Справа № 643/3602/25
Провадження № 4-с/643/24/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2025 року суддя Салтівського районного суду міста Харкова Майстренко О.М., за участю секретаря судового засідання Куліш А.С. , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду скаргу ОСОБА_1 , особа, дії якої оскаржуються : в.о. начальника Салтівського відділу ДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції, стягувачі: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на бездіяльність органу державної виконавчої служби,

ВСТАНОВИВ:

06.03.2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на бездіяльність в.о. начальника Салтівського відділу ДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Романінець Романа щодо накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2 , які належать їй на праві приватної власності, накладений постановою державного виконавця ВДВС Московського району м. Харкова від 11.08.2009 року (обтяження № 8956072), та просить зобов`язати Салтівський відділ ДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції виключити обтяження вказаного майна.

В обґрунтування скарги посилається на те, що вона , ОСОБА_1 , є власником 2-кімнатної квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло , виданого Реєстраційною службою Харківського міського управління юстиції Харківської області 18.12.2023 року .

Також їй на праві власності належить 3-кімнатна квартира АДРЕСА_2 , дана обставина підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 02.02.2001 року , посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Палєвою О.М. За сімейними обставинами вона вирішила продати одну з квартир .При підготовці документів для укладення договору відчуження квартири приватний нотаріус ХМНО Балух Н.В. отримала щодо неї інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна .

З зазначеної інформації стало відомо, що на все належне заявнику майно, яке не визначене окремо,11 серпня 2009 року зареєстровано реєстратором Харківської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 8956072. Зазначено підставу арешту: виконавчий лист 2-77/07 від 10.09.2007 , виданий Московським районним судом м. Харкова .Тобто, під арештом знаходяться дві належні заявнику на праві власності квартири. Так як наявний арешт на належному їй на праві власності майну створює заявнику перешкоди для здійснення права власності, то вона звернулась за правовою допомогою до адвоката.

На запит адвоката мною була отримана відповідь від Салтівського ВДВС у м.Харкові від 25.02.2025 року , з якої вбачається ,що підставою обтяження став виконавчий лист №2-77/07, що був виданий 10.09.2007 року Московським районним судом м.Харкова . Виконавче провадження, в межах якого державним виконавцем ВДВС Московського району у м.Харкові винесено обтяження №8956072 від 11.08.2009 року, знищене за закінченням строку зберігання, а відомості про нього не вносились до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень. На підставі вищезазначеного в.о. начальника відділу ДВС зробив висновок про те, що на теперішній час підстави для зняття виконавцем арешту з майна боржника , передбачені ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» , відсутні. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Зазначене вище виконавче провадження було відкрито на підставі прийнятого Московським районним судом м.Харкова рішення від 12.04.2007 року (справа №2-77/07). Цим рішенням з заявника та її доньки - ОСОБА_4 на користь гр. ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_5 було стягнуто матеріальну шкоду від залиття квартири в розмірі 4763 грн, моральну шкоду в розмірі 2000 грн., судові витрати в розмірі 415 грн, витрати по оплаті держмита в розмірі 151 грн.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 03.07.2007 року рішення Московського районного суду м. Харкова від 12 квітня 2007 року залишено без змін.

Вказане судове рішення заявником було виконане в повному обсязі. Дана обставина підтверджується наявними у неї квитанціями з банків про сплату на користь відповідачів присудженої суми.

Ухвалою судді від 10.03.2025 скарга прийнята до провадження.

Від представника заявника надійшла заява про розгляд скарги за її відсутності, скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Стягувачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, проте у судове засідання не з`явився, заяв про відкладення розгляду не подавав.

Представник Салтівського відділу ДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, заяв про відкладення не подавав.

Відповідно до ч.2 ст.450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджають її розгляду.

Враховуючи скорочені строки розгляду даної категорії справ, те що справа призначається неодноразово, всі заінтересовані особи повідомлені про розгляд справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників судового розгляду.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до такого.

Судом встановлено , що 11 серпня 2009 року зареєстровано реєстратором Харківської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 8956072. Зазначено підставу арешту: виконавчий лист 2-77/07 від 10.09.2007 , виданий Московським районним судом м. Харкова .

Обтяження став виконавчий лист №2-77/07, що був виданий 10.09.2007 року Московським районним судом м.Харкова . Виконавче провадження, в межах якого державним виконавцем ВДВС Московського району у м.Харкові винесено обтяження №8956072 від 11.08.2009 року, знищене за закінченням строку зберігання, а відомості про нього не вносились до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень. На підставі вищезазначеного в.о. начальника відділу ДВС зробив висновок про те, що на теперішній час підстави для зняття виконавцем арешту з майна боржника , передбачені ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» , відсутні.

Зазначене вище виконавче провадження було відкрито на підставі прийнятого Московським районним судом м.Харкова рішення від 12.04.2007 року (справа №2-77/07). Цим рішенням з заявника та її доньки - ОСОБА_4 на користь гр. ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_5 було стягнуто матеріальну шкоду від залиття квартири в розмірі 4763 грн, моральну шкоду в розмірі 2000 грн., судові витрати в розмірі 415 грн, витрати по оплаті держмита в розмірі 151 грн.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 03.07.2007 року рішення Московського районного суду м. Харкова від 12 квітня 2007 року залишено без змін.

Відповідно до пункту 8 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції

1999 року, яка діяла до 05.01.2017 року) виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

В пункті 3.13 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженому наказом Міністерства юстиції України 25.12.2008 №2274/5,зазначено :

«З метою забезпечення схоронності документів завершені виконавчі провадження повинні зберігатись у робочих кімнатах або спеціально відведених для цієї мети приміщеннях (далі - архів органу державної виконавчої служби).

Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.41 Конституції України , кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Верховний Суд в своїй Постанові від 13.07.2022 року у справі №2/0301/806/110 (провадження № 61-3814св22) зауважив, що «застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинне призводити до порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відмова в задоволенні скарги унеможливила б подальше здійснення належного захисту майнових прав заявника щодо зняття арешту з його майна, оскільки чинне законодавство не регулює питання зняття арешту у випадку добровільного виконання виконавчого документа після повернення його стягувачу.

Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із положеннями статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Схожі за змістом положення містились у статті 25 цього ж Закону у редакції, чинній на час накладення арешту на мою квартиру .

В зазначеній вище постанові Верховного суду викладена правова позиція , що «застосування державними виконавцями наданого їм широкого кола повноважень та законодавчо визначених механізмів, спрямованих на виконання судових рішень, входить до їх обов`язків, визначених статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження", щодо вжиття передбачених цим Законом заходів для неупередженого, ефективного, своєчасного і повного вчинення виконавчих дій.

Аналіз норм Закону України "Про виконавче провадження" щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" підлягає примусовому виконанню.

Водночас у разі повного виконання виконавчого документа та сплати витрат, пов`язаних з його примусовим виконанням, підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні.»

Проте Салтівським відділом ДВС заявнику безпідставно відмовлено в задоволенні заяви про зняття арешту з квартир, що є її приватною власністю. Тим самим порушується її право власника , закріплене в ЦК України і як право розпорядження своєю власністю.

Верховний суд в зазначеній вище постанові зазначив, що «Законом України "Про виконавче провадження" не врегульовано правовідносини щодо припинення заходів примусового виконання виконавчого документа у зв`язку з його добровільним виконанням після повернення виконавчого документа стягувачу.» Проте, одночасно вказав , що «Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності. Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

…наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.» З цих підстав Верховний суд погодився із висновком суду апеляційної інстанції про те, «що незняття ДВС арешту з майна боржника у виконавчому провадженні саме за обставинами цієї справи є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби, і порушене право підлягає захисту шляхом зобов`язання ДВС зняти арешт з майна боржника.»

За таких обставин та враховуючи добровільне погашення боржником боргу за погодженням з кредитором, відсутність виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, відсутність будь-яких відомостей стосовно рішення виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника та відсутність необхідності подальшого застосування такого арешту на майно боржника, висновок суду апеляційної інстанції про визнання бездіяльності виконавчої служби щодо незняття арешту з майна заявника, що є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном, є законним та обґрунтованим.»

Викладені у цій постанові мотиви узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 01 листопада 2021 року у справі № 21/170-08, від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц (провадження № 61-18160св19).»

Згідно із ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» - « Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.»

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

При цьому суд враховує те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Отже, суд дійшов висновку, що не зняття ДВС арешту з майна боржника у виконавчому провадженні саме за обставинами цієї справи є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби, і порушене право ОСОБА_1 підлягає захисту шляхом зобов`язання ДВС зняти арешт з майна боржника.

За таких обставин та враховуючи відсутність виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, відсутність будь-яких відомостей стосовно рішення виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника та відсутність необхідності подальшого застосування такого арешту на майно боржника, вважаю, що є підстави для задоволення скарги заявника.

Зазначені висновки суду узгоджуються із висновками Верховного Суду, висловленими у постанові №2/0301/806/11 від 13 липня 2022 року.

Відповідно до ч.2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», статями 447,450,451 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати бездіяльність в.о. начальника Салтівського відділу ДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Романінець Романа неправомірною.

Скасувати арешт , накладений постановою державного виконавця ВДВС Московського району м. Харкова від 11.08.2009 року (обтяження № 8956072) на належну ОСОБА_1 на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 .

Скасувати арешт , накладений постановою державного виконавця ВДВС Московського району м. Харкова від 11.08.2009 року (обтяження № 8956072) на належну ОСОБА_1 на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_2 .

Зобов`язати Салтівський відділ ДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції виключити обтяження квартири АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_2 , які належать на праві приватної власності ОСОБА_1 .

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Ухвала суду може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя О. М. Майстренко