Справа № 445/687/25
провадження № 2/445/676/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2025 року Золочівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Сивака В. М.

секретаря судового засідання Захарчук Н.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Золочеві Львівської області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину земельної ділянки в порядку спадкування, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення розміру частки у праві спільної сумісної власності, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 через свого представника звернулася до Золочівського районного суду Львівської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину земельної ділянки в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , який за життя склав заповіт, яким все своє майно заповів позивачу. Спадкодавцеві та відповідачу, ОСОБА_2 , рішенням XVI сесії VIII скликання Золочівської міської ради Золочівського району Львівської області від 26.11.2021 № 1818 передано у спільну сумісну власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0872 га, кадастровий номер :07:023:0140, яка розташована у АДРЕСА_1 . Розмір частки кожного з них - 1 (одна ціла). ОСОБА_1 , в порядку, визначеному законодавством, будучи спадкоємцем майна померлого ОСОБА_3 за заповітом, звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак, в частині оформлення спадкових прав на частку у праві спільної сумісної власності спадкодавця на вищезазначену земельну ділянку нотаріусом відмовлено з підстав, що правовстановлюючими документами не визначено частку кожного з учасників спільної сумісної власності на земельну ділянку. Таким чином, відсутність визначення розміру часток співвласників у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку позбавляє позивача можливості реалізувати свої спадкові права у позасудовому порядку, а відтак, остання змушена звернутись до суду за захистом своїх прав. У зв`язку з наведеним просила позов задовольнити.

Ухвалою Золочівського районного суду Львівської області від 26.03.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. Витребувано за клопотанням позивача у приватного нотаріуса Золочівського районного нотаріального округу Львівської області Папірянської О.О. належним чином завірену копію спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

14.04.2025 відповідач подав зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про визначення розміру частки у праві спільної сумісної власності. В обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_2 посилається на те, що рішенням XVI сесії VIII скликання Золочівської міської ради Золочівського району Львівської області від 26.11.2021 № 1818 йому та його батькові, ОСОБА_3 , передано у спільну сумісну власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0872 га, кадастровий номер :07:023:0140, яка розташована у АДРЕСА_1 . Розмір частки кожного з них - 1 (одна ціла). Вказав, що у разі задоволення первісного позову виникне ситуація, коли буде визначена частка у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку одного співвласника - ОСОБА_1 , натомість розмір частки ОСОБА_2 залишатиметься невизначеним, що, у свою чергу, перешкоджає належній державній реєстрації права власності на земельну ділянку із визначенням часток у праві спільної сумісної власності. Проти задоволення первісного позову не заперечив.

Ухвалою Золочівського районного суду Львівської області від 25.04.2025 зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину земельної ділянки в порядку спадкування.

Ухвалою Золочівського районного суду Львівської області про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті від 23.05.2025 підготовче провадження закрито та призначено справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину земельної ділянки в порядку спадкування та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення розміру частки у праві спільної сумісної власності до судового розгляду по суті.

Позивач та її представник у судове засідання не прибули, остання подала до суду заяву про розгляд справи у їхній відсутності, позовні вимоги підтримала та не заперечила щодо задоволення зустрічного позову.

Відповідач у судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнав та просив зустрічний позов задовольнити.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами.

Дослідивши докази та з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч.1, 2 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зі змісту ст. 76-80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Золочів Львівської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 .

За життя ОСОБА_3 06.05.2022 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Золочівського районного нотаріального округу Львівської області Папірянською О.О., зареєстрований в реєстрі за № 389, за яким заповів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , все своє майно.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 06.09.2005 державним нотаріусом Золочівської державної нотаріальної контори Кузняр О.О., зареєстрованого в реєстрі за № 1815, вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме: на житловий будинок в рівних частках кожному, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належний спадкодавиці ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого виконкомом Золочівської міської ради Львівської області 30.03.1989, на підставі рішення виконкому Золочівської міської ради № 670 від 23.12.1988, зареєстрованого у Золочівському МБТІ 30.03.1989 та записано у реєстрову книгу № 1 за реєстром № 423.

Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 8361562 від 15.09.2005 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності (1/2 частки) належить будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням XVI сесії VIII скликання Золочівської міської ради Золочівського району Львівської області від 26.11.2021 № 1818, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 передано у спільну сумісну власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0872 га на АДРЕСА_1 , кадастровий номер :07:023:0140.

Згідно Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 291597647 та № 291597392 від 21.12.2021, земельна ділянка з кадастровим номером :07:023:0140 площею 0,0872 га зареєстрована на праві спільної сумісної власності за спадкодавцем, ОСОБА_3 , та відповідачем, ОСОБА_2 .

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 06.02.2025 приватним нотаріусом Золочівського районного нотаріального округу Львівської області Папірянською О.О., зареєстрованого в реєстрі за № 92, вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а саме: на 1/2 частку житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Золочівською державною нотаріальною конторою Львівської області 06.09.2005 за реєстровим № 1815, зареєстрованого у Золочівському МБТІ Львівської області 15.09.2005, реєстраційний номер: 10023452.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав № 412045689 від 07.02.2025 ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності (1/2 частки) належить будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно ч. 2 ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Згідно статті 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ст. 356 ЦК України).

Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно ст. 357 ЦК України, частки у праві спільної власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

За змістом ч. 1 ст. 86 ЗК України, земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Згідно ч. 4, 5 ст. 89 ЗК України, співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки; поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Частиною 1 ст. 120 ЗК України встановлено, що у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті.

Частиною другою вказаної статті визначено, що у разі набуття частки у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва право власності на земельну ділянку (крім земель державної, комунальної власності), на якій розміщено такий об`єкт, одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача у розмірі належної відчужувачу (попередньому власнику) частки у праві спільної власності на такий об`єкт, крім випадку, коли попередньому власнику належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі. Якщо відчужувачу (попередньому власнику) у праві спільної власності на такий об`єкт належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі, право власності переходить у такому самому розмірі.

Таким чином, законодавцем визначено принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Тобто особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду має право на відповідну частину земельної ділянки на тих самих умовах, на яких воно належало попередньому власникові або користувачу, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Такого висновку щодо застосування зазначених норм матеріального права у подібних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17 (провадження № 14-47цс20) та постанові Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у справі № 642/3950/17 (провадження № 61-7008св19).

Разом з тим, положення ст. 120 ЗК України мають застосовуватися з врахуванням норм матеріального права, що визначають особливості регулювання права спільної сумісної власності.

Крім того, відповідно до ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України.

Згідно з ч.1 ст. 87 ЗК України, право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає, зокрема, за рішенням суду.

Як встановлено судом, спірна земельна ділянка належала ОСОБА_3 , та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності. Її поділ або виділення з неї окремих часток за життя ОСОБА_3 не проводився, розмір її частки не визначався.

Таким чином, ОСОБА_3 був співвласником спірної земельної ділянки, яка належала двом особам на праві спільної сумісної власності без визначення часток, і це право перейшло до позивача.

При застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Таким чином, законодавцем визначено принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Тобто особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду має право на відповідну частину земельної ділянки на тих самих умовах, на яких воно належало попередньому власникові або користувачу, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Така позиція суду узгоджується із правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду від 19.01.2022 року у справі №489/2165/19 та від 28.07.2021 року у справі №346/5216/18.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи встановлені судом обставини та норми законодавства, яким урегульовано спірні правовідносини, враховуючи позицію відповідача про визнання ним позову та позицію сторони позивача про визнання позивачем зустрічного позову, суд дійшов висновку, що первісний та зустрічний позови слід задовольнити у повному обсязі.

Керуючись ст.3, 10, 12, 13, 81, 89, 141, 200, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину земельної ділянки в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0872 га, кадастровий номер :07:023:0140, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення розміру частки у праві спільної сумісної власності - задовольнити.

Визнати, що частка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0872 га, кадастровий номер :07:023:0140, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , становить 1/2 (одна друга).

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом 30-ти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення 30-денного строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повне судове рішення складено 08.09.2025.

Суддя В. М. Сивак