Справа № 209/6439/25
Провадження № 2-о/209/99/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2025 року м. Кам`янське

Дніпровський районний суд міста Кам`янського

у складі : головуючого судді Корнєєвої І.В.

при секретарі Смірновій О.А.

розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: приватний нотаріус Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Лимар Єгор Володимирович, ОСОБА_2 , про встановлення факту належності правовстановлюючого документу (заповіту), -

ВСТАНОВИВ:

26 серпня 2025 року до Дніпровського районного суду міста Кам`янського надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересовані особи: приватний нотаріус Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Лимар Єгор Володимирович, ОСОБА_2 , про встановлення факту належності правовстановлюючого документу(заповіту).

Ухвалою суду від 27 серпня 2025 року заява ОСОБА_1 , заінтересовані особи: приватний нотаріус Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Лимар Єгор Володимирович, ОСОБА_2 , про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, залишено без руху, про що повідомлено заявника та надано строк для виправлення викладених вище недоліків не пізніше десяти днів з дня вручення йому ухвали про залишення заяви без руху.

Ухвала суду від 27 серпня 2025 року мотивована наступним.

Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали здійснюється в судовому порядку (пункт 6 частини першої статті 315 ЦПК України, пункт 12 постанови пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»).

У цих справах суд встановлює належність особі правовстановлюючих документів, а не тотожність прізвища, імені, по батькові, неоднаково названих в різних документах, не присвоєння чи залишення одного з них.

Крім того, суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військових комісаріатів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами воєнного часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж, довідки про реабілітацію тощо.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються судом якщо:

-згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

-законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;

-заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

-встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право (суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду).

Заява про встановлення факту належності особі правовстановлюючого документу повинна відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, встановленим статтею 175 ЦПК України, так і вимогам щодо її змісту, передбаченим статтею 318 ЦПК України.

Відповідно до статті 318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено:

-який факт заявник просить встановити та з якою метою;

-причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт;

-докази, що підтверджують факт.

До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про те, що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

Тобто в першу чергу заявнику необхідно звернутися до державного органу, який видав відповідний правовстановлюючий документ, з проханням виправити виявлену в ньому помилку.

У разі, якщо державна установа, яка видала цей документ, не може виправити допущену в ньому помилку, або така установа ліквідована, та архівні документи не збереглися, громадянин має право звернутися до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу.

Заявником не додано до заяви письмових доказів (відмови у виправленні помилки у правовстановлюючих документах нотаріусом або центром надання адміністративних послуг) того, що він не має іншої можливості виправити допущену в ньому помилку, або така установа ліквідована, та архівні документи не збереглися.

Крім того, до заяви не додано належно завіреної копії заповіту померлого спадкодавця.

У справах про спадкування нотаріуси не є заінтересованими особами і не повинні залучатися до участі у справі відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування». Нотаріус може бути лише відповідачем в разі оскарження відмови від вчинення нотаріальної дії або процедури її вчинення. При цьому такі вимоги до нотаріуса підлягають розгляду в позовному провадженні за правилами цивільного судочинства, як спір про право.

Враховуючи зазначене, заявнику необхідно зазначити коло процесуальних учасників, тобто заінтересованих осіб по справі, з метою встановлення факту, що має юридичне значення, якою (якими) можуть бути спадкоємці померлих або за їх відсутності відповідна територіальна громада.

Заінтересованими особами є особи, взаємовідносини яких із заявником залежать від обставин, що підлягають встановленню і можуть вплинути на їх права й обов`язки.

Заінтересованими особами залежно від мети встановлення факту можуть бути: військкомати, органи внутрішніх справ, управління соціального захисту населення, управління Пенсійного фонду України, фінансові органи, органи виконавчої влади, навчальні заклади, органи страхування тощо.

Тобто , у даному випадку заінтересованою особою по справі є не приватний нотаріус Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Лимар Єгор Володимирович, а орган виконавчої влади за місцем знаходження нерухомого майна земельної ділянки , а саме на момент видачі державного акту на право власності на земельну ділянку станом на 25 листопада 2004 року земельна ділянка розташовувалась на території Землянківської сільської ради Глобинського району Полтавської області (на теперішній час може мати іншу назву у зв`язку зі зміною територіального устрою).

03 вересня 205 року від представника заявника адвоката Іваха Євгенія Вікторовича до суду через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про залишення заяви без руху, яке мотивовано наступним.

Заявник на погоджується з винесеною судом ухвалою, вважає її незаконною та такою, що суперечить меті та завданням цивільного судочинства під час розгляду справ подібної категорії (окремого провадження).

Згідно з п.1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом ,встановленим законом , який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру .

Згідно ст.294 ЦПК України під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки , сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб , вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. З метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази.

Цивільним процесуальним кодексом України не передбачено можливості в будь-який формі відмовити у прийнятті до розгляду заяви, в якій на думку судді, вимоги формульовано неправильно чи подано недостатньо доказів.

На стадії відкриття провадження у справі суд позбавлений можливості надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду , а також визначити , чи відповідає обраний заявником спосіб захисту змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням , чи дає такий спосіб змогу забезпечити реальне та ефективне поновлення у порушених правах.

Вважає, що заявник самостійно визначає і обгрунтовує в заяві , в чому полягає порушення його прав та інтересів, визначає кількість заінтересованих осіб, а суд повинен перевірити доводи, на яких грунтуються заявлені , у т.ч. щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і в залежності від встановлених судом обставин вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту.

Згідно п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 р. № 2 якщо порушення правил ст.119, 120 ЦПК виявлені при розгляді справи , вони усуваються в ході судового розгляду або настають наслідки , передбачені пунктом 8 частини першої статті 207 ЦПК.Подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу , тому суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

Разом з тим, з урахуванням постановленої ухвали заявник не вбачає можливості усувати зазначені судом недоліки у спосіб зазначений судом в ухвалі та користуючись наданими йому правами просить суд залишити заяву без розгляду.

Згідно ч.3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду . Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Згідно ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду ,якщо 5) позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду .

Зважаючи на викладене , представник заявника просить залишити подану заяву без розгляду та поверну її заявнику, правові наслідки залишення заяви без розгляду заявнику відомі та зрозумілі .

Згідно з частиною 3 статті 13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ч.3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду . Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду ,якщо 5) позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду .

Керуючись ст.13,257, 294, ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: приватний нотаріус Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Лимар Єгор Володимирович, ОСОБА_2 , про встановлення факту належності правовстановлюючого документу(заповіту), залишити без розгляду.

Роз`яснити заявнику вимоги ч.2 ст. 257 ЦПК України , що особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов , що були підставою для залишення заяви без розгляду , має право звернутися до суду повторно.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом 15 днів до Дніпровського апеляційного суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя І.В. Корнєєва