Справа № 192/1417/25
Провадження № 2/192/833/25
РІШЕННЯ

Іменем України

27 серпня 2025 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Стрельникова О. О.

за участю: секретаря судового засідання Бондаренко В. А.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Мулька А. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-ще Солоне, Дніпровського (колишнього Солонянського) району, Дніпропетровської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Новопокровської селищної ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визначення строку для подання заяви про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 пропущеним з поважної причини та встановлення йому додаткового строку терміном два місяці для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після померлої ОСОБА_2 .

На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , з якою позивач проживав, без реєстрації на момент смерті в буд. АДРЕСА_1 де вели спільне господарство та він здійснював догляд за нею, оскільки вона не мала власної родини та дітей.

У 2006-2007 роках він мав погане самопочуття, неодноразово звертався до лікарні та на деякий час був госпіталізований, довгий час хворів, у зв`язку з чим не мав змоги навести лад у речах та документах померлої, а в липні 2023 року ОСОБА_1 прибираючи в будинку померлої випадково знайшов заповіт, яким ОСОБА_2 заповіла йому свій житловий будинок, за її життя вони розмов про заповіт не мали.

24 липня 2023 року з метою прийняття спадщини позивач звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області, де отримав відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з пропуском строку подання заяви про прийняття спадщини.

ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем після померлої ОСОБА_2 , вважає, що мав об`єктивні перешкоди для реалізації свого права на прийняття спадщини, оскільки він не знав про наявність заповіту на його ім`я, і тому просив встановити додатковий строк терміном два місяці для подання заяви про прийняття спадщини.

Позивач та його представник в судовому засідання позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Позивач пояснив, що померла ОСОБА_2 є його тіткою, з якою він проживав до її смерті, доглядав її та займався її похованням, інших родичів в неї не було. Оскільки він не мав будь-якого документального підтвердження своїх родинних відносин з померлою, тому не звертався із заявою про прийняття спадщини після її смерті.

Представник відповідача, в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлялись належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив (а. с. 57).

Суд заслухавши позивача, його представника позивача, з`ясувавши обставини по справі, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Частиною 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданого Новопокровською селищною радою Солонянського району Дніпропетровської області 31 травня 2026 року, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 11).

Відповідно до свідоцтва про право особистої власності від 04 травня 1992 року, Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ДП № 129584, ОСОБА_2 належить житловий буд. АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0,57 га, яка розташована на території с. Новопокровка Новопокровської селищної ради народних депутатів, для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства (а. с. 19-22).

Як вбачається із заповіту, посвідченого секретарем виконкому Новопокровської сільської Ради народних депутатів 21 травня 1992 року, ОСОБА_2 на випадок своєї смерті заповідала житловий будинок з господарчими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 ОСОБА_1 повністю (а. с. 18).

З посвідчення серії НОМЕР_2 вбачається, що ОСОБА_1 з 27 травня 2005 року є пенсіонером у зв`язку з ІІ групою інвалідності (а. с. 10).

Як вбачається з виписки із медичної картки амбулаторного хворого, ОСОБА_1 з 04 жовтня 2007 року по 12 жовтня 2007 року знаходився на лікуванні на денному стаціонарі у зв`язку з захворюванням (а. с. 17).

Відповідно до довідки Новопокровської селищної ради № 117 від 04 квітня 2023 року, ОСОБА_1 проживав та вів спільне господарство з ОСОБА_2 на момент її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 12).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24 липня 2023 року приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Супруненко А. М., відмовлено ОСОБА_1 у видачі йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , у зв`язку з пропуском строку подачі заяви про прийняття спадщини (а. с. 24).

Згідно рішення Новопокровської селищної ради № 25 від 23 травня 2025 року, уточнено адресу житлового будинку: з АДРЕСА_1 на АДРЕСА_2 (а. с. 26).

З`ясувавши обставини по справі судом встановлено, що між сторонами виникли спірні правовідносини з приводу прийняття спадщини.

Статтею 1233 ЦК України передбачено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 1265 ЦК України, у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в свій постанові «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними.

Подібний висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17. З указаним висновком погодився Верховний Суд у постанові від 01 квітня 2019 року у справі № 643/3049/16-ц (провадження № 61-39398св18).

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Разом з тим, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

При цьому, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Подібна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі № 381/4482/16-ц (провадження № 61-12844св18).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2026 року у справі № 686/5757/23 зазначила, що факт усвідомлення спадкоємцем першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом (у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування), який не знав про існування заповіту, наявності в нього права на спадкування та невчинення ним неодмінних активних дій щодо встановлення спадкової маси і прийняття спадщини не свідчить про виникнення в нього об`єктивних обставин, які унеможливили або істотно ускладнили йому своєчасне звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у передбачений ЦК України строк у зв`язку з його необізнаністю про існування заповіту, складеного на його ім`я. Сам факт відмови нотаріуса, за цих обставин, у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину не порушує принцип свободи заповіту.

Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що випливає з принципу свободи заповіту, проте таку необізнаність суд не повинен ототожнювати з його (спадкоємця) незнанням про його право на спадкування загалом, оскільки в такому випадку особа з незалежних від неї причин не вчиняє юридично значущих дій, які пов`язані з набуттям нею певних прав, що випливають із спадкування.

Коли ж особа усвідомлює чи повинна усвідомлювати, що вона є учасником процесу спадкування, зокрема на підставі своєї спорідненості зі спадкодавцем як спадкоємець першої черги спадкування або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування, і не вчиняє активних дій, спрямованих на прийняття спадщини (засвідчення своєї згоди на вступ у всі правовідносини спадкодавця) виходячи з обставин, які не пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для своєчасного прийняття спадщини, то її необізнаність про наявність заповіту не може розглядатися як підстава для визначення їй додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини.

Як вбачається з позовної заяви, поважною причиною пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини після смерті спадкодавця, позивач, вказує, те, що він дізнався про наявність заповіту на його ім`я лише в липні 2023 року, але будь-яких доказів, на підтвердження вказаного суду не надає.

При цьому під час судового розгляду судом достовірно встановлено, що позивач вважав померлу ОСОБА_2 своєю тіткою, він проживав з нею на день смерті, займався її похованням, при цьому будь-яких інших спадкоємців у померлої окрім нього не було.

Тому суд вважає, що позивач, як спадкоємець п`ятої черги, маючи бажання на прийняття спадщини, зобов`язаний був звернутись у встановленому законом порядку із заявою про прийняття спадщини за законом і його право спадкування не залежало від наявності чи відсутності заповіту на його ім`я.

Посилання позивача, що він немав документального підтвердження родинних зв`язків з померлою і тому не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, суд не приймає, оскільки вказана причина на думку суду не є не переробною чи такою, що завдає позивачу істотних труднощів для подання заяви про прийняття спадщини.

Враховуючи викладене, суд вважає, що наведена позивачем причина, яка при цьому не доведена суду належними доказами, пропуску строку на подання заяви на прийняття заяви про спадщини не є поважною, також позивачем не доведено про наявність суб`єктивних, непереборних істотних труднощів для подання заяви у межах передбаченого законодавством шестимісячного строку для прийняття спадщини, і тому вимоги позивача про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є безпідставними і такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Таким чином, у зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати по справі, відповідно до ст. 141 КПК України, слід віднести за рахунок держави, враховуючи, що позивач відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» є звільненим від сплати таких витрат, як особа, яка має інвалідність ІІ групи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 (а. с. 10).

На підставі викладеного, ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1223, 1233, 12,28, 1265, 1269, 1270, 1272 ЦК України, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 77, 78, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволені позову ОСОБА_1 , який мешкає: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 до Новопокровської селищної ради, яка розташована: с-ще Новопокровка, Дніпровського (колишнього Солонянського) району, Дніпропетровської області, вул. Миру, буд. 11, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 04339646 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовити.

Судові витрати по справі віднести за рахунок держави.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 02 вересня 2025 року.

Головуючий: суддя Стрельников О. О.