження містить посилання на норми статті 17, пункту а) статті 141, статті 142 ЗК України.

Згідно з актом приймання-передачі від 16 травня 2006 року зі складу земельної ділянки, площею 2487,6 га, здійснено передачу земельної ділянки Міністерства оборони України (військове містечко № НОМЕР_1 ) загальною площею 286,79 га, розташованої на території Копистинської сільської ради, до земель резервного фонду Копистинської сільської ради.

Розпорядженням Хмельницької райдержадміністрації від 12 грудня 2006 року № 1300/06-р доповнено розпорядження від 12 травня 2006 року № 471/06-р пунктом 2 наступного змісту: «2. Затвердити технічну документацію із землеустрою щодо вилучення земельної ділянки із складу земель оборони військового містечка № НОМЕР_1 (військовий полігон) Хмельницького гарнізону, площею 286,79 га в тому числі 75,72 га (землі обмеженого режиму використання), перевівши із категорії земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення до категорії земель сільськогосподарського призначення з метою передачі до резервного фонду Копистинської сільської ради».

Розпорядженням Хмельницької районної державної адміністрації від 15 грудня 2006 року № 1350/06-р ОСОБА_1 передано у власність земельну ділянку, площею 2 га, кадастровий номер: :11:001:0024, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства із земель земельної ділянки площею 286,79 га, право на користування якою Міністерством оборони України було припинено розпорядженням Хмельницької райдержадміністрації від 12 травня 2006 року № 471/06-р.

На підставі цього рішення ОСОБА_1 18 січня 2007 року виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №659358 кадастровий номер: :11:001:0024.

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 28 липня 2017 року у справі № 924/1025/14 позов КЕВ м. Хмельницький до Хмельницької райдержадміністрації про скасування розпорядження Хмельницької райдержадміністрації № 471/06-р від 12 травня 2006 року задоволено. Вирішено скасувати розпорядження Хмельницької райдержадміністрації №471/06-р від 12 травня 2006 року «Про припинення права користування земельною ділянкою та призначення комісії по передачі земель Міністерства оборони України в землі резервного фонду Копистинської сільської ради». У позові КЕВ м. Хмельницький до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області м. Хмельницький про скасування розпорядження Хмельницької районної державної адміністрації № 471/06-р від 12 травня 2006 року відмовлено.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 23 жовтня 2017 року рішення Господарського суду Хмельницької області від 28 липня 2017 року у справі № 924/1025/14 в частині задоволення позову КЕВ м. Хмельницький до Хмельницької райдержадміністрації с. Малиничі Хмельницького району Хмельницької області про скасування розпорядження Хмельницької райдержадміністрації № 471/06-р від 12 травня 2006 року «Про припинення права користування земельною ділянкою та призначення комісії по передачі земель Міністерства оборони України в землі резервного фонду Копистинської сільської ради» скасовано та прийнято нове, яким у позові КЕВ м. Хмельницький до Хмельницької райдержадміністрації с. Малиничі Хмельницького району Хмельницької області про скасування розпорядження Хмельницької райдержадміністрації № 471/06-р від 12 травня 2006 року відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 29 листопада 2018 року у справі № 924/1025/14 постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 23 жовтня 2017 року залишено без змін.

При цьому в даних судових рішеннях у справі № 924/1025/14 встановлено, що істотною передумовою для припинення права постійного користування землями оборони, які закріплені за структурними одиницями Збройних Сил України, та подальшої передачі таких ділянок у власність або у користування іншим особам є прийняття Кабінетом Міністрів України відповідного рішення за поданням МОУ, в даній справі за відсутності такого рішення КМУ дійшли висновку про незаконність оскаржуваного розпорядження Хмельницької районної державної адміністрації №471/06-р від 12 травня 2006 року «Про припинення права користування земельною ділянкою та призначення комісії по передачі земель Міністерства оборони України в землі резервного фонду Копистинської сільської ради» та можливість звернення позивача з позовом про захист своїх порушених прав згідно обраної форми захисту.

Згідно з висновком експерта № 2037/2038/3081-3247-20-26 від 04 березня 2021 року:

земельна ділянка кадастровий номер :11:001:0024, площею 2 га, 01.03 для ведення особистого селянського господарства накладається на земельну ділянку, площею 286,7598 га, площа накладення 2 га;

земельна ділянка з кадастровим номером :11:001:0024, площею 2 га, накладається на земельну ділянку площею 619,1968 га, площа накладення 2 га;

земельна ділянка площею 286,76 га накладається (нашаровується) на земельну ділянку площею 2487,6 га, яка визначена матеріалами справи по видачі акта на право користування землею Хмельницькій КЕЧЦУ району ПрикВО від 1975 року, площа накладення становить 286,76 г.

Суб`єктами права власності на землю (земельну ділянку) є, зокрема, держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади - на землі державної власності та територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

Статтями 13, 41 Конституції України передбачено, що від імені Українського народу права власника, зокрема, на землю здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.

Згідно із частинами першою, другою статті 84 ЗК України, у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади.

Відповідно до пункту ж) частини 1 статті 19 Земельного кодексу України, землі України за основним цільовим призначенням поділяються, зокрема на землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Згідно з частинами 1, 2, 4 статті 77 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Землі оборони можуть перебувати у державній та комунальній власності. Порядок використання земель оборони встановлюється законом.

Аналогічне поняття земель оборони закріплене також у статті 1 Закону України "Про використання земель оборони", який визначає правові засади і порядок використання земель оборони.

Статтею 2 вищевказаного Закону передбачено, що військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються у постійне користування відповідно до вимог Земельного кодексу України.

Згідно статті 14 Закону України "Про Збройні Сили України", земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належать їм на праві оперативного управління.

Міністерство оборони України всебічно забезпечує життєдіяльність Збройних Сил України, їх функціонування, бойову та мобілізаційну готовність, боєздатність, підготовку до виконання покладених на них завдань та застосування, комплектування особовим складом та його підготовку, постачання озброєння та військової техніки, матеріальних, фінансових, інших ресурсів та майна, згідно з потребами, визначеними Генеральним штабом Збройних Сил України в межах коштів, передбачених державним бюджетом, і здійснює контроль їх ефективного використання, організує виконання робіт в інтересах Збройних Сил України і надання послуг (стаття 10 Закону України "Про оборону України" в редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Рішення про відчуження військового майна, що є придатним для подальшого використання, але не знаходить застосування у повсякденній діяльності військ, надлишкового майна, а також цілісних майнових комплексів та іншого нерухомого майна приймає Кабінет Міністрів України за поданням Міністерства оборони України (ст. 6 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних силах України в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 84 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. До земель державної власності, які не можуть передаватись у комунальну власність, належать, зокрема землі оборони, крім земельних ділянок під об`єктами соціально-культурного, виробничого та житлового призначення.

Приписами частини 2 статті 84 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), визначено, що право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відповідно до закону.

Згідно п. а ч. 1 ст. 13 Земельного кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), до повноважень Кабінету Міністрів України в галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Водночас, положення п. а ч. 1 статті 17 Земельного кодексу України також закріплюють повноваження місцевих державних адміністрацій розпоряджатись землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 12 Перехідних положень ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, та земель, на яких розташовані державні, в тому числі казенні, підприємства, господарські товариства, у статутних фондах яких державі належать частки (акції, паї), здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Приписами частини 1 статті 141 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, добровільна відмова від права користування земельною ділянкою. В силу вимог частини 3 статті 142 цього Кодексу припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації.

Відповідно до статті 92 Земельного кодексу України, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

У постанові від 29 листопада 2018 року у справі №924/1025/14 Верховний Суд дійшов висновку, що оскільки землі оборони перебувають лише у користуванні МОУ, а розпоряджається ними Кабінет Міністрів України, відповідно до статті 142 ЗК України, виключно Кабінет Міністрів України має право припиняти право користування земельною ділянкою, що входить до складу земель оборони. А тому, судова колегія погодилась із висновками судів попередніх інстанцій, що істотною передумовою для припинення права постійного користування землями оборони, які закріплені за структурними одиницями Збройних Сил України, та подальшої передачі таких ділянок у власність або у користування іншим особам є прийняття Кабінетом Міністрів України відповідного рішення за поданням МОУ. Крім того, суд касаційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про незаконність оскаржуваного рішення (розпорядження Хмельницької РДА №471/06-р від 12.05.2006) та можливість звернення позивача з позовом про захист своїх порушених прав згідно обраної форми захисту.

За таких обставин, враховуючи відсутність належного з точки зору компетенції та змісту рішення уповноваженого органу управління на вирішення указаного питання, колегія суддів вважає, що у Хмельницької районної державної адміністрації були відсутні правові підстави для припинення права постійного користування землями оборони, а тому розпорядження Хмельницької РДА №471/06-р від 12.05.2006 прийнято з порушенням вимог наведеного вище законодавства.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

Під способами захисту суб`єктивних земельних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (див. пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16).

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України, частина друга статті 152 ЗК України). Вказані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

Власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою (частина друга статті 152 ЗК України).

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України в редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19) та багатьох інших.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19, пункт 63), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.13), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19, пункт 98).

Звертаючись до суду з цим позовом прокурор, посилаючись на приписи статті 391 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), статті 152 ЗК України, просив повернути у власність держави незаконно передану відповідачці спірну земельну ділянку, яка належить до земель оборони.

Встановивши, що спірна земельна ділянка належить до земель оборони, колегія суддів вважає про можливість задоволення відповідної вимоги прокурора щодо повернення цієї ділянки державі.

Подібних висновків щодо повернення земель оборони державі дійшов Верховний Суд у постановах від 21 березня 2023 року у справі № 910/12958/21, від 19 червня 2023 у справі № 310/18/17, від 04 липня 2023 року у справі № 310/7/17, від 02 жовтня 2024 року у справі № 444/1011/20, від 04 грудня2024 року у справі № 369/9992/16, від 15 січня 2025 року у справі № 903/1311/23, від 15 січня 2025 року у справі № 903/1324/23.

До земель оборони належать земельні ділянки, які надані для розміщення та постійної діяльності військових частин, підприємств, установ і організацій Збройних Сил України та інших військових формувань, створених відповідно до законодавства України. Це землі, які використовуються для потреб оборони, і їх правовий статус регулюється спеціальними законодавчими актами, такими як Земельний кодекс України, Закон України "Про використання земель оборони", Закону України "Про державний кордон України" тощо.

Використання земель оборони суворо регламентується чинним законодавством. Передача таких земель у приватну власність або їх використання для інших цілей без попередньої зміни цільового призначення заборонена. Будь-які зміни в статусі чи порядку використання земель оборони повинні здійснюватися виключно з урахуванням інтересів обороноздатності держави, що є пріоритетним завданням.

Такі обмеження спрямовані на збереження функціонального призначення земель оборони та запобігання їх використанню всупереч державним інтересам, що пов`язані з забезпеченням національної безпеки та оборони.

Колегія суддів зазначає, що закріплення за землями статусу "землі оборони" є частиною загальної системи забезпечення національної безпеки, яка гарантує ефективне використання цих земель виключно для потреб оборони держави та недопущення їх неправомірного використання.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 77 Земельного кодексу України порядок використання земель оборони встановлюється законом. Особливості відчуження земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого військового майна, що підлягають реалізації, та земельних ділянок, які вивільняються у процесі реформування Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту, встановлюються законом.

Приписи статті 4 Закону України "Про використання земель оборони" визначають особливості використання земель оборони в господарських цілях.

Так, військові частини за погодженням з органами місцевого самоврядування або місцевими органами виконавчої влади й в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, можуть дозволяти фізичним і юридичним особам вирощувати сільськогосподарські культури, випасати худобу та заготовляти сіно на землях, наданих їм у постійне користування. Землі оборони можуть використовуватися для будівництва об`єктів соціально-культурного призначення, житла для військовослужбовців та членів їхніх сімей, а також соціального та доступного житла без зміни їх цільового призначення. Положення цієї частини не поширюється на земельні ділянки державної власності, які після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення механізму забезпечення землями сил оборони" були віднесені до земель оборони внаслідок зміни цільового призначення земельних ділянок особливо цінних земель, земельних лісових ділянок. Землі оборони, призначені для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, можуть використовуватися для розміщення засобів зв`язку, навігації та спостереження (радіотехнічного забезпечення), що належать підрозділам об`єднаної цивільно-військової системи організації повітряного руху України, з погодженням умов розміщення та експлуатації зазначених об`єктів з Міністерством оборони України. Відчуження земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого військового майна, що підлягають реалізації, та земельних ділянок, які вивільняються у процесі реформування Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту, здійснюється в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України та у відповідності до цього закону.

Встановивши, що передана у власність ОСОБА_1 земельна ділянка належить до земель оборони, була закріплена за військом формуванням на праві постійного користування, відповідно до статті 77 ЗК України такі землі можуть перебувати лише у державній власності, колегія суддів вважає, що земельну ділянку площею 2,0 га з кадастровим номером :11:001:0024 слід повернути державі, в особі Хмельницької обласної військової адміністрації з правом користування Квартирно-експлуатаційним відділом м. Хмельницький, Міністерства оборони України.

Зайняття земельної ділянки земель оборони з порушенням Земельного Кодексу України, Закону України «Про використання земель оборони» треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушеного права власності держави, що охоплюється негаторним позовом, який може бути пред`явлений упродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки земель оборони і на таку вимогу не поширюється позовна давність.

З огляду на зазначене, ОСОБА_1 слід повернути земельну ділянку площею 2,0 га з кадастровим номером :11:001:0024 державі, в особі Хмельницької обласної військової адміністрації з правом користування Квартирно-експлуатаційним відділом м. Хмельницький, Міністерством оборони України.

В свою чергу саме державна реєстрація спірної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі як ділянки сільськогосподарського перешкоджає позивачу повернути земельну ділянку на користь держави та відновити її цільове призначення як земельної ділянки земель оборони, які перебувають у постійному користуванні КЕВ м. Хмельницького Міністерства оборони України

Отже, з врахуванням змісту права, за захистом якого звернувся позивач, а також характеру його порушення, ефективним та належним способом захисту є і скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі.

Щодо вимоги позивача про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 у Реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, то такі вимоги не підлягають задоволенню, оскільки за даними зазначеного Реєстру речове право ОСОБА_1 не відображається (не перенесено).

Щодо пропорційності втручання у права ОСОБА_1 , то колегія суддів звертає увагу, що використання земель оборони суворо регламентується чинним законодавством. Передача таких земель у приватну власність або їх використання для інших цілей без попередньої зміни цільового призначення заборонена. Будь-які зміни в статусі чи порядку використання земель оборони повинні здійснюватися виключно з урахуванням інтересів обороноздатності держави, що є пріоритетним завданням. Такі обмеження спрямовані на збереження функціонального призначення земель оборони та запобігання їх використанню всупереч державним інтересам, що пов`язані з забезпеченням національної безпеки та оборони. Закріплення за землями статусу «землі оборони» є частиною загальної системи забезпечення національної безпеки, яка гарантує ефективне використання цих земель виключно для потреб оборони держави та недопущення їх неправомірного використання (див. постанову Верховного Суду від 02 жовтня 2024 року у справі № 444/1011/20).

Зважаючи на зазначене, рішення суду першої інстанції постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення. Позов прокурора слід задовольнити частково. ОСОБА_1 повернути земельну ділянку площею 2,0 га з кадастровим номером :11:001:0024 державі, в особі Хмельницької обласної військової адміністрації з правом користування Квартирно-експлуатаційним відділом м. Хмельницький, Міністерством оборони України.

Скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 2,0 га, кадастровий номер :11:001:0024 в Державному земельному кадастрі. В решті позову необхідно відмовити.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позов прокурора задоволено частково, судовий збір сплачений ним за подання позовної заяви та апеляційної скарги, підлягає відшкодуванню з ОСОБА_1 пропорційно розміру задоволених позовних вимог - 12112 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу заступника керівника Хмельницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону задовольнити частково.

Заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 травня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

ОСОБА_1 повернути земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером :11:001:0024 державі, в особі в особі Хмельницької обласної військової адміністрації з правом користування Квартирно-експлуатаційним відділом м. Хмельницький, Міністерством оборони України.

Скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 2,0 га, кадастровий номер в Державному земельному кадастрі :11:001:0024.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону судовий збір в розмірі 12112 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 01 вересня 2025 року.

Судді: Т.О. Янчук

Л.М. Грох

О.І. Ярмолюк