Справа № 515/1253/25
Провадження № 2-о/515/1604/25
Татарбунарський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2025 року м. Татарбунари

Татарбунарський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Дем`янової О.А.,

за участю: секретаря судового засідання Унгурян Т.В.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника-адвоката Ковпака О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку окремого провадження в залі суду у м. Татарбунари Білгород-Дністровського району Одеської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Татарбунарська міська рада Одеської області про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини,

В С Т А Н О В И В:

20 серпня 2025 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Ковпака О.В. звернувся до Татарбунарського районного суду Білгород-Дністровського району Одеської області із заявою, в якій просив встановити факт його постійного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_2 до часу відкриття спадщини, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування своїх позовних вимог вказував на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_2 . За життя спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії 1-ОД №023945, виданого 26 січня 2004 року Татарбунарською районною державною адміністрацією Одеської області, належала земельна ділянка площею 4,44 га із цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Татарбунарської міської ради.

10 лютого 2017 року батько заявника уклав заповідальне розпорядження, посвідчене приватним нотаріусом Монастирліу О.П., зареєстроване в реєстрі за №62, яким на випадок своєї смерті належну йому земельну ділянку заповів своєму синові-заявнику по справі.

Після смерті батька, ІНФОРМАЦІЯ_2 заявник, як спадкоємець за заповітом звернувся до приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Монастирліу О.П. із заявою про відкриття спадкової справи до майна померлого батька, однак отримав відмову з причин втрати строку звернення із заявою про прийняття спадщини та ненадання доказів сумісного проживання зі спадкодавцем на день відкриття спадщини.

Посилаючись на те, що строк для прийняття спадщини ним не пропущений та він вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки до дня смерті батька він проживав разом з ним, заявник просив встановити юридичний факт його постійного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_2 до часу відкриття спадщини, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 .

20 серпня 2025 року у відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю Дем`янову О.А.

Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської від 28 серпня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у судовому засіданні в порядку окремого провадження.

Заявник у судовому засіданні підтримав свою заяву з підстав зазначених вище, просив її задовольнити та встановити факт постійного проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини.

Представник заявника, адвокат Ковпак А.О. у судовому засіданні заяву підтримав.

Представник заінтересованої особи Логінов О.Г. у судове засідання не з`явився, 03 вересня 2025 року подав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення заяви ОСОБА_1 не заперечує.

Свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні надала покази, що вона є сусідкою заявника та його померлого батька. Після смерті матері заявника, заявник проживав та доглядав свого батька, якому було приблизно 83 роки. Заявник проживав з батьком приблизно 6-7 років до моменту смерті останнього.

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні надав покази, що він жив поруч з померлим, добре знає їх сім`ю. Заявник проживав разом зі своїм батьком останні 7 років до моменту смерті ОСОБА_2 .

Вислухавши пояснення сторін та покази свідків, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд приходить до наступного.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Татарбунари Татарбунарського району Одеської області помер ОСОБА_2 , про що зроблено актовий запис №391 та 20 жовтня 2020 року Татарбунарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.6).

Зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 24 березня 1962 року, слідує, що заявник ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в м.Татарбунари Татарбунарського району Одеської області, в графі «батько» російською мовою зазначено « ОСОБА_5 » (а.с.11).

Згідно з Державним актом на право приватної власності на землю серії І-ОД №023945, виданим 26 січня 2004 року Татарбунарською районною державною адміністрацією та зареєстрованим у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №115, копію якого долучено до матеріалів справи, вбачається, що ОСОБА_2 передано у приватну власність земельну ділянку площею 4,44 гектарів в межах згідно з планом для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Татарбунарської міської ради (а.с.7).

Копією Акту передачі та прийому земельної частки (паю) в натурі від 29 серпня 2003 року ОСОБА_2 на підставі розпорядження Татарбунарської районної державної адміністрації від 08 серпня 2003 року із земель колективної власності колишнього КСП ім.Татарбунарського повстання передано земельну ділянку площею 4,44 га (фізичних), земельна ділянка № НОМЕР_3 , розміщена на масиві № НОМЕР_4 . До вказаного акту додано план-схему із ситуаційною схемою, описом меж, кількісною характеристикою вказаної земельної ділянки (а.с.8,9).

З матеріалів справи також вбачається, що 10 лютого 2017 року ОСОБА_2 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Татарбунарського районного нотаріального округу Одеської області Монастирліу О.П. та зареєстрований в реєстрі за №62, яким спадкодавець на випадок своєї смерті заповів належну йому земельну ділянку площею 4,44 га, що розташована на території Татарбунарської міської ради Татарбунарського району Одеської області на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД №023945, виданого 26.01.2004 року Татарбунарською державною адміністрацією і яку передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Заповіт був записаний нотаріусом 10 лютого 2017 року зі слів спадкодавця ОСОБА_2 , який хворіє та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , куди його запросили до хворого. (а.с.10).

Судом також встановлено, що подавши до приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Монастирліу О.П. звернення щодо відкриття спадкової справи до майна померлого батька ОСОБА_2 , заявник отримав постанову про відмову від 06 серпня 2025 року, мотивовану тим, що заявником пропущено строк для прийняття спадщини, встановлений ст.1270 ЦПК України та неможливо встановити факт його сумісного проживання зі спадкодавцем на день відкриття спадщини (а.с.14).

Довідкою №03-20/6614, виданою виконавчим комітетом Татарбунарської міської ради 18.08.2025 року на підставі Акту опитування свідків про місце проживання від 15.08.2025 року, підтверджується, що заявник проживав разом з батьком ОСОБА_2 , з 2018-2020 р.р. на момент його смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.30).

На підтвердження перейменування низки вулиць в м.Татарбунари, зокрема вулиці Клюшкова на вулицю Ніни Строкатої заявником додано до матеріалів копію розпорядження Одеської обласної військової адміністрації №830/А-2024 від 30.08.2024 року, а на підтвердження повторного переіменування цієї самої вулиці з "Ніни Строкатої" на вулицю "Костянтина Ігнатенка" копію відповідного рішення п`ятдесятої сесії VІІІ скликання Татарбунарської міської ради №1404-VІІІ від 11 жовтня 2024 року (а.с.16,17).

Згідно з ч.1 ст.293 ЦПК окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, з метою підтвердження наявності або відсутності таких фактів (ч.1, п.5 ч.2 ст.293 ЦПК).

Статтею 315 ЦПК визначено перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які підлягають розгляду судом у порядку окремого провадження. Даний перелік не є вичерпним, і у судовому порядку можуть бути встановлені й інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 в справі №320/948/18 зроблено висновок про те, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх установлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 10.01.2019 у справі № 484/747/2019: «Згідно з частиною другою статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. За змістом норми статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, відповідно до частин третьої і четвертої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ч. 1 ст. 1221, ч. 2 ст. 1220 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, а часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Так, матеріалами справи та показами свідків, допитаних у судовому засіданні доведено, що спадкодавець помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що є днем відкриття спадщини. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця у АДРЕСА_2 , яка була перейменована на АДРЕСА_3 .

Відповідно до п. 211 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністра Юстиції України №20/5 від 03 березня 2004 року, доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем, копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини реєстраційний запис у паспорті спадкоємця ОСОБА_6 в будинковій книзі, який свідчить про те, спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Згідно з Довідкою №03-20/6614, виданою виконавчим комітетом Татарбунарської міської ради 18.08.2025 року на підставі Акту опитування свідків про місце проживання від 15.08.2025 року, встановлено, що заявник дійсно проживав зі спадкодавцем на день відкриття спадщини.

При розгляді справи суд також бере до уваги висновки Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 505.2085.14-ц від 14.09.2016 року про те, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Аналогічні положення містяться у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах спадкування" №7 від 30.05.2008 року.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У рішенні суду, окрім відомостей про факт, встановлений судом, доказів, на підставі яких суд установив цей факт, суд зазначає мету його встановлення (ст.319 ЦПК України).

Так, метою звернення заявника до суду з цією заявою є можливість реалізації у подальшому свого права на спадкове майно в нотаріальному порядку на підставі ч. З ст. 1268 ЦК України.

Аналізуючи наведене, надані суду письмові докази у їх сукупності, враховуючи фактичні дані, які в них містяться, обставини, встановлені в судовому засіданні та покази свідків, суд приходить до висновку, що суду надано достатньо доказів для встановлення факту постійного проживання заявника зі спадкодавцем ОСОБА_2 на час відкриття спадщини, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 , що необхідно заявнику для реалізації свого права на спадкування майна померлого.

Керуючись ст.ст. 2,4,12,15,16, 76,77,80,81,89,263,293,294,315,319 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Татарбунарська міська рада Одеської області про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , рнокпп НОМЕР_5 , спадкоємця за заповітом зі спадкодавцем ОСОБА_2 до часу відкриття спадщини, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.А.Дем`янова