КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 753/9775/20 Головуючий у 1 інстанції: Журибеда О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Кафідової О.В., Оніщука М.І.,

секретар Тіткова І.Ю.,

розглянувши апеляційні скарги адвоката Тіхова Олександра Станіславовича, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Святошинського районного суду міста Києві від 09 травня 2025 року та додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києві від 17 червня 2025 року, ухвалені в м. Києві в складі судді Журибеди О.М., в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

У березні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди. Зазначала, що 08 грудня 2012 року між нею та ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки. На підставі договору вона набула у власність земельну ділянку № НОМЕР_1 площею: 0,12 га, що розташована на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району у СТ «Укрводексплуатація» Київської області. У 2018 році її родиною на земельній ділянці побудовано паркан з цегляного фундаменту та залізних стовпчиків довжиною 48 м. вздовж усієї межі з сусідньою земельною ділянкою № НОМЕР_2 , кадастровий номер :04:004:0022, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .Паркан було зведено у межах раніше встановлених та погоджених сусідами межових знаків, визначених ще у 1998 році. У квітні 2019 року ОСОБА_1 та члени його родини почали говорити, що побудований паркан розташований на їх земельній ділянці. 25 січня 2020 року до неї приїхав чоловік доньки відповідача ОСОБА_3 з трьома друзями та почав погрожувати. 28 січня 2020 року відповідачем за допомогою спеціальної техніки було зруйновано зведений паркан, а на фасаді існуючого паркану з`явилась тріщина, внаслідок чого їй була завдана майнова шкода. З метою визначення розміру завданої шкоди вона звернулась до ТОВ «Роланд Ін-Груп», яке склало зведений кошторисний розрахунок вартості об`єкта будівництва. Відповідно до вказаного розрахунку станом на 16 червня 2020 року ринкова вартість проведення відновлювальних будівельних робіт складає 171343,00 грн. Внаслідок протиправних дій їй також завдана моральна шкода. Їй неодноразово погрожували. Також вона була вимушена звертатись зі своїм чоловіком до правоохоронних органів та до суду з приводу незаконних дій зі сторони відповідача, на що було витрачено багато коштів та часу.

ОСОБА_2 просила стягнути з ОСОБА_1 171343,00 грн.у відшкодування майнової шкоди та 10000,00 грн. моральної шкоди

Рішенням Святошинського районного суду міста Києві від 09 травня 2025 року позов ОСОБА_2 задоволено.Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 майнову шкоду у розмірі 171 343,00 грн., моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн., а також судовий збір у розмірі 1813,44 грн.

Додатковим рішенням Святошинського районного суду міста Києві від 17 червня 2025 року задоволено заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені за проведення експертизи витрати в розмірі 30291,20 грн.

Не погоджуючись із рішенням Святошинського районного суду міста Києві від 09 травня 2025 року та додатковим рішенням Святошинського районного суду міста Києві від 17 червня 2025 року, представник ОСОБА_1 подав апеляційні скарги. Просить скасувати судові рішення та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 . Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставини, що мають значення для справи. Вважає помилковим висновок суду про наявність підстав для стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 майнової шкоди, завданої внаслідок пошкодження паркану між їх земельними ділянками лише з тих підстав, що ОСОБА_1 є власником суміжної земельної ділянки. ОСОБА_2 не було надано суду доказів, які підтверджують наявність протиправної поведінки ОСОБА_1 у завданні шкоди, а також безпосереднього причинного зв`язку між діями останнього та завданою шкодою. В матеріалах справи відсутні докази, які б безпосередньо підтверджували вину ОСОБА_1 у завданні шкоди, а саме фото- відео- фіксація активних дій останнього, покази свідків тощо. Факт вчинення відповідачем будь-яких протиправних дій не підтверджено перевіркою та висновком поліції за заявою чоловіка позивачки. Суд першої інстанції безпідставно послався на висновок експертів Київського відділення ЛНДІСЕ МЮ України, складений за результатами проведеної судової будівельно-технічної експертизи №5389-Е від 29 липня 2024 року, в якому зазначено, що паркан ОСОБА_2 очевидно пошкоджено саме з території земельної ділянки ОСОБА_1 . Звертає увагу на те, що згідно ухвали суду на вирішення експертів було поставлено питання лише щодо визначення розміру майнової шкоди. Питання про характер руйнувань паркану експертами не вирішувалося. Зазначає, що ОСОБА_2 не надано доказів на підтвердження факту виконання будівельно-монтажних робіт (договори підряду, акти виконаних робіт тощо) та закупки будівельних матеріалів (фіскальні чеки, видаткові накладні тощо), які в подальшому могли б оцінити і суд, і судові експерти. Здійснюючи експертне дослідження, експерти безпідставно виходили з наданих позивачкою копій фотознімків, оскільки з них не зрозуміло ким, коли та в якому місці, за допомогою якого засобу вони були зроблені. Оригінали поданих фотознімків до матеріалів справи долучені не були. З висновку експертів вбачається, що експерти витребували додаткові матеріали прямо у ОСОБА_2 , що суворо заборонено. На переконання ОСОБА_1 , паркан між їх з позивачкою земельними ділянками був демонтований самою ж позивачкою після його звернення до правоохоронних органів щодо порушення меж його земельної ділянки. Версія самочинного демонтажу судом першої інстанції не розглядалася взагалі. ОСОБА_2 не надала належних та допустимих доказів на підтвердження факту завдання їй моральної шкоди, а тому у суду були відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн. Стягуючи з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати за проведення експертизи в розмірі 30291,20 грн., суд першої інстанції не звернув уваги на те, що ОСОБА_2 не заявляла вимог про компенсацію витрат, пов`язаних із розглядом справи, до ухвалення судом рішення, та не подавала орієнтовного розрахунку судових витрат, які вона очікує понести у зв`язку з розглядом справи. Суд першої інстанції не врахував процесуальну поведінку ОСОБА_2 , направлену на затягування розгляду справи.

Представник ОСОБА_2 подав відзив на апеляційні скарги представника ОСОБА_1 . Просив апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення Святошинського районного суду міста Києві від 09 травня 2025 року та додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києві від 17 червня 2025 року залишити без змін.

В апеляційній інстанції представник ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

ОСОБА_2 та її представник просять відхилити подану апеляційні скарги, а судові рішення залишити без змін, посилаючись на їх законність та обґрунтованість.

В судове засідання відповідач ОСОБА_3 повторно не з`явився, повідомлений про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у його відсутність.

Вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є власниками суміжних земельних ділянок.

ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,120 га, розташованої на території СТ «Укрводексплуатація», Гнідинської сільської ради, Бориспільського району, Київської області, кадастровий номер :04:004:0316, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 08 грудня 2012 року, укладеного між нею та ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петровою І.Г. за реєстровим № 4111 (а.с. 11, 13 т. 1).

Відповідач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки 0,120 га., розташована за адресою: Бориспільський район, Гнідинська сільська рада, СТ «Укрводексплуатація», кадастровий номер :04:004:0022, на підставі договору купівлі-продажу від 09 жовтня 2003 року.

У 2018 році між вказаними земельними ділянками ОСОБА_2 було побудовано огорожу з цегляного фундаменту та залізних стовпчиків довжиною 48 метрів.

02 листопада 2019 року та 10 грудня 2019 року ОСОБА_1 звертався до Бориспільського ВП ГУНП в Київській області із заявами про порушення меж земельних ділянок, зазначаючи, що чоловік позивачки - ОСОБА_5 встановив огорожу, заступивши на територію його ділянки.

01 лютого 2020 року чоловік ОСОБА_2 - ОСОБА_5 звернувся до Бориспільського ВП ГУНП в Київській області із заявою, в якій вказав, що, прибувши на земельну ділянку 01 лютого 2020 року, він виявив руйнування огорожі, спорудженої по межі із земельною ділянкою ОСОБА_1 (а.с. 61-63 т. 1).

Відповідно до зведеного кошторисного розрахунку вартості об`єкта будівництва: будівництво опорної стіни та каркасу огородження на приватній садово-городній ділянці ОСОБА_2 , від 14 квітня 2020 року, складеного ТОВ «Роланд Ін-Груп» на замовлення ОСОБА_2 , станом на 16 червня 2020 року ринкова вартість відновлювальних робіт складає 171343,00 грн.(а.с. 36-60 т. 1).

Відповідно до висновку експертів Київського відділення ЛНДІСЕ МЮ України за результатами проведення комісійної судової будівельної-експертизи від 29 липня 2024 року №5389-Е вартість матеріальної шкоди (вартість ремонтно-будівельних робіт), що завдана власнику земельної ділянки № НОМЕР_1 внаслідок пошкодження огорожі, кадастровий номер :04:004:0316, площею 0,1200 га. розташованої за адресою: СТ «Укрводексплуатація», Гніднська сільська рада, Бориспільський район, Київська область та належить на праві власності ОСОБА_2 , з боку власника земельної ділянки № НОМЕР_2 , що має загальну межу або примикає до земельної ділянки № НОМЕР_1 , становить 177914, 23 грн. з ПДВ (а.с. 145-156 т. 2).

Суд першої інстанції стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 майнову шкоду у розмірі 171 343,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн.

З рішенням суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може.

Відповідно до положенням ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист у суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, зокрема, шляхом відшкодування моральної шкоди.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Збитками, при цьому, є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (ч. 2 ст. 22 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1192 ЦК України суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи із загальних правил, підстави для відшкодування шкоди визначаються сукупністю юридичних фактів, що включають наявність самої шкоди, протиправності дій (бездіяльності), причинно-наслідкового зв`язку між діями та шкодою, та вини заподіювача шкоди.

При цьому з огляду на визначені процесуальний законодавством правила щодо доказування, саме на позивача покладається обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між діями або бездіяльністю відповідача та завданою шкодою.

Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Як вбачається з матеріалів справи, між ОСОБА_2 , яка є власником земельної ділянки площею 0,120 га, розташованої на території СТ «Укрводексплуатація», Гнідинської сільської ради, Бориспільського району, Київської області, кадастровий номер :04:004:0316, та відповідачем ОСОБА_1 , який є власником суміжної земельної ділянки площею 0,120 га., що розташована за адресою: Бориспільський район, Гнідинська сільська рада, СТ «Укрводексплуатація», кадастровий номер :04:004:0022, виник спір щодо порушення меж земельних ділянок та спорудження ОСОБА_2 огорожі між земельними ділянками.

ОСОБА_1 звертався до Бориспільського ВП ГУНП в Київській області із заявами, в яких вказував про те, що чоловік позивачки - ОСОБА_5 встановив огорожу між земельними ділянками, заступивши на його ділянку.

01 лютого 2020 року при прибутті на земельну ділянку, розташовану на території СТ «Укрводексплуатація», Гнідинської сільської ради, Бориспільського району, Київської області, кадастровий номер :04:004:0316,чоловік ОСОБА_2 - ОСОБА_5 виявив, що встановлений між земельними ділянками паркан був зруйнованим, у зв`язку з чим він звернувся до Бориспільського ВП ГУНП в Київській області.

Заявляючи вимоги про відшкодування майнової шкоди ОСОБА_2 довела факт руйнування паркану та надала докази його вартості.

Разом з тим, для покладення відповідальності на особу, як завдала шкоду, необхідна сукупність чотирьох умов, а саме: наявності шкоди, протиправності дій, причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою, а також вини (умислу або необережності) у завданні шкоди.

ОСОБА_2 не було доведено причинного зв`язку між завданою їй шкодою внаслідок знесення огорожі, та діями ОСОБА_1 .

За результатами розгляду звернення чоловіка ОСОБА_2 - ОСОБА_5 від 06 лютого 2020 року у затвердженому начальником Бориспільського ВП ГУНП в Київській області підполковником поліції Кравчуком Т. висновку відсутні дані про знесення огорожі земельної ділянки ОСОБА_2 саме відповідачем ОСОБА_1 .

Зі змісту пояснень позивачки ОСОБА_2 та наявних письмових матеріалів вбачається, що ані сама ОСОБА_2 , ані її чоловік ОСОБА_5 , особисто не бачили хто саме причетний до знесення огорожі між земельними ділянками сторін.

А тому доводи позивачки ОСОБА_2 про те, що саме ОСОБА_1 причетний до знесення встановленої нею огорожі, ґрунтуються виключно на припущеннях та пов`язані з наявним конфліктом з відповідачем ОСОБА_6 .

При цьому відповідач ОСОБА_1 заперечував проти позову ОСОБА_2 і зазначав, що не вчиняв жодних дій по знесенню огорожі.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи фотознімків, належна ОСОБА_1 земельна ділянка не була огороджена. Цей факт підтвердила в суді апеляційної інстанції позивачка ОСОБА_2 . Вона пояснила, що на земельній ділянці ОСОБА_1 є лише тимчасова споруда. ОСОБА_2 пояснила, що її земельна ділянка по периметру огорожена парканом. Вказані обставини фактично свідчить, що огорожа позивачки могла бути пошкоджена не лише власником суміжної земельної ділянки, але й будь-якими іншими особами.

Покази допитаних судом свідків ОСОБА_5 і ОСОБА_7 доводять наявність конфлікт між позивачкою і відповідачем з приводу зведеного позивачкою паркану. Проте особисто свідки не бачили хто, коли і в який спосіб зносив паркан.

Питання механізму знесення огорожі між земельними ділянками перед експертами ОСОБА_2 не порушувала. Предметом дослідження у висновку експертів Київського відділення ЛНДІСЕ МЮ України за результатами проведення комісійної судової будівельної-експертизи від 29 липня 2024 року №5389-Е, було виключно питання щодо визначення вартості матеріальної шкоди, що завдана внаслідок пошкодження огорожі (а.с. 145-156 т. 2).

З урахуванням викладеного, у суду першої інстанції були відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Рішення Святошинського районного суду міста Києві від 09 травня 2025 року підлягає скасуванню з ухваленню нового судового рішення про відмову в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Відповідно, підлягає скасуванню і додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києві від 17 червня 2025 року.

Згідно з ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 2720,16 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги адвоката Тіхова Олександра Станіславовича, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду міста Києві від 09 травня 2025 року та додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києві від 17 червня 2025 рокускасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2720,16 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 05 вересня 2025 року.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Кафідова О.В.

Оніщук М.І.