Справа № 462/2534/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2025 року м. Львів

Залізничний районний суд м. Львова в складі головуючої судді Постигач О. Б., за участю секретаря судового засідання Глушко С. І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

Представник позивачки адвокат Герасимчук О. О. звернувся до Залізничного районного суду м. Львова з позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між позивачкою та відповідачем, зареєстрований 23.01.2010 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 61.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що подальше спільне життя у подружжя не склалося. Зазначає про те, що сторони втратили взаєморозуміння та почуття любові, між ними виникли істотні розбіжності у поглядах на сімейне життя, виконання сімейних обов`язків, виховання дітей та організацію побуту. Позивачка вважає, що можливості для збереження сім`ї немає, оскільки шлюб фактично припинено, подружні стосунки між сторонами фактично припинилися, кожен із подружжя веде окреме життя, спільне господарство не ведеться, у зв`язку з чим просить припинити шлюб у судовому порядку.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 14.04.2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

06.05.2025 року від уповноваженого представника відповідача адвоката Туркас. О. І. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому остання зазначила, що стосунки між позивачкою та відповідачем дійсно зазнали певного погіршення після того, як у 2022 році позивачка разом із дітьми виїхала до Італії. Відповідач визнає, що на даний час у відносинах між подружжям виникли непорозуміння та окремі розбіжності в поглядах на сімейне життя, проте наголошує, що ці обставини не є настільки суттєвими, аби унеможливити примирення. Зазначає, що в кінці 2024 року позивачка почала наполягати на тому, щоб відповідач залишив роботу в Україні та переїхав до Італії. Відповідач наголошує, що на відміну від тверджень у позові, подружжя не проживає окремо в абсолютному сенсі, оскільки він звільнився з роботи в Україні та переїхав до Італії, аби бути разом із дружиною та дітьми. Крім цього, відповідач заперечує доводи сторони позивачки про повну втрату взаєморозуміння та любові, стверджуючи, що, хоча й існують побутові суперечки, вони не є настільки глибокими, щоб унеможливити подальше спільне життя та звертає увагу суду на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в подружжя народився син ОСОБА_3 , що, на його переконання, є додатковою підставою для збереження сім`ї. З огляду на викладене, відповідач вважає можливим примирення з дружиною і тому просить суд надати сторонам строк для примирення терміном на 6 місяців.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 06.05.2025 року провадження в даній справі було зупинено, на підставі ст. 251 ЦПК України, призначено подружжю строк для примирення тривалістю шість місяців.

Постановою Львівського апеляційного суду від 18.07.2025 року ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 06.05.2025 року про надання строку на примирення та зупинення провадження у справі скасовано, справу скеровано для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Матеріали вказаної цивільної справи надійшли до суду 04.08.2025 року.

Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, тому відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

У відповідності до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Згідно з ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ст. ст. 104-105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 Сімейного кодексу України.

Статтею 109 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 23.01.2010 року, на підтвердження чого надано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 /а.с. 7 зворот, 33/.

Від шлюбу сторони мають трьох дітей, доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , актовий запис № 3403, доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , актовий запис № 4020 та сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , актовий запис № 239 /а.с. 8, 8 зворот, 9/.

Згідно ч. 1 ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. За приписами частини другої цієї ж статті суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Зазначене вище узгоджується із правовою позицією Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду викладеною у постанові № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) від 15.01.2020 року.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що їх подальше спільне життя подружжя збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Задовольняючи позов, суд виходить з того, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого із сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Враховуючи те, що позов поданий по суду у квітні 2025 року, проте з того часу подружжя не примирилося, не налагодило свої сімейні відносини, будь-яких заяв, клопотань процесуального характеру не надходило, а також з огляду на позицію позивачки, яка наполягає на розірванні шлюбу, суд з урахуванням фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову дійшов висновку про те, що розлад у відносинах сторін носить стійкий характер і продовжується тривалий час, а тому суд вважає, що шлюб необхідно розірвати.

Позивачка під час розгляду справи про бажання відновити своє дошлюбне прізвище суд не повідомляла.

Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє повне ствердження, а тому підлягають до задоволення.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі задоволення позову на відповідача.

Тому суд дійшов висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивачки судовий збір, який сплачено при подачі позовної заяви до суду у сумі 968,96 грн. /а.с.11/.

Щодо стягнення з відповідача судових витрат на правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн., то суд зазначає наступне.

За правилом п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до ч. 1 п. 1, ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги.

У відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У прохальній частині позовної заяви представник позивачки адвокат Герасимчук О. О. просив стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати на правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

На підтвердження факту надання правничої допомоги і розмір витрат на таку представником позивачки надано суду договір на надання правової допомоги від 09.04.2025 року, у якому за надання правової допомоги вказана сума гонорару у розмірі 5 000,00 грн., платіжну інструкцію про переказ грошових коштів згідно договору про надання правової допомоги у розмірі 6 100,00 грн. та ордер на надання правничої допомоги серії АВ № 1195632 від 09.04.2025 року /а.с.12-13 зворот, 10, 4/.

Суд, керуючись принципами диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу з власної ініціативи. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконаних робіт.

Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин 5, 6 ст. 137 ЦПК, за змістом яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Тобто, саме сторона, яка зацікавлена у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу, повинна вжити необхідних заходів для їх стягнення з іншої сторони.

Водночас інша сторона має право висловлювати заперечення проти таких вимог, що виключає можливість ініціативи суду щодо відшкодування витрат без відповідних дій з боку зацікавленої сторони.

На це вказав Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 13 березня 2025 року по справі № 275/150/22.

Заперечень проти суми витрат на правову допомогу від відповідача не надходило, у відзиві не викладено.

В силу вищевказаних норм закону, керуючись принципами диспозитивності та змагальності, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на професійну правову допомогу у сумі 5 000,00 грн.

На підставі ст. ст. 12, 89, 264-265, 274-275, 279 ЦПК України, керуючись ст. ст. 109-113 СК України, суд-

у х в а л и в :

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрований 23.01.2010 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції (актовий запис № 61).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок судового збору та 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок витрат на правову допомогу.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя: Постигач О. Б.