Справа № 740/7211/24
Провадження № 2-п/740/18/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2025 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі

головуючого судді Шевченко І. М.,

за участі секретаря судового засідання Кот В. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 26 травня 2025 року в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал» (далі ТОВ «ФК «Кредит-капітал», товариство), поданим представником адвокатом Усенком Михайлом Ігоровичем, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

установив:

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаною заявою, в якій просив поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 26 травня 2025 року, скасувати заочне рішення та переглянути справу.

Заява обґрунтована тим, що 28 червня 2025 року відповідач виявив, що Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області виніс заочне рішення про стягнення з нього заборгованості на користь ТОВ «ФК «Кредит-капітал». При цьому копію вказаного рішення він не отримував. На думку відповідача, вищевказане заочне рішення ухвалено з порушенням його прав, а тому - підлягає скасуванню. Так, він не укладав кредитного договору ні з Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі кредит» (далі ТОВ «Селфі-кредит»), ні з ТОВ «ФК «Кредит-капітал, не отримував жодних кредитних коштів, не використовував електронний підпис, не надавав своєї згоди на укладення договору, фактичне підписання ним будь-яких документів відсутнє. У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що це він підписував кредитний договорів чи отримував кошти. Підписання кредитного договору одноразовим ідентифікатором могло бути вчинене третіми особами без його відома з використанням його персональних відомостей, що є непоодиноким випадком шахрайства.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 10 липня 2025 року заяву залишено без руху.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 04 серпня 2025 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору, залишено без руху заяву про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 18 серпня 2025 року поновлено відповідачу ОСОБА_1 строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 26 травня 2025, прийнято до провадження заяву ОСОБА_1 про перегляд вищевказаного заочного рішення, судове засідання призначено на 05 вересня 2025 року 12-30 год.

28.08.2025 до суду надійшла заява представника ТОВ «ФК «Кредит-капітал» адвоката Усенка М. І., в якій він просив залишити без задоволення заяву ОСОБА_1 про перегляд вищевказаного заочного рішення, а заочне рішення - без змін, посилаючись на те, що під час заочного розгляду справи судом дотримано встановлений законом порядок, заочне рішення відповідає вимогам чинного законодавства. На думку представника позивача, доводи, викладені відповідачем у заяві про перегляд заочного рішення, є безпідставними та такими, що спрямовані на уникнення відповідальності за невиконання зобов`язання. На підтвердження укладення кредитного договору № 429110 до позовної заяви додано його копію, графік платежів, паспорт споживчого кредиту, які підписані ОСОБА_1 . Указаний кредитний договір укладено відповідно до вимог чинного законодавства в електронній формі, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі

У судове засідання учасники справи не з`явилися.

У письмових поясненнях представник позивача ТОВ «ФК «Кредит-капітал» Усенко М. І. просив справу розглянути без його участі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, при цьому належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

У грудні 2024 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором № 429110 про надання споживчого кредиту від 26.09.2022 у розмірі 98 120,00 грн, судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

16.12.2024 судом отримано інформацію щодо зареєстрованого місця проживання відповідача ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 19 грудня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 21 січня 2025 року 08-30 год.

У подальшому підготовче засідання відкладено на 19 лютого 2025 року 08-30 год., у зв`язку з неявкою відповідача.

Як убачається з матеріалів справи, відповідач отримав судову повістку про виклик у судове засідання, призначене на 19 лютого 2025 року 08-30 год., про що свідчить рекомендоване повідомлення з відміткою про вручення поштового відправлення (а. с. 70).

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 19 лютого 2025 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду на 25 березня 2025 року 11-00 год.

24.03.2025 до суду надійшла заява ОСОБА_1 , в якій він просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що він не підписував договір ні власноруч, ні електронним підписом, оскільки не має такого електронного підпису. На думку відповідача, позивач купує в третіх осіб особисті персональні дані громадян, нібито робить переуступку боргових зобов`язань та безпідставно звертається до суду з вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Згідно з матеріалами справи суд неодноразово направляв за зареєстрованим місцем проживання відповідача судові повістки, однак до суду повернулися конверти з відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою» (а. с. 73, 78, 93, 95).

Заочним рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 26 травня 2024 року задоволено позов ТОВ 2ФК «Кредит-капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Кредит-капітал» заборгованість у загальному розмірі 98 120,00 грн та судові витрати в загальному розмірі 6422,40 грн.

За змістом п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Згідно з п. 99-1 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009, рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності будь кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (будь-кого із повнолітніх членів його сім`ї) за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку інформує адресата за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка". Якщо протягом трьох робочих днів після інформування адресат не з`явився за одержанням рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка", працівник поштового зв`язку робить позначку "адресат відсутній за вказаною адресою", яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду.

При цьому відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, є належним повідомленням про наявний на розгляді суду спір відповідно до положень ст. 128 ЦПК України.

У постанові Верховного Суду від 10.05.2023 у справі № 755/17944/18 викладено правовий висновок, згідно з яким довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки.

Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду України, викладеним у постанові від 25.04.2018 у справі №800/547/17, направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому, отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника.

Відповідно до ч. 2, 4 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку у разі неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

За змістом ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.

Відповідач неодноразово повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи у спосіб, передбачений законом, шляхом направлення повісток за його зареєстрованим місцем проживання. Судом вчинено всі передбачені процесуальним законодавством дії щодо повідомлення відповідача, місце реєстрації якого відоме. Про обізнаність відповідача про розгляд справи в суді свідчить його заява, яка міститься в матеріалах справи, доводам якої суд надав оцінку в рішенні.

Сам по собі факт неприбуття відповідача, який з урахуванням положень чинного законодавства був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, не надає підстав для скасування заочного рішення.

Щодо доводів відповідача про відсутність належних доказів на підтвердження підписання ним кредитного договору, а також отримання кредитних коштів, слід зазначити таке.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом під час ухвалення заочного рішення, 26 вересня 2022 року о 22-25 год. ОСОБА_1 підписано паспорт споживчого кредиту з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором Н774, згідно з яким йому надано кредит у розмірі 11 000,00 грн строком на 365 днів зі сплатою процентів у розмірі 2,20 % у день, реальна річна процентна ставка - 47541,10 %. Крім того, 26 вересня 2022 року о 22-25 год. між ТОВ «Селфі кредит» та ОСОБА_1 укладено договір № 429110 про надання споживчого кредиту по продукту NewShort, який підписано останнім шляхом використання одноразового ідентифікатора.

На порушення умов кредитного договору, а також статей 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 98 120,00 грн, з яких: 11 000,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 87 120,00 грн заборгованість за процентами.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта статті 203 ЦК України).

За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних відомостей особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Подібна правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду у справі № 127/33824/19 від 07.10.2020, проте у цій справі мова йшла про відсутність відображення електронного підпису на договорі та відсутність доказів отримання такого підпису позичальником. Зокрема, як зазначив Верховний Суд, без отримання листа на адресу електронної пошти і смс-повідомлення, без здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача, цей правочин, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі.

З огляду на зазначені постанови Верховного Суду доказ підписання договору, що міститься у іншому документі (ч. 13 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію»), навіть у разі відсутності відображення підпису в договорі/паспорті кредиту, свідчить про законність дій та наявність волевиявлення сторін на укладення договору.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За правилами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У справі судом правильно встановлено, що кредитний договір між ОСОБА_1 та ТОВ «Селфі кредит» укладено в електронній формі та підписано відповідачем шляхом використання одноразового ідентифікатора.

Доводи відповідача, викладені в заяві про перегляд заочного рішення, а саме те, що він не підписував одноразовим ідентифікатором кредитний договір, не надавав своєї згоди на використання електронного підпису та не отримував кредитних коштів, вже були оцінені судом під час розгляду справи. Інших доказів, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, відповідачем не надано.

Європейський суд з прав людини наголошує, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, що передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Рябих проти Росії» від 24 липня 2003 року, пункти 5152).

Відповідно до ч. 1 ст. 284 ЦПК України заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Крім того, за змістом ст. 285 ЦПК України у заяві про перегляд заочного рішення повинно бути зазначено обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання та (або) неповідомлення їх суду, а також причин неподання відзиву, і докази про це; посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача.

Таким чином, зі змісту наведених вище норм убачається, що заочне рішення може бути скасоване за наявності двох умов, які мають існувати одночасно.

Відповідно до п. 4 ч. 2, ч. 7 ст. 285 ЦПК України у заяві про перегляд заочного рішення повинно бути зазначено посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача. Докази, на які посилається заявник, повинні бути додані до заяви про перегляд заочного рішення.

Згідно із ч. 1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Суд ураховує те, що для скасування заочного рішення необхідно встановити не лише поважність причин неявки відповідача в судове засідання, в якому було ухвалене заочне рішення, а й те, що аргументи відповідача щодо обставин справи впливали на правильне її вирішення. Лише за сукупності двох умов можна вважати, що наявні підстави для скасування заочного рішення й призначення справи до розгляду.

Згідно із ч. 3 ст. 287 ЦПК України у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: залишити заяву без задоволення; скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 287 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ураховуючи вищевикладене, оскільки відповідач не надав суду доказів, що він не з`явився в судові засідання з поважної причини, а його аргументи щодо неукладення кредитного договору та отримання кредитних коштів спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, суд вважає за необхідне заяву відповідача ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення залишити без задоволення.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 258 - 261, 283, 284, 287 - 288 ЦПК України, суд

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 26 травня 2025 року в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал», поданим представником адвокатом Усенком Михайлом Ігоровичем, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишити без задоволення.

Роз`яснити учасникам справи, що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. М. Шевченко