Справа № 535/744/25
Провадження № 2/535/424/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2025 року Котелевський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Мальцева С.О.,

секретар судового засідання - Білик Н.О.,

без участі сторін

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в смт. Котельва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частки нерухомого майна;-

УСТАНОВИВ:

04 серпня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просить:

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , право власності на частку земельної ділянки площею 0,1068 га, кадастровий номер - :30:003:0711, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач мотивує позов тим, що звернувшись до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом, нотаріус був позбавлений можливості, видати свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 41/02-14 від 16.02.2023 року, приватний нотаріус Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Лапочка Р.О. відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право власності на 1/2 частку в спільному майні подружжя на земельну ділянку площею 0,1070 га за номером АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер - :30:003:0711, у зв`язку з тим, що земельна ділянка є особистою приватною власністю ОСОБА_4 , оскільки набута ним в порядку реалізації права на приватизацію.

Ухвалою судді Котелевського районного суду Полтавської області від 05 серпня 2025 року по справі відкрито загальне позовне провадження (а.с. 63-65).

Позивач ОСОБА_1 у підготовче засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, але надала до суду заяву, в якій просить розгляд справи провести без її участі , позовні вимоги підтримує повністю.

Відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у підготовче засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися в установленому законом порядку, але надали до суду заяви від 25.08.2025 року, в яких просять суд провести судове засідання без їхньої участі зазначивши, що позовні вимоги ОСОБА_1 визнають в повному обсязі .

У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали даної цивільної справи, приходить до переконання, що позовну заяву слід задовольнити повністю з наступних підстав.

Відповідно до абз.3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є дружиною ОСОБА_4 , про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , видане Котелевським райбюро ЗАГС Полтавської області 18.02.1973 року.

У шлюбі подружжя має двох дітей: сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та доньку - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

За час шлюбу подружжям було набуто житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Цей житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами належав ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Котелевською селищною радою Полтавської області 25 липня 2005 року, зареєстрованого відповідно до діючого на той момент законодавства у КП Полтавське БТІ «Інвентаризатор» 08.08.2005 року в реєстрову книгу № 25, номер запису: 4570, реєстраційний номер: 11496948.

Згідно рішення Котелевської селищної ради Котелевського району Полтавської області від 10 листопада 2009 року «Про внесення змін у рішення «Про вилучення, передачу і надання земельних ділянок», сесія Котелевської селищної ради вирішила передати безкоштовно у приватну власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,1070 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 . 30 грудня 2009 року на ім`я ОСОБА_4 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 962703, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №95, на земельну ділянку площею 0,1070 га, що надана для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :30:003:0711, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно довідки за № 825, виданої виконавчим комітетом Котелевської селищної ради 28.07.2025 року повідомлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :30:003:0711 площею 0,1070 га, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯИ № 962703, виданий 30 грудня 2009 року, яка належить нині покійному ОСОБА_4 , знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (стара адреса: АДРЕСА_1 ) та надана для будівництва обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд.

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 помер, про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 , видане відділом державної РАЦС РС Котелевського РУЮ у Полтавській області 27.03.2014 року.

Відповідно до довідки за № 776, виданої виконавчим комітетом Котелевської селищної ради Полтавської області 16 липня 2025 року вбачається, що гр. ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому на час відкриття спадщини ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) з гр. ОСОБА_4 за вищевказаною адресою була зареєстрована дружина - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно зі ч.1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

У провадженні приватного нотаріуса Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Лапочки Раїси Олексіївни заведена спадкова справа № 76/2014 на майно ОСОБА_4 , 1946 р.н., який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 . Після смерті ОСОБА_4 спадкоємцями першої черги за законом є наступні особи, які набули право на спадщину в рівних частках по 1/3 кожен: ОСОБА_1 - дружина спадкодавця; ОСОБА_2 син спадкодавця, - ОСОБА_3 (дівоче прізвище ОСОБА_6 ) донька спадкодавця. Відповідно до підпункт 4.24 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, при оформленні спадщини як за законом, так і за заповітом нотаріус у випадках, коли із документа, що посвідчує право власності, вбачається, що майно може бути спільною сумісною власністю подружжя (колишнього подружжя), повинен з`ясувати, чи є у спадкодавця той з подружжя (колишній з подружжя), який його пережив і який має право на 1/2 частку в спільному майні подружжя (колишнього подружжя). За наявності другого з подружжя (колишнього з подружжя) нотаріус видає йому свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя.

28 травня 2015 року за реєстровим № 469 приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Лапочкою Р.О. на ім`я ОСОБА_1 , як дружини померлого, було видане свідоцтво про право власності на 1/2 (одну другу) частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд за номером АДРЕСА_1 , про що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 28.05.2015 року зроблено запис про право власності - 9840274, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 22, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 38249614 від 28.05.2015 року. 28 травня 2015 року за реєстровим № 470 приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Лапочкою Р.О. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_1 , дружини померлого, на 1/6 частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель і споруд, який розташований по АДРЕСА_1 .

28 травня 2015 року за реєстровим № 471 приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Лапочкою Р.О. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_3 , дочки померлого, на 1/6 частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель і споруд, який розташований по АДРЕСА_1 .

13 лютого 2023 року за реєстровим № 111 приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Лапочкою Р.О. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_2 , сина померлого, на 1/6 частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель і споруд, який розташований по АДРЕСА_1 .

Натомість, згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 41/02-14 від 16.02.2023 року, приватний нотаріус Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Лапочка Р.О. відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право власності на 1/2 частку в спільному майні подружжя на земельну ділянку площею 0,1070 га за номером АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер - :30:003:0711, у зв`язку з тим, що земельна ділянка є особистою приватною власністю ОСОБА_4 , оскільки набута ним в порядку реалізації права на приватизацію.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Відповідно до ст. 71 України «Про нотаріат», свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті другого з подружжя видається за умови подання документів, що підтверджують право власності на таке майно, або за наявності державної реєстрації права власності на таке майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, при видачі свідоцтва нотаріус перевіряє факт належності майна подружжю (колишньому подружжю) на праві спільної сумісної власності.

У зв`язку з цим позивачка була змушена звернутися до суду.

Пунктом 18-2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (яким доповнено постанову згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19.03.2010 р. № 2) встановлено, що відповідно до положень статей 81, 116 Земельного кодексу України окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК.

За змістом ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України.

Відповідно до ч. 2 ст. 120 ЗК України, у разі набуття частки у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва право власності на земельну ділянку (крім земель державної, комунальної власності), на якій розміщено такий об`єкт, одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача у розмірі належної відчужувачу (попередньому власнику) частки у праві спільної власності на такий об`єкт, крім випадку, коли попередньому власнику належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі. Якщо відчужувачу (попередньому власнику) у праві спільної власності на такий об`єкт належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі, право власності переходить у такому самому розмірі.

Системний аналіз змісту ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України дає підстави для висновку про однакову спрямованість їх положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований, відповідно до якого визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року в справі № 689/26/17 дійшла висновку, що при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, необхідно враховувати те, що норма статті 120 ЗК України закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Ураховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства».

У постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 686/9580/16 зроблено висновок, що земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою, переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України.

Отже, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 викладено висновок, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди superficies solo cedit (збудоване приростає до землі) має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності.

Отже, ураховуючи наведені положення норм матеріального права, хоча спірна земельна ділянка і набута у власність ОСОБА_4 в порядку приватизації на підставі рішення Котелевської селищної ради Котелевського району Полтавської області від 10 листопада 2009 року «Про внесення змін у рішення «Про вилучення, передачу і надання земельних ділянок», однак оскільки на ній розташований житловий будинок, який є спільною власністю подружжя, то позивачка набуває право власності на частину земельної ділянки пропорційно до частки у праві власності на будинок відповідно до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України.

Згідно з ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Задовольняючи позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частки нерухомого майна, суд виходить із засад справедливості, добросовісності, виваженості, розумності відповідно до вимог ст. 3 ч. 1 п. п. 5, 6 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 13, 82, 141, 200, 206, 247, 265, 273, 354-355 ЦПК України, ст. 328, 377, 392, 1216, 1218, 1220, 1221, 1268-1270 Цивільного кодексу України, п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. 120 3К України, суд;-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частки нерухомого майна, задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,1068 га, кадастровий номер - :30:003:0711, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга може бути подана через Котелевський районний суд Полтавської області.

Суддя С.О. Мальцев