Справа № 308/4711/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

20 серпня 2025 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого-судді - Дегтяренко К.С.,

при секретарі судового засідання - Чейпеш В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді, в приміщенні суду в порядку заочного розгляду у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення частки у праві спільної сумісної власності, -

встановив:

01 квітня 2025 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить визначити кожному співвласнику, а саме ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 по частини квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_1 .

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача:

Позов мотивований тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Ужгородською районною Радою, 05.07.2004 року, на підставі розпорядження голови Ужгородської районної Ради від 18.06.2004 року за № 88, зареєстрованого Ужгородським районним державним підприємством технічної інвентаризації, 13.07.2004 року, номер запису 641 в книзі 5, реєстраційний номер 6486524, ОСОБА_3 , його дружині ОСОБА_4 (померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ),його доньці ОСОБА_6 , (померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ), та його сину ОСОБА_2 , належить на праві приватної спільної сумісної власності квартира під АДРЕСА_2 . Квартира складається з трьох житлових кімнат, житловою площею 40,2 кв.м. Загальна площа квартири становить 63,0 кв.м..

Позивач зазначає, що має намір розпорядитися належною йому часткою в квартирі, однак дійти згоди з відповідачем про визначення розміру часток за взаємною згодою не вдається можливим, в зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду із відповідним позовом.

Відзиву на позовну заяву у встановлений строк не подано.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 квітня 2025 року відкрито провадження у цивільній справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження.

У судове засідання 20 серпня 2025 року:

- позивач не з`явився, разом з тим подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує;

- відповідач не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, шляхом надсилання поштових відправлень, які повернулись до суду без вручення та розміщення оголошення на сайті Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, відзив у встановлений судом строк, не подав;

- представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справ був повідомлений належним чином, через канцелярію суду подав заяву згідно якої просить розгляд справи провести у його відсутності.

Враховуючи, що відповідачем у встановлений законом строк відзив на позов не подано, на підставі ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами та в порядку ст.280 ЦПК України вважає за можливе постановити заочне рішення .

Застосування технічних засобів фіксування під час розгляду цивільної справи не здійснювалось відповідно до ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою учасників судового засідання.

Судом встановлені наступні фактичні обставини справи:

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Ужгородською районною Радою, 05.07.2004 року, на підставі розпорядження голови Ужгородської районної Ради від 18.06.2004 року за № 88, зареєстрованого Ужгородським районним державним підприємством технічної інвентаризації, 13.07.2004 року, номер запису 641 в книзі 5, реєстраційний номер 6486524, ОСОБА_3 , його дружині ОСОБА_4 (померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ),його доньці ОСОБА_6 , (померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ), та його сину ОСОБА_2 , належить на праві приватної спільної сумісної власності квартира під АДРЕСА_2 . Квартира складається з трьох житлових кімнат, житловою площею 40,2 кв.м. Загальна площа квартири становить 63,0 кв.м..

Позивач зазначає, що має намір розпорядитися належною йому часткою в квартирі, однак дійти згоди з відповідачем про визначення розміру часток за взаємною згодою не вдається можливим, в зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду із відповідним позовом.

Позиція суду та оцінка доводів учасників справи:

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Частиною 1ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.3, 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 ст.76, ч.1,2ст.77, ст.ст.79 і 80 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню обставини встановлені у рішенні.

Вирішуючи по суті даний спір, суд виходить з того, що основними засадами (принципами) цивільного законодавства, зокрема є: верховенство права, змагальність сторін, диспозитивність, розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами (ч.3ст.2 ЦПК України).

Згідно ч.2ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

За приписами статті 383ЦК України та статті 150ЖК України передбачено право власника використовувати житло для власного проживання, проживання інших членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Вказана квартира перебуває в спільній сумісній власності, а тому здійснення права спільної сумісної власності відбувається в порядуст. 369 ЦК України- тобто за згодою всіх співвласників.

Проте як вбачається із свідоцтва про право власності на майно та витягу, частки співвласників не визначено.

Стаття 357 ЦК України, передбачає, що частки в праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом, якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна.

Згідно ст.355,356ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Відповідно до ч.ч. 1, 2ст. 368 цього Кодексу, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 370 ЦК України встановлено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Згідно до роз`яснень, що містяться у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав (пункт 17), розглядаючи позови, пов`язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до ст. 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Так, спільною сумісною власністю, зокрема, є: квартира (будинок), житлові приміщення у гуртожитках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно в них мешкають, у їх спільну сумісну власність (стаття 8 Закону України від 19 червня 1992 року № 2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду»).

Згідно п. 5постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватно власності» від 22.12.1995 року № 20розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є квартира (будинок), кімнати в квартирах та одноквартирних будинках, передана при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сім`ї наймача у їх спільну сумісну власність (ст.8Закону України"Про приватизацію державного житлового фонду"). В інших випадках спільна власність громадян є частковою. Якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при надбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності. Частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна.

Відповідно до інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року зі змісту ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

Цивільний кодекс не містить норми, які б прямо регулювали укладення договору про визначення часток у спільній сумісній власності (у ньому наявні лише норми, що регулюють виділ частки в натурі та поділ майна в натурі статті 370,372 ЦК). Та можливість укладення договору про визначення часток не викликає сумнівів, адже один із основних принципів цивільного права це принцип свободи договору (статті 3, 627 ЦК).

При визначенні розміру часток у майні, суд виходить із положень ст. 370 ЦК України, вважаючи, що розмір часток кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, зважаючи на те, що порядок користування спірною квартирою між учасниками спільної сумісної власності не встановлений, у свідоцтві на право власності на житло не визначені розміри часток квартири, що належить кожному зі співвласників, сторонами не надано до суду будь-якого договору про розмір часток.

Встановлено, що сторонам не вдалось врегулювати питання виділу часток у спільному майні в позасудовому порядку.

За ч.ч.1, 2, 3 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Враховуючи те, що розміри часток квартири, яка є у спільній сумісній власності позивача і відповідачів не визначені, враховуючи рівність часток кожного із співвласників, ту обставину, що жодних інших домовленостей про розмір часток між співвласниками не було, жодних доказів щодо домовленостей про інший розмір часток суду не надано, тому слід позов задовольнити і визначити, що кожному із співвласників квартири належить по 1/4 частці спірної квартири. Тому позовні вимоги ґрунтуються на законі і підлягають до задоволення.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати слід стягнути з відповідача ОСОБА_2 у розмір 1211 грн. 20 коп..

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.60,69,70,72 СК України, ст.ст.15,16,368,372 ЦК України, ст.ст.4,12,13,76,77,79,80,81,258,259,263-265,280-282 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов задовольнити.

Визначити, що розмір часток співвласників квартири під АДРЕСА_2 є рівними і становить по 1/4 частці кожного із співвласників.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 в дохід держави 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп..

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, а саме до Закарпатського апеляційного суду

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарги подаються учасниками справи через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Дегтяренко К.С.