ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7626/25 Справа № 214/2002/25 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко А. В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2025 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Остапенко В.О.

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Вершиніна Олена Миколаївна, на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 квітня 2025 року, яке ухвалено суддею Ткаченком А.В. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, повне судове рішення складено 14 квітня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дати подання позову і до повноліття дитини.

Позовні вимоги обґрунтовані перебування позивачки з 07 липня 2007 року у шлюбі з відповідачем, який рішенням суду від 04 червня 2024 року між ними розірвано. Від шлюбу вони мають малолітню доньку ОСОБА_4 , яка проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач у добровільному порядку не виділяє належних коштів на утримання дитини, хоча працездатний та має можливість надавати таку допомогу, тому просила суд задовольнити вимоги.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 квітня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю, вирішено стягувати з ОСОБА_2 аліменти у розмірі 1/3 частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення дитиною повноліття, щомісячно, на користь матері ОСОБА_1 , починаючи стягнення з 12 березня 2025 року. Стягнуто з ОСОБА_2 до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у сумі 1 211,20 грн. На підставі пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України допущено негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Вершиніна О.М., посилається на те, що рішення суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального та процесуального права, тому просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) платника.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що при вирішенні питання стягнення аліментів на утримання однієї дитини, їх розмір має бути більшим за 1/4 доходу платника, і встановлення більшої частки без законних підстав є неправомірним та підлягає оскарженню як таке, що не відповідає положенням Сімейного кодексу України.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 із 07 липня 2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 04 червня 2024 року між ними розірвано (а.с. 9 копія рішення).

Від шлюбу сторони мають малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8 копія свідоцтва).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходячи з принципів змагальності, всебічності та повноти з`ясування обставин справи, розумності та справедливості, а також встановленого законом розміру аліментів, який має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, беручи до уваги також наявність заяви відповідача ОСОБА_2 про визнання позову, суд вважав за можливе стягнути з нього аліменти в розмірі 1/3 частки його доходу, на утримання доньки ОСОБА_4 до її повноліття, на користь позивача, що буде відповідати інтересам дитини та обох батьків.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статі 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України, якою на батьків покладено обов`язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти наутримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства`на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Стаття 27 Конвенції ООН про права дитини декларує, що Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з вимогами ст. 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК Українипри визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачкою ОСОБА_1 заявлено вимогу про стягнення з відповідача ОСОБА_2 аліментів на її користь на утримання їх спільної неповнолітньої дитини доньки ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача.

Враховуючи те, що у сторін є неповнолітня донька, яка проживає з позивачкою, враховуючи визнання відповідачем позову, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності покладення на відповідача аліментного зобов`язання у вигляді щомісячної сплати аліментів у розмірі 1/3 частки від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, для дитини відповідного віку щомісячно на користь позивача, що відповідатиме інтересам неповнолітньої доньки.

Звертаючись із апеляційної скаргою, відповідач не оскаржує свого обов`язку щодо утримання неповнолітньої доньки, однак не погоджується із розміром стягнутих аліментів саме у 1/3 частки.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, вважає, що зміна позиції платника аліментів щодо розміру стягнутих аліментів після ухвалення рішення у справі, враховуючи заяву відповідача ОСОБА_2 про визнання позову (а.с. 24), не впливає на законність цього рішення.

Оцінивши обставини справи у взаємозв`язку із нормами закону, що регулює дані правовідносини, колегія суддів дійшла висновку , що визначений судом першої інстанції розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки на утримання дитини до досягнення нею повноліття, є достатнім та справедливим, не порушує прав як платника, так і отримувача аліментів.

Крім того, доказів, які б свідчили про неможливість стягнення з відповідача аліментів у визначеному судом розмірі ані до суду першої інстанції, ані до апеляційного суду скаржником не надано.

Також, посилаючись на те, що рішення суд першої інстанції не відповідає нормам матеріального права, відповідач ОСОБА_2 в апеляційній скарзі не навів жодного аргументу щодо зміни своєї правової позиції щодо визнання ним заявлених позовних вимог в суді першої інстанції.

Разом з тим, апеляційний суд вважає за доцільне звернути увагу, що згідно із статтею 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Тобто, відповідач по справі не позбавлений можливості у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення здоров`я, або у зв`язку зі зміною обставин, що впливають на визначений розмір аліментів, подати заяву про зменшення розміру аліментів, присуджених рішенням суду.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що посилання відповідача в апеляційній скарзі не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та не дають підстав для висновку про незаконність та невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Вершиніна Олена Миколаївна, - залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 квітня 2025 року -залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 29 серпня 2025 року.

Головуючий

Судді