Справа № 462/2428/25
УХВАЛА

05 вересня 2025 року м. Львів

Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючої-судді: Постигач О. Б.

при секретарі: Глушко С. І.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання позивача ОСОБА_1 про витребування доказів у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про примусове вселення,

встановив:

У провадженні Залізничного районного суду м. Львова перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про примусове вселення, у якому позивач просить вселити його у квартиру АДРЕСА_1 у примусовому порядку.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 09.04.2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи.

05.09.2025 року у судовому засіданні позивач ОСОБА_1 подав до суду клопотання про витребування доказів, у якому просить витребувати у приватного нотаріуса належним чином засвідчену копію договору купівлі-продажу спірної квартири.

У судовому засіданні позивач та його представник клопотання про витребування доказів підтримали, надали пояснення аналогічно наведеним у такому та просили задоволити.

Представник відповідача щодо задоволення клопотання про витребування доказів заперечив.

Суд, заслухавши думку учасників, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положення статі 81 ЦПК України, відображають приватноправові засади змагальності цивільного процесу, відповідно до чого тягар доказування цілком покладається на сторін. У такому контексті зазначений обов`язок із доказування характеризується специфічністю та виникає тоді, коли особа реалізує своє право на судовий захист.

При цьому особа наділена правом самостійно обирати коло доказів, на які вона посилається і які подає суду, виходячи із своєї процесуальної заінтересованості та позиції у справі. Поряд із цим, таке право сторони також має свої межі. Тоді, коли особа використовує свої процесуальні права у сфері доказування всупереч їх меті, діє недобросовісно (у тому числі, несвоєчасно розкриває докази, чим перешкоджає іншій стороні повноцінно організувати свій захист), то починає зачіпатися загальний публічно-правовий інтерес в ефективному відправленні правосуддя, що повинно мати наслідком відповідну реакцію суду.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

У клопотанні повинно бути зазначено:

1) який доказ витребовується;

2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати;

3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа;

4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що клопотання позивача про витребування доказів не підлягає задоволенню, оскільки обставини, які позивач зазначає в обґрунтування даного клопотання не є підставою витребування доказів, натомість є підставою для оцінки таких доказів з питань належності та допустимості.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем у клопотанні не зазначено, вказано обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати. Позивачем, враховуючи те, що він є стороною у справі, не доведено, що є певні складнощі щодо отримання даних доказів, не долучено жодних відомостей про неможливість отримання таких доказів особисто стороною, а також що вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, не дали результатів.

За вказаних обставин суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання про витребування доказів.

Керуючись ст. 76, 81, 84 ЦПК України, суд,

постановив:

У задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про витребування доказів у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про примусове вселення відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Постигач О. Б.