Справа № 302/1429/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 серпня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Кожух О.А., Джуги С.Д.

за участю секретаря судового засідання: Савинець В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 20 грудня 2024 року, повний текст якого складено 03 січня 2025 року, ухвалене суддею Кривка В.П., в справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа Міжгірська селищна рада про стягнення моральної шкоди

встановив:

У грудні 2019 року ОСОБА_7 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа Міжгірська селищна рада про стягнення моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно наказу Головного управління Держгеокадастру у Закарпатський області «Про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки без зміни цільового призначення», серія та номер : 1791-СГ, виданий 10.05.2017, позивачу надали у власність земельну ділянку площею 0,6 га, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:001:0052, на території Соймівської сільської ради за межами населеного пункту.

З метою захисту сільгоспугідь позивача, оскільки ділянка розташована в заплаві річки Ріка, було розроблено робочий проект реконструкції водозахисної дамби для захисту сільгоспугідь від підтоплення водами р.Ріка в урочищі «Підполами» на території Соймівської сільської ради Міжгірського району.

Намагаючись приступити до зведення дамби, позивач зіткнувся з супротивом мешканців села, які здійснюючи антигромадську поведінку, почали заважати проводити будівельні роботи з реконструкції дамби, мотивуючи свої дії, що зведення та укріплення дамби буде заважати їхнім приватним інтересам. З метою недопущення антигромадської поведінки, позивач звернувся до органів поліції, та вказав у своїх поясненнях від 18.07.2017, які саме громадяни перешкоджали йому. Проводячи перевірку за даним фактом, органи поліції встановили, що громадяни ОСОБА_6 , ОСОБА_1 та інші відповідачі вимагали у позивача дозвільні документи на будівництво дамби, хоча не мали таких повноважень та перешкоджали йому у проїзді до своєї ділянки та дамби, таким чином перешкоджаючи йому у будівництві та реконструкції.

Факт протиправної поведінки доведений постановою апеляційного суду Закарпатської області від 22 травня 2018 року по справі № 302/1045/17-ц, яка залишена без змін постановою Верховного суду від 19 листопада 2019 року. У висновках за результатами розгляду касаційної скарги Верховний Суд вказав, що установивши, що відповідачі створюють позивачу перешкоди у реконструкції водозахисної дамби для захисту сільгоспугідь на належній йому земельній ділянці від підтоплення водами р. Ріка в урочищі «Підполами» на території Соймівської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області, суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про задоволення вимог позивача, оскільки він як на підставу своїх вимог надав суду належні та допустимі докази, що підтверджують факт здійснення йому перешкод у здійсненні ним робіт, на які він отримав відповідний дозвіл. На думку сторони позивача, вказаними протиправними діями відповідачі завдали позивачу моральну шкоду.

Моральна шкода завдана позивачу оцінюється ним у 150 000 грн, та полягає в тому, що протиправною поведінкою, відповідачі фактично перекрили доступ йому до будівництву дамби та захисту ділянки від затоплення паводковими водами а також примусили його пояснювати підряднику, що це за люди погрожують їм, виправдовуватись перед робітниками, що це не з його вини зірвалося будівництво, вартість якого оплачена авансом у 390 000 грн, призвели до значних хвилювань та душевних страждань, які виникли через зрив проекту будівництва, даремного транспортування значеної кількості та габаритної вантажної техніки, відобразилося на діловому іміджу позивача, як фермера та підприємця, змусили його зупиняти весь процес будівництва та відчувати провину за такі дії відповідачів перед підрядником.

Груба форма в якій виражались образи, що лунали від відповідачів негативно вплинули та порушили життєві зв`язки позивача, пригнічували його настрій, вимагали від нього заспокоювати переляканих зухвалою поведінкою відповідачів робітників та пояснювати жителям села, що він не скоював ніяких незаконних дій, що також негативно вплинуло на репутацію позивача в цілому. При цьому на протязі більше двох років у колі сім`ї позивача постійно згадується ця негативна подія, засмучує настрій членів сім`ї, постійно нагадує своєю недоробленістю та невизначеністю, що в цілому робить душевний стан цілої родини пригніченим та роздратованим. Такий стан морального життя позивач характеризує як вкрай негативний та такий, що завдає йому надмірних душевних хвилювань та моральних переживань.

Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 20 грудня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто на користь ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_1 , мешканець АДРЕСА_1 ) моральну шкоду у розмірі:

- з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , мешканець АДРЕСА_1 ) 5000 грн;

- з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , мешканець АДРЕСА_1 ) 5000 грн;

- з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_4 , мешканець АДРЕСА_1 ) 5000 грн;

- з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_5 , мешканець АДРЕСА_1 ) 5000 грн;

- з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП НОМЕР_6 , мешканець АДРЕСА_1 ) 5000 грн;

- з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (РНОКПП НОМЕР_7 , мешканець АДРЕСА_1 ) 5000 грн.

У решті позовних вимог відмрвлено.

Стягнути на користь ОСОБА_7 судові витрати у виді судового збору з ОСОБА_1 в розмірі 768,40 гривень.

Звільнено від сплати судового збору ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 у зв`язку з майновим станом.

Повернуто ОСОБА_7 з державного бюджету 750 грн надмірно сплаченого судового збору.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 просять скасувати рішення суду першої інстанції та направити справу на новий судовий розгляд. Вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивачем проводилися будівельні роботи без відповідних дозвільних документів, які порушують їх права як землекористувачів. Так, на їх думку, незаконне зведення дамби, зміна русла заплави річки Ріка, через незаконне виділення земель позивачу, зменшилася площа розливу при паводках та підтоплення належних їм земельним ділянкам.

У судове засідання учасники справи не з`явились, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення та шляхом надіслання смс-повідомлень у додатку «Viber».

Третя особа Міжгірська селищна міська рада подала через підсистему «Електронний суд» клопотання про розгляд справи у відсутності уповноваженого представника.

У зв`язку з тим, що сторони по справі не з`явились, однак такі були повідомлені про судове засідання належним чином, а наявних в матеріалах справи доказів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, то таку слід вирішити по суті.

Враховуючи зазначене та керуючись нормою ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів дійшла до висновку, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню, виходячи з наступних доводів.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.

Як встановлено апеляційним судом, постановою Апеляційного суду Закарпатської області від 22.05.2018 у справі №302/1045/17 року позов ОСОБА_7 задоволено та постановлено зобов`язати ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_7 перешкоди при будівництві водозахисної дамби для захисту сільгоспугідь (земельної ділянки площею 0,6 га, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:001:0052, розташованої на території Соймівської сільської ради за межами населеного пункту) від підтоплення водами р.Ріка в урочищі «Підполами» на території Соймівської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області. Крім того, апеляційним судом встановлено таке:

- позивач ОСОБА_7 є власником земельної ділянки площею 0,6 га, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:001:0052, розташованої на території Соймівської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області за межами населеного пункту;

- зазначена земельна ділянка розташована в заплаві річки Ріка, внаслідок чого вона постійно підтоплюється паводковими водами р.Ріка, що призвело до змиття поверхневого шару ґрунту;

- з метою захисту сільгоспугідь позивача від підтоплення водами р.Ріка в урочищі «Підполами» на території Соймівської сільської ради Міжгірського району, було розроблено робочий проект реконструкції водозахисної дамби;

- виконком Соймівської сільської ради погодив проведення робіт по реконструкції водозахисної дамби для захисту сільськогосподарських земель в районі приватної земельної ділянки від підтоплення водами р.Ріка в с.Сойми, ур. «Чес- під полами»;

- у відповідності до чинного законодавства позивачем зареєстровано повідомлення про початок виконання будівельних робіт;

- намагаючись приступити до зведення водозахисної дамби, позивач зіткнувся із супротивом мешканців села, які здійснюючи антигромадську поведінку, заважали йому проводити будівельні роботи з реконструкції дамби;

- з метою недопущення антигромадської поведінки, позивач звернувся до органів поліції, де у своїх поясненнях від 18.07.2017 року вказав, які саме громадяни перешкоджали йому у зведенні дамби;

- під час перевірки за даним фактом органами поліції було встановлено, що ОСОБА_6 та інші відповідачі ( ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 ) вимагали від ОСОБА_7 дозвільні документи на будівництво дамби, хоча таких повноважень не мали, та перешкоджали позивачу у проїзді до своєї земельної ділянки та дамби, таким чином перешкоджаючи йому у будівництві та реконструкції дамби. З цього приводу з відповідачами було проведено профілактичну бесіду та попереджено на майбутнє не здійснювати подібних дій. Однак, відповідачі й надалі створюють позивачу перешкоди у будівництві водозахисної дамби, що стверджується повідомленням Національної поліції України в Закарпатській області від 28.07.2017 року про проведення з відповідачами профілактичної бесіди про недопущення вчинення антигромадської поведінки в майбутньому за звернення ОСОБА_7 , поясненнями сільського голови Соймівської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області ОСОБА_8 , наданими у відзиві на позовну заяву ОСОБА_7 та відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_7 , в яких сільський голова ствердив факт здійснення відповідачами позивачу ОСОБА_7 перешкод у проведенні реконструкції водозахисної дамби в урочищі «Підполами» на території Соймівської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області, фото світлинами, матеріалами, що зареєстровані в Журналі єдиного обліку Міжгірського ВП Хустського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області за №665 від 16.03.2018 року за заявою голови Правління приватного акціонерного товариства «Виноградівська пересувна механізована колона №78» ОСОБА_9 , з яким позивачем було укладено договір №30-08-2017 від 30.08.2017 року підряду на виконання робіт з реконструкції водозахисної дамби для захисту сільгоспугідь від підтоплення водами р.Ріка в урочищі «Підполами» на території Соймівської сільської ради, виконання яких є неможливим через супротив відповідачів у здійсненні цих робіт, а також витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 05.04.2018 року за зверненням ОСОБА_7 про створення йому 16.03.2018 року перешкод у проїзді до своєї земельної ділянки та дамби, чим були створені перешкоди у будівництві та реконструкції дамби.

Постановою Верховного Суду від 19.11.2019 року у справі №302/1045/17 постанову Апеляційного суду Закарпатської області від 22.05.2018 року залишено без змін.

Тобто, у вказаному судовому рішенні було встановлено факт здійснення відповідачами перешкод у зведенні дамби та зобов`язано не чинити ОСОБА_7 перешкоди при будівництві водозахисної дамби для захисту сільгоспугідь (земельної ділянки площею 0,6 га, для ведення особистого селянського господарства.

Згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 1167 частини 1 Цивільного кодексу України передбачено: моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно із вимогами статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданням, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

У пунктах 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

На вказаному неодноразово наголошувала Велика Палата Верховного Суду та Верховний Суд.

Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

Так, під час розгляду справи, позивач наголошував, що позов заявлено саме у зв`язку з вчиненням перешкод у використанні ним земельної ділянки за цільовим призначенням, учиняючи дії, що проявились у перешкоджанні здійснювати будівельні роботи по спорудженню (реконструкції) водозахисної дамби для захисту сільськогосподарських угідь, облаштуванні рибників. Зазначені дії відповідачів визнані неправомірними судовими рішеннями.

Отже, позивач зазнав моральної шкоди, яка проявилась у втратах немайнового характеру внаслідок моральних страждань. Ці страждання мали місце від психічних переживань за стан свого майна, бо мало місце порушення права власності у вигляді перешкоджання належно здійснити це право для використання земельної ділянки, що спричинило відкладення виконання робіт, замовлених позивачем на підставі договору підряду, на тривалий час. Позивач зазнав дискомфортної ситуації від протиправних дій відповідачів в договірних взаємовідносинах з підрядником щодо виконання умов договору, необхідності пояснювати та врегульовувати ситуацію, що призвело до відчуття провини і негативно відобразилось на діловому іміджі, а також вплинуло на репутацію позивача в очах односельчан. Врегулювання конфлікту призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків і викликало необхідність докладати додаткових зусиль щодо захисту свого права власності у встановленому законом порядку.

Тобто, в даному випадку позивач доводить саме причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідачів та завданою йому моральною шкодою.

Суд першої інстанції визнав розмір заявленої моральної шкоди завищеним та вважав достатнім, відповідним до обставин справи, наслідків неправомірних дій відповідачів та розумним за засадою справедливості є компенсація позивачу за моральні страждання в розмірі 30 000 гривень, яку апеляційний суд вважає об`єктивною у відповідності до обставин справи.

Доводи же апеляційної скарги зводяться до незгоди з тим, що органи влади і місцевого самоврядування виділили земельну ділянку у власність позивачу незаконно. На даний момент, це не спростовано належними доказами щодо неправомірності набуття у власність ОСОБА_7 земельної ділянки, а тому доводи відповідачів є безпідставними.

Отже, суд першої інстанції прийшов до вірних висновків щодо доведеності позивачем всіх істотних обставин справи на які він посилається, а тому на підставі ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки оскаржуване рішення ухвалене без порушення норм процесуального та матеріального права, з урахуванням всіх істотних обставин справи та практики Верховного Суду щодо подібних правовідносин.

Враховуючи наведене та керуючись нормами статей 12, 18, 141, 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 20 грудня 2024 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня ухвалення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 вересня 2025 року.

Головуючий:

Судді: