Провадження № 2/127/3322/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

02.09.2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді Антонюка В. В.,

за участі секретаря: Бойчук Я. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Вінниця, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті вчинення кримінального правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті вчинення кримінального правопорушення.

Позовні вимоги мотивувала ти, що на розгляді Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області перебувала кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. ОСОБА_2 , обвинувачувався в тому, що він усвідомлюючи діяв в умовах введеного на території держави правового режиму воєнного стану, 06.01.2025, близько 12:00 години, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна та звернення його на свою користь, переконавшись, що за його діями не спостерігають сторонні особи, діючи повторно та умисно, таємно, з корисливим мотивом та з метою власного незаконного збагачення, шляхом вільного доступу зайшов на територію домоволодіння, що по АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_1 , де із будинку вчинив крадіжку мікрохвильової печі, марки «Alpari», моделі «MWO-238019Н», духової шафи марки «Asel», моделі «FCATT-23», електричного каміну «Whirpool», моделі «АМВ 458», харчової бочки виробника ТОВ «Консенсус», об`ємом 125 літрів, огороджувальної сітки, довжиною 42 метри. ОСОБА_2 місце злочину залишив та викраденим розпорядився на власний розсуд, спричинивши позивачці матеріальний збиток на суму 4 995,29 гривень.

Своїми діями ОСОБА_2 , спричинив позивачці безлад, пошкодив замки, тощо, чим спричинив їй моральну шкоду.

Вироком Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 02.04.2025 року по справі №139/201/25, ОСОБА_2 , визнано винним.

Позивачка зазначає, що станом на сьогоднішній день, відповідач не відшкодував їй жодних коштів за вчинене ним кримінальне правопорушення. Оскільки шкода, завдана позивачці в результаті неправомірних дій відповідача та добровільно відшкодувати витрати відповідач не бажає, позивач була змушена звернутись до суду із дангим позовом та просити суд стягнути із відповідача на її користь моральну шкоду в сумі 20 000 грн. 00 коп. Крім того, просила стянути із відповідача на її користь понесені нею судові витрати.

Ухвалою суду від 29.05.2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб та призначено до судового розгляду.

В судове засідання позивачка та її представник - адвокат Геращенко Т. В., не з`явились. На адресу суду надійшла заява представника позивачки про розгляд справи за їх відсутності, заявлені вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити. Не заперечили проти постановлення судом заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_2 відзиву на позовну заяву не подавав, в судове засідання повторно не з`явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток та через оголошення на офіційному сайті Судової влади.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Судом встановлено, що, вироком Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 02.04.2025 року по справі №139/201/25 ОСОБА_2 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років. Відповідно до ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Відповідно до п. 8, п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ст. ст. 1166, 1167 ЦК України для покладення відповідальності на заподіювача майнової та моральної шкоди, у тому числі в результаті бездіяльності заподіювача, необхідна сукупність таких обов`язкових умов: а) наявність шкоди; б) протиправність дій заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; г) вина в заподіянні шкоди.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, оскільки передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Відповідні роз`яснення містяться в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», а також в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно з ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч. 1). Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазналау зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п.2ч.2). Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації,ступеня вини особи,яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування,а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3). Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч. 4). Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 5).Таким чином, моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Вина відповідача ОСОБА_2 , встановлена вироком Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 02.04.2025 року по справі №139/201/25, який набрав законної сили 03.05.2025 р.

Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України підставою звільнення від доказування є вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.

Також, відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року №4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно роз`яснень, викладених в пункті 3 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

За пунктом 9 даної Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У практиці Європейського Суду з прав людини беруться до уваги різні обставини, що спричинили заподіяння моральної шкоди, зокрема, незручності, викликані негативним впливом на здоров`я; стурбованість і тривога через те, що ситуація триває довго (рішення ЄСПЛ у справі «Лопес Остра проти Іспанії» від 09 грудня 1994 року); психічне напруження (рішення ЄСПЛ у справі «Цимерман і Штайнерн проти Швейцарської Конфедерації» від 13 липня 1983 року); розчарування (рішення ЄСПЛ у справі «Полтораченко проти України» від 18 січня 2005 року).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 травня 1985 року у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Тому суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню.

Згідно ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи належать і витрати на правову допомогу.

Відповідно дост. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, якщо його також не звільнено від сплати цих витрат (частина друга статті 88 ЦПК).

Враховуючи вищевикладене, із відповідача підлягає стягненню 1 211,20 грн. судового збору на користь позивачки ОСОБА_1 .

Згідно п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано упункті 2 частини третьої статті 79,статтях 84, 88, 89 ЦПК.Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

ОСОБА_1 разом із позовною заявою було надано: копію договору про надання правової (правничої) допомоги від 08 травня 2025 року; копія Платіжної інструкції №754783675 на оплату юридичних послуг від 22.05.2025 року; копію акту приймання-передачі наданих послуг до Договору про надання правової (правничої) допомоги від 08.05.2025 року.

Враховуючи вищезазначене, вимога про стягнення із відповідача на користь позивачки витрат на правову допомогу в сумі 3 000,00 грн., підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 23, 1166, 1167, 1177 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 15, 60, 61, 79, 88, 89, 209, 212-215, 280-283 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», Постановою Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті вчинення кримінального провадження - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 20 000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати, а саме: 1 211,20 грн. у відшкодування сплаченого судового збору та 3 000,00 грн., у відшкодування витрат на правничу допомогу.

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте Вінницьким міським судом Вінницької області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його складення апеляційної скарги.

Повний текст рішення виготовлено 04.09.2025 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя: