Справа № 346/3902/25
Провадження № 2/346/2226/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2025 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі : судді Васильковського В.В.,

за участю секретаря Максим`юк М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Коломиї в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє: адвокат Таргоній Вадим Миколайович до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування шкоди завданої смертю, -

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позицій сторін.

31.07.2025 року представник позивача, адвокат Таргоній В.М., звернувшись до суду із даним позовом, посилається на те, що 09.05.2023 року вантажний потяг № 3101 сполученням «Чернівці-Хриплин», під керуванням машиніста ОСОБА_2 , здійснив наїзд на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який від отриманих травм помер в лікарні. Смертю ОСОБА_3 позивачу було завдано моральну шкоду. Як встановлено в ході досудового розслідування, а саме: згідно постанови про закриття кримінального провадження № 0000447 та Висновку СМЕ № 81 між наїздом та смертю наявний причинно-наслідковий зв?язок. Вказані обставини також встановлені рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23.05.2024 року, в справі № 346/2150/24, залишеним без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 05.09.2024 року. Позивач втратив рідного батька, назавжди позбавлений можливості як отримувати від нього підтримку та допомогу, так і надавати підтримку та допомогу йому. Позивач не зможе отримати від батька пораду, не зможе розділити святкування радісних подій в житті або розраховувати на підтримку в негативних подіях. Сталий життєвий устрій позивача непоправно змінено з незалежних від неї обставин. Він втратив можливість тривалого життєвого зв?язку з батьком, а зв?язок з батьками є важливим для будь-якої людини, незалежно від віку. Позивач відчуває біль, страждання та гостре відчуття несправедливості, оскільки батько загинув неприродною смертю внаслідок трагічної випадковості і жодних передумов до його втрати не було. Смерть батька спричиняє страждання для позивача і, як і для будь-якої людини, не може не спричиняти зміну в психоемоційному стані. Додаткових страждань додає той факт, що батько загинув насильницькою смертю і мабуть відчував страх, біль та страждання, що передували смерті. Щодо часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану- попередній стан ніколи не може бути відновлений, оскільки смерть є невідворотною і непоправною втратою. Передчасна смерть батька є різкою психотравматичною подією. Особливу увагу заслуговує те, що страждання позивача, пов' язані зі смертю батька, є не «одномоментними», а «триваючими», тому що її втрата є непоправною подією в житті. Встановити ціну людського життя неможливо, як і неможливо точно оцінити завдану моральну шкоду, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. З урахуванням наведеного вище, невідновності заподіяної шкоди, її тривалості та глибини страждань, позивач оцінює розмір грошового відшкодування завданої моральної шкоди у грошовому еквіваленті 150 000 грн. Такий розмір є розумним і справедливим і зможе хоча б частково допомогти в організації свого життя після тяжкої втрати. Тому, просить стягнути з Акціонерного Товариства « Українська Залізниця» на користь ОСОБА_1 , 150 000 гривень в якості відшкодування моральної шкоди.

12.08.2025 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що АТ «Укрзалізниця» не визнає позовні вимоги Позивача у повному обсязі з наступних підстав. Сума моральної шкоди 150 000 гривень не відповідає принципу розумності та справедливості. Позивачем не в повній мірі надано докази для відшкодування моральної шкоди, не надано жодних доказів сильного емоційного стресу та погіршення психологічного стану через отримані травми, як стверджує позивач. Крім того, як вбачається із Постанови про закриття кримінального провадження від 17.07.2023 року розслідуванням кримінального провадження встановлено, що транспортна подія сталася унаслідок дій ОСОБА_3 , який лежав на коліях, в порушення вимог п.2.5 другого розділу встановлених правил безпеки громадян на залізничному транспорті. Не реагуючи на звукові сигнали подані машиністом локомотива, опинився на такій відстані від потягу, яка була не достатньою для його зупинки, унаслідок чого відбувся наїзд. При цьому, ОСОБА_3 порушив вимоги Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затв.Наказом Міністерства транспорту України №54 від 19.02.1998 року: п.2.2. Перед тим, як увійти в небезпечну зону (ступити на колію), потрібно впевнитись у відсутності поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо). п.2.3. При наближенні поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо) треба зупинитись поза межами небезпечної зони, пропустити його і, впевнившись у відсутності рухомого складу, що пересувається по сусідніх коліях, почати перехід. Також, звертає увагу суду, що Позивачем не додано до матеріалів справи жодних доказів, про те, хто є власником джерела підвищеної небезпеки, на якій правовій підставі воно ним використовується, що є підставою для відмови у задоволенні позову в повному обсязі. Таким чином, якщо юридична особа відшкодовує (виплачує) на користь фізичної особи моральну шкоду, ця особа, виступаючи щодо такої фізичної особи податковим агентом, зобов`язана (у випадках, передбачених ПК України) утримати і перерахувати податок із суми такого доходу. В зв`язку з наведеним, Відповідач звертає увагу суду на необхідність врахувати вказану вимогу Податкового кодексу України під час прийняття рішення, зазначаючи при цьому, що з суми, яка підлягає до стягнення повинні бути сплачені всі необхідні податкові зобов`язання у відповідності до Податкового кодексу України. Тому, просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

ІІ. Процесуальні дії у справі

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 01.08.2025 року відкрито спрощене позовне провадження по даній справі без виклику сторін.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до вимог частини 5 статті 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) сторони в судове засідання не викликалися, проте відповідачу було встановлено строк в п`ятнадцять днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження на подачу відзиву на позовну заяву.

Відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

ІІІ. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що відповідно до копії постанови про закриття кримінального провадження від 17.05.2023 року, 09.05.2023 року до Коломийського РВП надійшло повідомлення від чергового залізничної станції про те, що поїзд здійснив наїзд на чоловіка. Виїздом СОГ на місце події було встановлено, що 09.05.2023 приблизно о 02.17 год вантажний поїзд №3101, сполученням «Чернівці-Хриплин», під керуванням машиніста Прокоп?єва ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_1 рухаючись у напрямку з м. Коломия до м. Івано-Франківськ, 192 км, пікет №4, здійснив наїзд на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_2 , який уперся руками на залізничне полотно. Від отриманих травм ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у лікувальному закладі. Під час наближення до лежачої особи машиніст ОСОБА_5 виявивши особу на колії подав звуковий сигнал та застосував екстрене гальмування. Однак відстань, що була в цей час між потягом та особою, який не реагував на подачу звукових сигналів, була не достатньою для зупинки потягу, унаслідок чого відбувся наїзд. Викладене підтверджується зібраними у справі доказами: Протоколом огляду місця події від 09.05.2023, схемою та фото таблицею до нього, де зафіксовано слідову інформацію, що утворилась внаслідок наїзду на місці події. Згідно показів машиніста ОСОБА_6 який показав, що на протязі тривалого часу він працює машиністом. 09.05.2023 приблизно о 02 год. він разом із помічником машиніста ОСОБА_7 рухалися тепловозом із вантажними вагонами із м. Чернівці до станції Хриплин. Під час проїзду перегону Годи-Турка та с. П?ядики він із помічником побачили, що на біля колії лежить людина та обперлася на рейси. Помітивши людину він негайно почав подавати гучні сигнали, однак вказана людина не реагувала а продовжувала лежати, а тому він негайно застосував екстрене гальмування. Оскільки відстань до людини була не великою тому він не зумів зупинити поїзд і відбувся наїзд на вказану людину. Після того як тепловоз зупинився то вони відразу ж повідомили диспетчеру по станції Коломия про даний факт, щоб диспетчер викликав швидку допомогу. Згідно довідки розшифрування швидкостемірної стрічки, протоколу розгляду події у виробничому структурному підрозділі «Локомотивне депо Чернівці» та з пояснень машиніста встановлено, що згідно розшифрування швидкості руху поїзда №3101 розрахунковий гальмівний шлях при швидкості 34км/год мав би скласти 130м, фактичний гальмівний шлях склав 90м. Згідно відповіді встановлено, що вини у випадку застосування екстреного гальмування локомотивної бригади не вбачається, оскільки машиніст поїзда діяв згідно вимог п.п. 10,30, 16.39 ПТЕ (Правил технічної експлуатації на залізницях України). Таким чином, розслідуванням кримінального провадження встановлено, що транспортна подія сталася унаслідок дій ОСОБА_3 , який лежав на коліях, в порушення вимог п 2.5. другого розділу встановлених правил безпеки громадян на залізничному транспорті. Не реагуючи на звукові сигнали подані машиністом локомотива, опинився на такій відстані від потягу, яка була не достатньою для його зупинки, унаслідок чого відбувся наїзд. При цьому ОСОБА_3 порушив вимоги Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затвердженого наказом Міністерства транспорту України 19.02.1998 №54, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 24.03.1998 за № 193/2633, Розділ 2 Правила безпеки для пішоходів: п. 2.2. Перед тим, як увійти в небезпечну зону (ступити на колію), потрібно впевнитись у відсутності поїзда (або локомотива, вагона, дрезини, тощо); п. 2.3. згідно із яким, при наближенні поїзда (або локомотива, вагона, дрезини, тощо) треба зупинитись поза межами небезпечної зони, пропустити його...; Пішоходам забороняється: п. 2.5. Ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п?яти метрів. На підставі вищевикладеного, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000447 від 09.05.2023 року, закрито у зв`язку з відсутністю в діянні машиніста ОСОБА_8 , складу кримінального правопорушення (а.с. 21).

Відповідно до копії Висновку експерта № 81 від 09.06.2023 року, при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_3 виявлено тілесні ушкодження: закрита травма грудної клітки та її органів з крововиливами в м?язи спини, грудної клітки, міжреберні м?язи, множинними двобічними переломами ребер, обох ключиць, розривами пристінкової плеври, правої легені, крововиливами в корені та паренхіму обох легень, що супроводжувалось кровотечею в праву плевральну порожнину; подвійний перелом тіла нижньої щелепи; забійна рана правої щоки; синці нижньої повіки правого ока, та лівого передпліччя; садна лівого передпліччя та правої попереково-крижової ділянки. крововиливи в м?язи правої сідниці. Зазначені тілесні ушкодження спричинені дією тупих твердих предметів незадовго до поступлення на лікування в Коломийську ЦРЛ. Всі зазначені тілесні ушкодження, в сукупності, супроводжувались травматичним шоком тяжкого ступеня, тому, згідно пункту 2.1.3.0 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, вони мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень При судово-токсикологічній експертизі крові від трупа ОСОБА_3 не виявлено: метилового, етилового, пропілового, бутилового, амілового спиртів та їх ізомерів, що свідчить про те, що на момент настання смерті гр-н ОСОБА_3 в стані алкогольного сп?яніння не перебував. (Висновок експерта № 664 від 02.06.2023р. -05.06.2023 року). Смерть гр-на ОСОБА_3 настала від травматичного шоку. Зазначений стан розвився в результаті травми числених ділянок тіла (політравми): закритої травми грудної клітки з множинними переломами ребер, ключиць та органів грудної порожнини; подвійного перелому нижньої щелепи; ізольованих ушкоджень м?яких тканин, зазначених в пункті 1 даних підсумків. Згідно записів в медичній карті № 3735 КНП «Коломийська ЦРЛ» КМР, смерть гр-на ОСОБА_3 настала ІНФОРМАЦІЯ_3 о 07 год 40 хв. Зазначений час смерті не суперечить даним трупних змін, виявлених при судово-медичній експертизі трупа в морзі (а.с. 15-17).

Згідно з копією свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_1 від 10.05.2023 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що складено відповідний актовий запис № 571 (а.с. 23).

Відповідно до копії про народження Серія НОМЕР_2 від 11.12.1974 року, батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зазначені: ОСОБА_3 та ОСОБА_9 , про що складено відповідний актовий запис № 827 (а.с. 22).

Згідно з копією рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23.05.2024 року, по справі № 346/2150/24, позовну заяву ОСОБА_10 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування шкоди, завданої смертю, задоволено частково, та стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» 100 000 (сто тисяч) гривень моральної шкоди, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 6-9).

Відповідно до копії постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 05.09.2024 року, по справі 346/2150/24, апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Українська залізниця», адвоката Войцеховської Н.Я., залишено без задоволення, а рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23.05.2024 року, - без змін (а.с. 10-14).

ІV. Норми права, якими регулюються правовідносини сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно із ч. ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною третьою вказаної статті передбачено, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Ч. 5 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно із ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Ч. 1 ст. 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно з ч. 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Ч. 2 ст. 1187 ЦК України, зазначено, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини третьої зазначеної статті, особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах.

Згідно із ч. 4 ст. 1187 ЦК України, якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

V. Оцінка суду.

Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони підтверджуються, доходить висновку, що позов слід задовольнити частково з таких підстав.

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 1187 ЦК України, передбачені підстави і порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Частиною першою цієї статті встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною другою цієї статті встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Аналіз наведених вище положень закону дає підстави для висновку, що на відповідача покладено обов`язок довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, спричинена внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого, тобто не з вини відповідача. Разом із тим, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується і моральна шкода внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, що узгоджується з пунктом 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки".

За загальним правилом обов`язок відшкодувати завдану шкоду джерелом підвищеної небезпеки покладається на володільця джерела.

Володілець джерела підвищеної небезпеки може бути звільнений судом від відповідальності у двох випадках: якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого.

Разом з тим, відповідач не довів належними та допустимими доказами, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Суд відхиляє посилання представника відповідача на те, що ОСОБА_3 , порушив вимоги Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, оскільки вказане не впливає на підстави відповідальності володільця джерела підвищеної небезпеки.

Позивачем доведено, що внаслідок смерті батька йому завдано моральної шкоди. Суд також приймає доводи позивача, що така шкода завдана внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, та між ними є безпосередній причинний зв`язок.

Тому, з відповідача на користь позивача слід стягнути моральну шкоду.

Що стосується розміру моральної шкоди, суд доходить таких висновків.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року (зі змінами, внесеними 25 травня 2005 року) розмір відшкодування моральної шкоди повинен визначатися судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості їх відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд повинен наводити у рішенні відповідні мотиви.

Таким чином, суд вважає, що оскільки позивач втратив батька, тобто, близького родича, він зазнав значних душевних страждань. Втрата батька є одною з найбільш травмуючих подій життя, є довічною та непоправною. З урахуванням глибини страждань, пов`язаних з втратою позивачем батька, виходячи із засад розумності та справедливості, суд вважає, що з відповідача на користь ОСОБА_1 , слід стягнути моральну шкоду в розмірі 100 000 гривень.

VI. Судові витрати.

Щодо судових витрат, то суд вважає за необхідне, у відповідності до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача слід стягнути 1211,20 грн. судового збору в дохід держави, оскільки позивач при звернені до суду з позовною вимогою про відшкодування шкоди був звільнений від сплати судового збору відповідно до пункту третього частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».

На підставі наведеного, ст.. ст.. 23, 1166, 1168, 1187 ЦК України, керуючись 2, 4, 5, 81, 89, 141, 261, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 - 100 000 (сто тисяч) гривень моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір в сумі - 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до Івано-Франківського Апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач: Акціонерне товариство «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ», , адреса: м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5, 03680.

Суддя: Васильковський В. В.