ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

02 вересня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/17769/24

Головуючий у першій інстанції Рахманкулова І. П.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1160/25

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді Мамонової О.Є.,

суддів Онищенко О.І., Шитченко Н.В.,

із секретарем: Герасименко Ю.О.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Виконавчий комітет Чернігівської міської ради,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Комунальне підприємство «Деснянське» Чернігівської міської ради,-

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи у залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 квітня 2025 року (проголошено о 16:39, повний текст складено 01.05.2025) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Виконавчого комітету Чернігівської міської ради про зобов`язання укладення окремих договорів найму,-

У С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Виконавчого комітету Чернігівської міської ради, в якому просила:

- відмову членів сім`ї ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дати згоду на укладення окремого договору найму визнати протиправною, такою, що суперечить вимогам ч. 2 ст. 63, 104 ЖК УРСР;

- зобов`язати Виконавчий комітет Чернігівської міської ради укласти окремі договори найму на житло комунальної форми власності з ОСОБА_1 на кімнату 17,1 кв.м, з відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на кімнати площею 12,7 кв.м та 7,2 кв.м, в квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; загальну площу квартири, що становить 25,8 кв.м, залишити в загальному користуванні.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що в спірній квартирі зареєстровано три особи, а саме: вона, її батько - ОСОБА_3 та її сестра - ОСОБА_2 . Квартира не приватизована, перебуває у комунальній власності. Особовий рахунок № НОМЕР_1 відкрито 19.11.1983 на ОСОБА_3 .

Згідно даних особового рахунку та відповідно до технічного паспорту на квартира складається з трьох кімнат площею 17,1 кв.м, 12,7 кв.м та 7,2 кв.м, загальна площа квартири становить 62,8 кв.м, житлова площа 37 кв.м.

Позивачка зазначала, що пропонувала батьку та сестрі укласти окремі договори найму, виділивши їй кімнату площею 17,1 кв.м, а відповідачам - кімнати площею 12,7 кв.м та 7,2 кв.м, на що останні згоди не дали.

Уважаючи відмову у наданні згоди безпідставною, посилаючись на ст. 63, 104 ЖК України, вона звернулася до суду з даним позовом.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 квітня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Виконавчого комітету Чернігівської міської ради про зобов`язання укладення окремих договорів найму відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 4 000 грн у відшкодування витрат на правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 4 000 грн у відшкодування витрат на правничу допомогу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції неправильно застосовано ст. 63, 104 ЖК України.

Заявниця зазначає, що суд послався на вимоги, які не передбачені законом, а саме:

- позивач не зверталася до Виконавчого комітету Чернігівської міської ради із заявою про укладення з нею окремого договору найму;

- заявлені позивачем вимоги про визнання протиправною відмови членів сім`ї ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дати згоду на укладення окремого договору найму та про зобов`язання укладення окремих договорів найму не є належними способами захисту прав позивача;

- кожному із мешканців припадає по 12,33 кв.м житлової площі, проте, житлових кімнат з такою площею у квартирі немає.

У відзиві на апеляційну скаргу Виконавчий комітет Чернігівської міської ради просить ухвалити рішення відповідно до чинного законодавства, судові витрати покласти на сторону позивача.

Уважає рішення районного суду законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що середньою нормою забезпеченості по місту Чернігову є 8,5 кв.м житлової площі. Кімната №3, яка має площу 7,2 кв.м, не відповідає вимогам статті 63 ЖК України, вбачається штучне погіршення умов проживання одного із проживаючих у квартирі АДРЕСА_2 .

Звертає увагу суду на те, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 24.03.2021 у справі №750/11192/20 було відмовлено у встановленні порядку користування спірною квартирою.

Наголошує, що першочергово має бути заявлена позовна вимога про встановлення порядку користування житлом, тоді як такої вимоги позивачем не було заявлено. Порядок користування спірною квартирою не встановлено.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та її представника адвоката Авраменко Г.М., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, представника виконавчого комітету Чернігівської міської ради Алексієнко О.В., яка просила залишити в силі рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши наведені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що:

- заявлені позивачем вимоги про визнання протиправною відмови членів сім`ї ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дати згоду на укладення окремого договору найму та про зобов`язання укладення окремих договорів найму не є належними способами захисту прав позивача.

- відсутні підстави, визначені ст. 64, 104 ЖК України, для задоволення позову.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та відповідають нормам процесуального права.

Судом у справі встановлено, що станом на 03.08.2024 у квартирі АДРЕСА_3 , зареєстровані три особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 05.08.2024 №5890 (а.с.7).

Спірна квартира перебуває у власності територіальної громади, мешканцями не приватизована.

Особовий рахунок № НОМЕР_1 відкрито 19.11.1983 на квартиронаймача ОСОБА_3 (а.с. 6).

Відповідно до технічного паспорту на квартиру, вона складається з трьох кімнат площею 17,1 кв.м, 12,7 кв.м та 7,2 кв.м, коридору площею 8,6 кв.м, кладової площею 0,8 кв.м, кухні площею 8,5 кв.м, ванни площею 2,6 кв.м, туалету площею 1,0 кв.м та двох лоджій площею 1,5 кв.м та 2,8 кв.м. Загальна площа квартири становить 62,8 кв.м, житлова площа - 37 кв.м (а.с. 9-10).

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 24.03.2021 у справі №750/11192/20, що набрало законної сили 29.04.2021, у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про встановлення порядку користування квартирою відмовлено (а.с. 11-12).

Суд зазначив, що зміна умов договору найму та виділення відповідачу ОСОБА_2 кімнати площею 7,2 кв.м є неможливим, оскільки це становить менше, аніж 8,5 кв.м, на що в ч. 2 ст. 63, 104 ЖК УРСР міститься відповідна заборона.

Суд звернув увагу на той факт, що кімната №3 площею 7,2 кв.м, яку позивач просить виділити у користування відповідачу ОСОБА_2 , має єдине вікно, яке виходить на лоджію І площею 1.5 кв.м, вихід до якої передбачений з кімнати №4 площею 17,1 кв.м. Таким чином, при виділі в користуванні кімнати №4 площею 17,1 кв.м та лоджії І площею 1.5 кв.м відповідачу ОСОБА_1 , як того просить позивач, будуть порушуватись права відповідача ОСОБА_2 , оскільки вікно - це конструкція, що заповнює спеціально створюваний проріз у зовнішній стіні будинку і призначена для освітлення, інсоляції та провітрювання приміщення.

Відповідно до частини першої ст. 2 ЦПК України Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до положень статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Договір найму жилого приміщення може бути змінено відповідно до вимог законодавства України (ст. 103 ЖК України).

Відповідно до статті 104 ЖК України член сім`ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 цього Кодексу.

У разі відмови членів сім`ї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку.

Відповідно до вимог статті 63 ЖК України предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.

При цьому, не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановлено для надання одній особі (частина перша статті 48), частина кімнати або кімната, зв`язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора тощо).

Частиною першою статті 48 Житлового кодексу України передбачено, що жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України.

Відповідно до пункту 53 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, що затверджені постановою Ради Міністрів УРСР і Української республіканської ради професійних спілок від 11 грудня 1984 року №470, жиле приміщення надається громадянам у межах 13,65 квадратного метра жилої площі на одну особу, але не менше рівня середньої забезпеченості громадян жилою площею в даному населеному пункті.

Пунктом 5 постанови виконавчого комітету Чернігівської обласної ради народних депутатів та Президії обласної ради профспілок від 07.01.1985 №3 «Про порядок обліку громадян, які потребують покращення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Чернігівській області» визначений розмір житлової площі для надання житлових приміщень згідно з середньою нормою забезпеченості громадян у містах, селищах міського типу області не менш 8,5 кв.м.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 просила відмову членів сім`ї ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дати згоду на укладення окремого договору найму визнати протиправною, такою, що суперечить вимогам ч. 2 ст. 63, 104 ЖК УРСР.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (п. 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16).

Велика Палата неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа та характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц, від 06.04.2021 у справі № 925/642/19).

Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі № 378/596/16-ц, від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20).

Апеляційний суд погоджується з висновком районного суду про те, що заявлені позивачем вимоги про визнання протиправною відмови членів сім`ї ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дати згоду на укладення окремого договору не є належним способом захисту, оскільки не відновлять прав позивача, у зв`язку із чим обґрунтовано відмовив у її задоволенні.

Також позивачка просила зобов`язати виконавчий комітет Чернігівської міської ради укласти окремі договори найму на житло комунальної форми власності з ОСОБА_1 на кімнату 17,1 кв.м, з відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на кімнати площею 12,7 кв.м та 7,2 кв.м, в квартирі, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , загальну площу квартири, що становить 25,8 кв.м залишити в загальному користуванні.

Проте матеріали справи не містять доказів того, що на день її звернення до суду з даним позовом між сторонами існував усталений порядок користування спірною квартирою, згідно якого позивачка користується кімнатою площею 17,1 кв.м. Відсутність встановленого між сторонами порядку користування квартирою підтвердила в судовому засіданні апеляційного суду сама позивачка.

Суд першої інстанції слушно звернув увагу на те, що у разі виділення в користування позивачці кімнати житловою площею 17,1 кв.м та укладення з нею окремого договору найму, іншим мешканцям квартири залишаються дві житлові кімнати площею 7,2 кв.м та 12,7 кв.м, а загальною житловою площею 19,9 кв.м, тобто кожному по 9,95 кв.м, що є явно не співмірним з тією площею, яку просить виділити для себе позивач та порушить права інших користувачів житлового приміщення, адже кожен із мешканців має право на користування житловим приміщенням площею 12,33 кв.м.

Посилання позивачки на те, що житлових кімнат з такою площею у квартирі не має, не заслуговує на увагу, адже жодного належного правового обґрунтування для зменшення житлової площі, яка припадає на інших співмешканців вищевказаної квартири, позивачка не навела.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 24.03.2021 у справі №750/11192/20, що набрало законної сили 29.04.2021, судом було встановлено, що кімната №3 площею 7,2 кв.м, яку позивач ( ОСОБА_3 ) просить виділити у користування відповідачу ОСОБА_2 , має єдине вікно, яке виходить на лоджію І площею 1,5 кв.м, вихід до якої передбачений з кімнати №4 площею 17,1 кв.м. Таким чином, при виділі в користуванні кімнати №4 площею 17,1 кв.м та лоджії І площею 1,5 кв.м ОСОБА_1 , будуть порушуватись права відповідача ОСОБА_2 , оскільки вікно це конструкція, що заповнює спеціально створюваний проріз у зовнішній стіні будинку і призначена для освітлення, інсоляції та провітрювання приміщення.

Суд першої інстанції, встановивши вищевказані обставини та застосувавши норми матеріального права, які регулюють дані правовідносини, а також врахувавши, що на момент звернення позивачки до суду з даним позовом між сторонами відсутня домовленість щодо порядку користування спірною квартирою, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування законного по суті судового рішення.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення постановлено районним судом з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим, згідно ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 квітня 2025 року - без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 вересня 2025 року.

Головуюча О.Є.Мамонова

Судді: О.І. Онищенко

Н.В. Шитченко