Номер провадження 6/243/113/2025
Номер справи 243/2516/23
УХВАЛА

Іменем України

з питань зміни способу і порядку виконання судового рішення

«03» вересня 2025 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді - Хаустової Т.А.,

за участю секретаря судового засідання - Чернікової Ю.К.,

розглянувши цивільну справу за заявою Відділу примусового виконання Рішень Управління забезпечення примусового виконання Рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, боржник Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, третя особа ОСОБА_1 , про встановлення або зміну способу та порядку виконання судового Рішення, -

ВСТАНОВИВ:

У Відділі примусового виконання Рішень Управління забезпечення примусового виконання Рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на примусовому виконанні перебуває Виконавчий Лист Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 17 січня 2024 року по справі № 243/2516/23, яким зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, яке розташоване за адресою: Донецька область, Краматорський район, м. Слов`янськ, площадь Соборна, 3) виплатити ОСОБА_1 , недоотриману пенсію, що належала спадкодавцю ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01 листопада 2016 року по 14 березня 2020 року.

12 березня 2024 року Державним Виконавцем винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження, копії якої, в порядку, передбаченому ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», скеровано сторонам виконавчого провадження.

Листом від 21 березня 2024 року № 0500-0505-5/27942 Боржником повідомлено, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області в межах компетенції відповідно до покладених судом зобов`язань виконано Рішення суду та проведено нарахування недоотриманої пенсії на користь ОСОБА_1 , що належала спадкодавцю ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01 листопада 2016 року по 14 березня 2020 року.

Заявник повідомляє, що нарахована доплата згідно Рішення суду за період з 01 листопада 2016 року по 14 березня 2020 року у розмірі 239209,20 грн буде фактично виплачена після отримання відповідного фінансового ресурсу, як така, що не передбачена бюджетом Пенсійного фонду та потребує додаткового фінансування.

Сума коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за минулий період, у тому числі нарахованих на виконання Рішень суду, що набрали законної сили, буде визначена у бюджеті Пенсійного фонду України після його затвердження. Таким чином, зазначені суми недоотриманої пенсії на користь ОСОБА_1 , що належали спадкодавцю ОСОБА_2 , обліковані Головним управлінням та включені до переліку отримувачів станом на 1 січня 2024 року. Виплата означених коштів буде проводитись після прийняття бюджету Пенсійного фонду України на 2024 рік в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат відповідно до Порядку 1165.

На вимогу Державного виконавця Листом від 19 серпня 2025 року № 0500-0405-8/82111 Боржником повідомлено, що у липні 2025 року Головним управлінням Державної казначейської служби України у Донецькій області на виконання Рішення суду стягнуто з Головного управління на користь ОСОБА_1 суму у розмірі 239352,71 грн та протягом 2024 року Головним управлінням проведено виплату коштів на погашення заборгованості в межах бюджетних призначень в загальному розмірі 7083,00 грн. Заявник звертає увагу, що Рішення суду щодо зобов`язання виплатити та стягнути має однаковий період з 25 січня 2020 року по 14 березня 2020 року, таким чином борг за вищезазначений період вважається виплаченим в повному обсязі. З урахуванням вищевикладеного, Головним управлінням в межах компетенції відповідно до покладених судом зобов`язань виконано Рішення суду та проведено нарахування недоотриманої пенсії на користь ОСОБА_1 , що належала спадкодавцю ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01 листопада 2016 року по 24 січня 2020 року у розмірі 226075,24 грн.

Сума недоотриманої пенсії за період з 01 листопада 2016 року по 24 січня 2020 року у розмірі 226075,24 грн нарахована на користь ОСОБА_1 , що належала спадкодавцю ОСОБА_2 облікована Головним управлінням, відповідно до Порядку 1165, та включена до переліку отримувачів виплат за минулий період.

Заявник повідомляє, що бюджет Пенсійного фонду України на 2025 рік на сьогодні не затверджено. Отже, подальша виплата означених коштів можлива тільки після прийняття бюджету Пенсійного фонду України на 2025 рік за умови виділення коштів та в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат відповідно до означеного Порядку № 1165.

Крім того, Заявник наголошує, що Верховний Суд у Постановах від 07 листопада 2019 року у справі

№ 420/70/19, від 23 квітня 2020 року у справі № 560/523/19 та від 24 січня 2018 року у справі N. 405/3663/13-a дійшов висновку, що невиконання судового Рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового Рішення без поважних причин. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів, таким чином, з тексту листа Боржника вбачається факт невиконання Рішення у повному обсязі та наявності обставин, що істотно ускладнюють своєчасне виконання Рішення або роблять його неможливим.

Враховуючи вищевикладене, Заявник просить прийняти до розгляду та задовольнити Заяву подану до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 25 серпня 2025 року, вирішити питання про зміну способу та порядку виконання Рішення по справі №243/2516/23 шляхом зміни способу та порядку виконання Рішення суду, що виражається у стягненні з Головного управління Пенсійного фонду України Донецькій області (, яке розташоване за адресою: Донецька область, Краматорський район, м. Слов`янськ, площа Соборна, 3) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) заборгованості з недоотриманої пенсії за період з 01 листопада 2016 року по 24 січня 2020 року у розмірі 226075,24 грн.

Також Заявник наголосив на розгляді справи без його участі за наявними у справі матеріалами.

Боржник по справі Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області було повідомлено належним чином про надходження даної заяви, що підтверджується наявною реєстрацією кабінету «Електронний суд» та Повідомленням про дату, час і місце, де відбудеться судового засідання з відміткою «доставлено», яке було відправлено на електронну пошту Боржника.

Третя особа по справі ОСОБА_1 була повідомлена належним чином про дату, час і місце, де відбудеться судове засідання, про що свідчить Повідомлення з позначкою «доставлено», яке було відправлено на електронну пошту Третьої особи.

Станом на час винесення відповідної Ухвали від сторін будь-яких заяв та заперечень на адресу суду не надходило.

Дослідивши документи, надані на підтвердження обставин та всебічно розглянувши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання Рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Якщо судове Рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, чи Рішення, яке підлягає виконанню, набрало законної сили, то відсутність матеріалів судової справи у зв`язку з їх витребуванням судом апеляційної або касаційної інстанції не перешкоджає розгляду заяви, передбаченої абзацом першим цієї частини, крім випадку зупинення виконання судового Рішення судом касаційної інстанції або зупинення виконавчого провадження.

Відповідно до ч.2 ст. 435 ЦПК України, Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового Рішення розглядається у двадцятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Відповідно до ч.3 ст. 435 ЦПК України, Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового Рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання Рішення або роблять його неможливим. Невиконання боржником судового Рішення про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна стягувача або майна, присудженого на користь стягувача, протягом двох місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження за заявою стягувача є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового Рішення шляхом стягнення з боржника суми вартості відповідного майна, крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, вартість майна неможливо визначити або майно відповідно до закону не може оцінюватися.

05.10.2016 набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII.

Відповідно до частини 3 статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року №1404-VIII, за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового Рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових Рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання Рішення.

За приписами ст.124, ч.3 ст.129-1 Конституції України, судові Рішення є обов`язковими до виконання на всій території України, а обов`язковість Рішень суду визнається однією з основних засад судочинства.

Обов`язковість судових Рішень гарантується, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод: право на судовий захист було б примарним, якби правова система держави дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове судове Рішення залишалося недіючим на шкоду одній зі сторін. Якщо органи влади відмовляються виконувати чи затримують виконання судових Рішень, гарантії статті 6, якими користується особа на час судової стадії розгляду, втрачають зміст.

Судові Рішення, що набрали законної сили, а також ті, що підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягають виконанню на всій території України.

Згідно з частинами 1, 2 статті 7 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових Рішень» виконання Рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

У разі якщо Рішення суду, зазначені в частині першій цієї статті, не виконано протягом двох місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, державний виконавець зобов`язаний звернутися до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання Рішення.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч.1 ст.18 ЦПК України, судові Рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України - і за її межами.

Отже, обов`язковість виконання судового Рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України.

Зазначені висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 23 квітня 2020 року у справі №560/523/19, від 1 лютого 2022 року у справі 420/177/20 та від 18 травня 2022 року у справі №140/279/21.

Подібний підхід був застосований Верховним Судом у Постанові від 26 січня 2021 року у справі №611/26/17, у якій Суд зазначив, що обов`язковість судового Рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантовано статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтями 129, 129-1 Конституції України та статтею 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів. Обов`язковість судового Рішення означає, що таке Рішення буде виконано своєчасно (у розумні строки), належним чином (у спосіб, визначений судом) та у повному обсязі (у точній відповідності до приписів мотивувальної та резолютивної частин Рішення).

Суд зазначає, що в цивільному судочинстві обов`язковість виконання судового рішення має особливо важливе значення, оскільки, виходячи із завдань цивільного судочинства щодо ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, судовий захист може вважатися ефективним лише за умови своєчасного та належного виконання судового рішення, зазвичай, боржником в якому є держава в особі її компетентних органів, а тому суди, які, здійснюючи судовий контроль та застосовуючи інші пов`язані процесуальні засоби, повинні максимально сприяти реалізації конституційної засади обов`язковості судового Рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 435 ЦПК України, Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового Рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання Рішення або роблять його неможливим.

З аналізу положень ч. 3 ст. 435 ЦПК України суд робить висновок, що підставою для застосування правил цієї норми є настання обставини, що перешкоджають належному виконанню судового Рішення, ускладнюють його виконання або роблять неможливим. Тобто, зміна способу і порядку виконання Рішення суду - це прийняття судом нових заходів для реалізації Рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими судом. Отже, суд за наявності обґрунтованих підстав та належних доказів може змінити спосіб та порядок виконання Рішення суду, однак не змінюючи при цьому його змісту, або ж відмовити в задоволенні такої заяви.

Подібна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 12 червня 2019 року у справі № 800/203/17. З наведеної норми вбачається, що суд може змінити спосіб або порядок виконання Рішення лише у виняткових випадках, за наявності обставин, що ускладнюють його виконання за умови надання достатніх доказів наявності таких обставин.

Отже, під зміною способу і порядку виконання Рішення необхідно розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації Рішення у разі неможливості його виконання у встановленому раніше порядку і способом. При цьому, змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті.

Обґрунтовуючи необхідність зміни способу та порядку виконання Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 07 вересня 2023 року у справі №243/2516/23, Відділ примусового виконання Рішень Управління забезпечення примусового виконання Рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зазначає, що бюджет Пенсійного фонду України на 2025 рік на сьогодні не затверджено. Отже, подальша виплата означених коштів можлива тільки після прийняття бюджету Пенсійного фонду України на 2025 рік за умови виділення коштів та в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат.

Вказане, на думку Заявника, свідчить про необхідність зміни способу та порядку виконання Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 07 вересня 2023 року по справі №243/2516/23.

З приводу вищезазначеного суд повідомляє наступне.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Суд вже зазначав, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового Рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (частина 3 статті 435 ЦПК України).

Тобто, виключною правовою підставою для прийняття судом Рішення про встановлення або зміну способу або порядку виконання судового Рішення є наявність обставин, які унеможливлюють або ускладнюють його виконання у спосіб чи порядок, які первинно визначені в Рішенні суду.

При цьому під зміною способу і порядку виконання Рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації Рішення в разі неможливості його виконання в раніше встановлений порядок і спосіб.

Разом з тим, здійснення судом зміни порядку чи способу виконання Рішення не повинно змінювати способу захисту порушеного права, обраного судом при вирішенні справи.

Аналогічні правові висновки щодо застосування норм права викладено у Постановах Верховного Суду від 30.01.2018 у справі №281/1820/14-а, від 16.05.2018 у справі №556/2609/14-а, від 12.04.2018 у справі №759/1928/13-а.

Відтак, зміною способу та порядку виконання судового Рішення є прийняття судом нових заходів з метою реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими. При цьому суд може змінити порядок і спосіб виконання судового Рішення, не змінюючи при цьому його змісту. В свою чергу, резолютивна частина Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області має зобов`язальний характер щодо вчинення певних дій.

Отже, зміна способу виконання Рішення суду щодо стягнення конкретної суми коштів, потягне зміну Рішення по суті, що не відповідає інституту зміни способу його виконання. Змінивши спосіб виконання такого Рішення, буде змінено Рішення по суті.

Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в Постанові від 30 липня 2019 року по справі № 281/1618/14-а, в якій також зазначено, що зміна способу і порядку виконання Рішення суду про зобов`язання органу ПФУ здійснити виплату на стягнення такої виплати є незаконною.

Судові Рішення про стягнення коштів і про зобов`язання боржника вчинити дії (перерахувати та/чи виплатити пенсію) є різними видами рішень, які виконуються в різному порядку.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року у справі №440/85/19.

Суд зазначає, що зобов`язання відповідача вчинити певні дії зі сплати заборгованості по пенсії і стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень певного розміру грошових коштів за конкретний період є різними за своєю суттю способами захисту прав та інтересів позивача, які обираються позивачем при поданні позову, а судом при ухваленні Рішення.

Належних доказів щодо ускладнення або неможливість виконання судового Рішення державним виконавцем не надано, а зазначені заявником обставини, які обумовили подання вказаної заяви не є винятковими, які б вказували про ускладнення або неможливість виконання судового Рішення.

Резолютивна частина Рішення суду у даній справі має зобов`язальний характер, тому зміна способу виконання рішення призведе до зміни Рішення по суті з виходом при цьому за межі вимог.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про відсутність обґрунтованих та доведених підстав для задоволення заяви про встановлення або зміну способу та порядку виконання судового Рішення у справі № 243/2516/23 від 07 вересня 2023 року, тому у задоволенні цієї заяви слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 18, 435 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових Рішень», Конституцією України та ін., -

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви Відділу примусового виконання Рішень Управління забезпечення примусового виконання Рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, боржник Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, третя особа ОСОБА_1 , про встановлення або зміну способу та порядку виконання судового Рішення, відмовити.

Апеляційна скарга на Ухвалу суду першої інстанції може бути подано до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо Ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії Ухвали.

Повний текст Ухвали складено 03 вересня 2025 року.

Головуючий:

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду Т.А. Хаустова