Номер провадження 6/754/182/25
Справа № 754/5620/24
У Х В А Л А

Іменем України

09 вересня 2025 року м.Київ

Деснянський районний суд міста Києва

під головуванням судді Бабко В. В.

за участю секретаря судового засідання Краснощоки О. В.

за участю:

приватного виконавця Мойсеєнко Д. П.

стягувача - адвокатки Дударенко А. М.

боржника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мойсеєнко Діни Петрівни щодо надання дозволу на примусову реалізацію нерухомого майна боржника в якому зареєстровані діти,

УСТАНОВИВ:

Приватний виконавець виконавчого округу міста Київ Мойсеєнко Д. П. звернулася до суду з поданням про надання дозволу на примусову реалізацію 1/8 частки двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , власником цієї частки є ОСОБА_1 . Згідно із витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщення, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані діти: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Однак зареєстровані діти для боржника є його сестрами, а ні рідними дітьми.

Подання також мотивоване тим, що боржник ОСОБА_1 рішення Деснянського районного суду м. Києва не виконує, законні вимоги виконавця ігнорує, на виклики не з`являється. Під час спілкування з сестрою боржник, остання повідомила, що інформацію та копії документів ОСОБА_1 передала, про наявність виконавчого провадження він обізнаний. У ході перевірки майнового стану боржника рухомого майна належного йому на праві власності не виявлено, грошові кошти на рахунках відсутні для виконання рішення суду. Виявлена 1/8 частка квартири АДРЕСА_2 , яка є єдиною власністю ОСОБА_1 , за рахунок якої можливо виконання рішення Деснянського районного суду міста Києва по справі № 754/5620/24.

Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації не надає згоди на реалізацію належної боржнику частини квартири у зв`язку з тим, що вся необхідна інформація та документи для розгляду зазначеного питання наразі відсутні. Тому приватний виконавець звернувся до суду із зазначеним поданням, та просив його задовольнити.

Приватний виконавець виконавчого округу міста Київ Мойсеєнко Д. П. у судовому засіданні просила задовольнити подання, зазначивши, що права дітей не зачапаються, оскільки вони в спірній квартирі мають на праві власності свої частки квартири, а на їх власність примусова реалізація не буду здійснюватися.

Боржник ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечував у задоволенні подання приватного виконавця, зазначивши, що будуть порушені права дітей на користування майном.

Представник стягувача - адвокатка Дударенко А. М. у судовому засіданні підтримала подане подання та просила задовольнити, оскільки вважає, що подання подане в рамках закону та права дітей не зачапає.

Дослідивши матеріали подання та письмові докази, суд вважає, що його необхідно задовольнити з таких підстав.

Заочним Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 03.12.2024, позов Товариства з обмеженої відповідальності «Гелексі Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено в повному обсязі. Рішення не оскаржувалось та набрало законної сили.

У приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Мойсеєнко Д. П. на примусовому виконанні перебуває зведене виконавче провадження № НОМЕР_3, на підставі виданих виконавчих листів Деснянського районного суду м. Києва по справі № 754/5620/24 від 03.03.2025 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженої відповідальності «Гелексі Фінанс» заборгованості на загальну суму боргу 541004,19грн.

07.03.2025 приватним виконавцем винесено постанови про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_3 за вказаними вище виконавчими листами, стягнення заборгованості за кредитним договором, витрат по сплаті судового збору, витрати на правничу допомогу.

Постановою про відкриття виконавчого провадження боржника зобов`язано подати декларацію про доходи і майно протягом 5-ти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження. Однак боржник не виконав свого обов`язку щодо надання приватному виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах.

Згідно із відповідей Пенсійного фонду України № 275184046 від 17.06.2025, Державної фіскальної служби України № 255738378 від 07.03.2025, Державної податкової служби України № 255738377 від 07.03.2025, вбачається, що відсутні відомості щодо отримання боржником ОСОБА_1 доходів (з/п).

Відповідно до відповіді МВС України № 255738376 від 07.03.2025, ОСОБА_1 на праві власності належить транспортний засіб марки «AUDI», державний номер НОМЕР_1 . Однак на вказаний транспортний засіб накладено арешт ухвалою слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області Семенюта О. Ю. у справі № 359/9502/24 провадження 1-кс/359/1618/2023, автомобіль вилучено в рамках кримінального провадження № 0000554 як речовий доказ та поміщено на спеціальний майданчик, що підтверджується листом заступника начальника відділення СВ Бориспільського РУП ГУНП в Київській області капітана поліції Хамбір О. С.

З доданих документів до подання вбачається, що будь-які інші доходи та грошові кошти у боржника ОСОБА_1 відсутні, на банківських рахунках грошові кошти для виконання рішення суду також відсутні.

Відповідно до свідоцтва про право власності від 07.05.2012 вбачається, що квартира АДРЕСА_2 , належить на праві приватної, спільної (сумісної або часткової) власності громадянину та членам його сім`ї: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , ОСОБА_10 , ОСОБА_2 .

Згідно із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, встановлено, що кожному власнику квартири АДРЕСА_2 , належить по 1/8 частини спірної квартири.

З метою реалізації вказаного об`єкту нерухомого майна приватним виконавцем з Реєстру територіальної громади м. Києва отримано витяг про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні.

Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні № 128011682 від 21.03.2025 за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані наступні особи: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно відомостей з Державного реєстру актів цивільного стану встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_12 є рідними батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_6 є рідною матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (запис відповідно до 135 СК України); ОСОБА_7 та ОСОБА_13 є рідними батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Отже суд встановив, що зареєстровані в квартирі АДРЕСА_2 , малолітні діти: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 не є рідними дітьми боржника ОСОБА_1 , а є його сестрами.

07 квітня 2025 року приватним виконавцем в межах виконавчого провадження № НОМЕР_3 було проведено опис нерухомого майна боржника, а саме: 1/8 частини двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

07 квітня 2025 року винесено постанову про арешт майна боржника, на 1/8 частину двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

23.04.2025 приватний виконавець звернувся до Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації з вимогою про надання дозволу на реалізацію об`єкта нерухомого майна, за адресою: АДРЕСА_1 , право на користування якою мають діти.

05.06.2025 Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації надала приватному виконавцю відповідь № 102/41-2097, з якої вбачається, що наразі неможливо розглянути питання щодо надання дозволу на реалізацію 1/8 часини АДРЕСА_2 , в якій зареєстровані малолітні - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_11 та неповнолітня - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки вся необхідна інформація та документи для розгляду зазначеного питання наразі відсутні.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням зокрема таких засад: обов`язковості виконання рішень; справедливості, неупередженості та об`єктивності; розумності строків виконавчого провадження.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (частина перша статті 5 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У пункті 6 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Згідно з частиною першою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця).

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем (частина п`ята статті 48 Закону України «Про виконавче провадження»).

У частині шостій статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Підпунктом 3 пункту 3 Розділу II Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 29 червня 2016 року № 2831/5 (далі - Порядок), яким визначено перелік документів (в електронній або паперовий формі), які подаються разом із заявкою на реалізацію арештованого майна, встановлено, що у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, - надається копія дозволу органів опіки та піклування або відповідне рішення суду.

У пункті 28 Розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкції з організації примусового виконання рішень), у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону.

У частині другій статті 6 СК України передбачено, що малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Відповідно до частин другої, третьої статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання.

Згідно з частинами першою-третьою статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

Таким чином, беззаперечним є те, що, враховуючи вимоги Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» та положення Інструкції № 512/5 державний або приватний виконавець зобов`язаний у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, отримати попередню згоду органу опіки та піклування або відповідне рішення суду, які, зокрема, додаються до заяви на реалізацію арештованого майна (див. постанови Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 751/15667/15-ц (провадження № 61-12151св19), від 25 листопада 2019 року у справі № 718/482/15-ц (провадження № 61-16089св19), від 15 лютого 2023 року у справі № 2-537/11 (провадження № 61-7501св18)).

Вимога про отримання державним або приватним виконавцем дозволу органу опіки та піклування на реалізацію майна, право власності на яке або право користування яким належить неповнолітній дитині, встановлена задля додаткового забезпечення захисту прав цієї дитини, зокрема, передбачених статтями 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», від можливого порушення.

Отже, передача на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, без дозволу органу опіки та піклування або відповідного рішення суду, є неможливою.

Водночас законодавством України не визначено порядку надання органом опіки та піклування згоди на примусову реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти.

Особливістю примусової реалізації майна в межах виконавчого провадження з метою забезпечення виконання судового рішення є те, що власник майна не є заінтересованою в його реалізації особою й, відповідно, свою волю не виявляє. Продаж такого майна ініціюється державним або приватним виконавцем через спеціальну установу, при цьому зацікавленою особою виступає стягувач у виконавчому провадженні, а не боржник. Разом з тим, стягувач не має права вчиняти дії, пов`язані з передачею майна боржника на примусову реалізацію.

У свою чергу боржник, як зазначалося, не є зацікавленою особою, що має наслідком ухилення його від звернення до органів опіки та піклування за отриманням дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке або право користування яким мають діти.

У той же час, чинним законодавством не передбачено механізмів зобов`язання батьків або осіб, які їх замінюють, отримувати такий дозвіл у примусовому порядку.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2021 року в справі № 755/12052/19 (провадження № 14-113цс21) вказано, що «для судових рішень, які передбачають стягнення боргу (в тому числі солідарного) з боржника (його поручителя) на визначену суму зобов`язань, отримання держвиконавцем відповідного дозволу органу опіки та піклування на реалізацію житлової нерухомості є обов`язковим в силу самого факту існування права власності або права користування неповнолітньої дитини щодо нерухомого майна, яке реалізується в рамках виконавчого провадження. Захист відповідних прав неповнолітньої дитини забезпечує орган опіки та піклування в межах своїх повноважень, приймаючи рішення про надання зазначеного дозволу або відмову у наданні зазначеного дозволу держвиконавцю, а також суд у випадку звернення до нього учасника виконавчого провадження щодо дій держвиконавця та/або органу опіки та піклування».

Таким чином, державний чи приватний виконавець спочатку повинен звернутися за дозволом органу опіки та піклування для реалізації житлової нерухомості, право на користування якою мають діти, а в разі відмови органу опіки та піклування, державний чи приватний виконавець з метою виконання судового рішення та забезпечення дотримання прав дітей повинен звернутися до суду (схожі висновки викладено у постановах Верховного Суду від 15 лютого 2023 року у справі № 2-537/11 (провадження № 61-5415св22), від 04 жовтня 2023 року у справі № 925/362/20.

З метою усунення обставин, які роблять неможливим виконання рішення суду, а саме відсутності дозволу (відмові) органу опіки та піклування на реалізацію нерухомого майна, право власності або право користування яким мають діти, виконавець може звернутися до суду з заявою (поданням) про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, в якому зареєстровані діти, яка повинна бути розглянута судом у порядку статті 435 ЦПК України (див. постанову Верховного Суду від 15 лютого 2023 року у справі № 2-537/11 (провадження № 61-5415св22)).

Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (стаття 379 ЦК України).

Відповідно до частин першої, четвертої, шостої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Стаття 29 ЦК України не пов`язує місце проживання особи з місцем її реєстрації. Право користування житлом у дитини виникає на підставі факту її народження.

Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (частини 1 статті 160 СК України).

Згідно з абзацом 5 статті 3 та частинами першою, десятою статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання. Реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Під час розгляду подання, суд повинен оцінювати через призму дотримання прав та інтересів дітей добросовісність дій боржника, а саме: з якого часу діти зареєстровані в спірному приміщенні: чи дотримано встановлений чинним законодавством порядок їх реєстрації та вселення у спірне приміщення: чи є спірне приміщення єдиним місцем їх постійного проживання: чи наявне інше приміщення у дітей чи їх батьків або осіб, які їх замінюють, яке може використовуватись як постійне місце проживання: яка ступінь споріднення має місце між дітьми та боржником та інші обставини (див. постанови Верховного Суду від 15 лютого 2023 року у справі № 2-537/11 (провадження № 61-5415св22), від 04 жовтня 2023 року у справі № 925/362/20).

Отже, з метою усунення обставин, які роблять неможливим виконання рішення суду, а саме відсутності дозволу органу опіки та піклування на реалізацію нерухомого майна, право користування яким мають малолітні - ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та неповнолітня - ОСОБА_2 , при цьому у власності останньої перебуває 1/8 частка цієї квартири, приватний виконавець обґрунтовано звернулася до суду із поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, в якому зареєстровані малолітні діти та співвласником якого є неповнолітня дитина.

Отже суд встановив, що ОСОБА_1 не виконує рішення Деснянського районного суду міста Києва від 03.12.2024 про стягнення заборгованості за кредитним договором, а відсутність дозволу органу опіки та піклування на реалізацію належної йому на праві власності 1/8 частини квартири унеможливлює виконання зазначеного рішення суду.

До того ж встановлено, що діти зберігають право користування житлом незалежно від реалізації частки квартири, власником якої є боржник ОСОБА_1 , оскільки неповнолітня ОСОБА_2 , відповідно до свідоцтва про право власності є власником 1/8 частки квартири, власником ще одної 1/8 частки квартири є ОСОБА_7 - батько дівчинки, іншої 1/8 частки квартири є мати малолітніх дітей ( ОСОБА_4 , ОСОБА_3 ) - ОСОБА_6 , що забезпечує дітям право користування житлом та збереження їх житла.

Тому суд вважає, що доводи боржника ОСОБА_1 про порушення прав дітей на користування житлом є неспроможними.

Виконавець на підставі частини першої, пункту 1 частини другої, пунктів 3, 6, 22 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язаний та має право вживати всіх необхідних заходів щодо примусового виконання судового рішення, в тому числі й одержувати всі необхідні дозволи для проведення виконавчих дій.

Зазначене дає підстави для висновку про те, що державний чи приватний виконавець зобов`язаний звернутися до органу опіки та піклування з метою отримання дозволу на реалізацію житлової нерухомості, право на користування якою мають діти, а у разі відмови у наданні такого дозволу органом опіки та піклування - виконавець має повноваження звернутися до суду з відповідним поданням (див. постанову Верховного Суду від 01 листопада 2023 року 127/30546/21 (провадження № 61-8695св23)).

Установивши, що у боржника відсутнє інше майно, на яке можна звернути стягнення, чого не заперечував боржник, не подав доказів, які указують на наявність у нього іншого майна, на яке можна звернути стягнення, або достатніх доходів, коштів, чи рухомого майна, щоб погасити заборгованість по кредитним відносинам, що виникла, суд вважає, що приватний виконавець діє в рамках Закону України «Про виконавче провадження», звернувшись до суду із цим поданням.

З урахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку, що подання приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Мойсеєнко Діни Петрівни про надання дозволу на примусову реалізацію нерухомого майна боржника, право на користування якою мають діти, необхідно задовольнити.

Керуючись Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження», Законом України «Про охорону дитинства», Законом України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Порядком реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 29 червня 2016 року № 2831/5, статтями 29, 379, 435 ЦК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мойсеєнко Діни Петрівни щодо надання дозволу на примусову реалізацію нерухомого майна боржника в якому зареєстровані діти - задовольнити.

Надати дозвіл передати на реалізацію нерухоме майно, а саме: 1/8 частину двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності боржнику - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 ), правом користування якою мають зареєстровані неповнолітня дитина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітні діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено та підписано 09.09.2025.

Суддя В. В. Бабко