ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
05 вересня 2025 року Фатівський міськрайонний суд Київської області у складі головуючого судді Самухи В.О., за участю секретаря судового засідання Беленчук Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
19 червня 2025 року з використанням системи «Електронний суд» представником товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» ЕЙС» (далі, ТОВ «ФК «ЕЙС», позивач) подано позов до Фастівського міськрайонного суду Київської області про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 (далі, відповідачка).
За змістом заявлених позовних вимог стверджується про те, що 29 жовтня 2020 року між товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», як первісним кредитором, та ОСОБА_1 , як позичальницею, було укладено договір № 486824688.
Згідно з пунктів 1.1, 1.2 договору позичальниці надано в борг 7 600 гривень, строком на 26 днів.
Згідно із п. 1.3 кредитного договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 0,01 відсотків від суми кредиту за кожний день користування кредитом.
Згідно умов 1.4 договору, увипадку користування кредитом понад строк, встановлений п. 1.2 договору, умови щодо нарахування процентів за Дисконтною процентною ставкою скасовуються і до взаємовідносин між сторонами застосовується Базова процентна ставка в розмірі 1,70 відсотків від суми кредиту за кожний день користування кредитом, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити товариству різницю між фактично сплаченими процентами за дисконтною та нарахованою базовою процентними ставками за весь строк користування кредитом (від дати отримання Кредиту до фактичної дати його повернення).
Первісним кредитором виконані умови договору та надано в борг позичальниці грошові кошти у сумі 7 600 гривень.
Після цього, між первісним кредитором і відповідачкою, як позичальницею, були укладені додаткові угоди від 03 листопада 2020 року та від 27 листопада 2020 року, якими було вирішено питання зміни строку користування кредитом та розміру процентної ставки.
В подальшому, внаслідок укладення договорів факторингу, право вимоги за вказаним договором перейшло до товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС», потім до товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС, а згодом і до позивача товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ЕЙС».
Оскільки відповідачка, як позичальниця за договором № 486824688, не виконала обов`язки щодо повернення коштів та процентів, існують достатні правові підстави для стягнення з неї заборгованості.
Станом на дату подання позову до суду, заборгованість становить 24 891,32 гривні, що складається з 7 599,36 гривень заборгованість за тілом кредиту, 17 291,96 гривні заборгованість за процентами.
Окрім цього, позивач просив стягнути з відповідачки 2 422,40 гривні витрати зі сплати судового збору, 7 000 гривень понесені ним витрати на професійну правничу допомогу.
Також представником позивача заявлено клопотання про витребування від АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» відомостей про належність відповідачці платіжної картки № 4441-11ХХ-ХХХХ-1064 та відомостей про зарахування на рахунок відповідачки грошових коштів у сумі 7 600 гривень в день підписання кредитного договору.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддя від 19 червня 2025 року, ця цивільна справа передана на розгляд судді Самусі В.О. (а. с. 157).
Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 02 липня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у справі, вирішено проводити судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а. с. 163-164).
Додатково витребувано інформацію від АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» згідно з переліком питань, зазначених в клопотанні позивача.
Листом АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» від 25 липня 2025 року на адресу суду надано витребувану інформацію та документи, зокрема виписку по особовому рахунку відповідачки за період часу з 29.10.2020 року до 03.11.2020 року, та підтверджено зарахування на рахунок відповідачки грошових коштів у сумі 7 600 гривень, дата транзакції 29.10.2020 року.
В судове засідання представник позивача, будучи належним чином повідомленим про час і дату проведення судового засідання, не з`явився, представник позивача в прохальній частині позову просив провести розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримують, просив позов задовольнити, у випадку неявки відповідачки не заперечував проти ухвалення заочного рішення (а. с. 14).
Відповідачка для участі в судовому засіданні не з`явилася, була повідомленою належним чином, подала письмову заяву, зареєстровану канцелярією суду 28 серпня 2025 року, в якій просила суд проводити розгляд справи без її участі, а також просила зменшити суму заборгованості в зв`язку з складним матеріальним становищем так як, має на утриманні двох неповнолітніх дітей та в зв`язку з тим, що її чоловік, військовослужбовець, являється безвісті відсутнім.
З урахуванням позиції учасників судового розгляду, суд, керуючись приписами частини 1 статті 223 ЦПК України, ухвалив проводити судовий розгляд без участі представника позивача та відповідачки.
У відповідності до приписів частини 2 статті 247 ЦК України, у зв`язку із неявкою учасників справи, фіксування судового засідання з використанням технічних засобів не здійснювалось.
Після закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, суд перейшов на стадію ухвалення судового рішення, у відповідності до приписів статті 244 ЦПК України, ухвалення та проголошення судового рішення відкладено до 05 вересня 2025 року до 09 години 50 хвилин.
З урахуванням неявки відповідачки та відсутності відзиву на позов, суд ухвалює рішення за правилами заочного розгляду.
Дослідивши позовну заяву та долучені до матеріалів справи докази, суд вважає встановленими наступні обставин справи.
Так, судом встановлено, що 29 жовтня 2020 року між товариством з обмеженою відповідальністю ««МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА»», як первісним кредитором, та ОСОБА_1 , як позичальницею, було укладено договір № 486824688, з додатком № 1 (а. с. 21-23, 24).
Договір підписано електронним підписом позичальниці шляхом направлення одноразового ідентифікатора з належного позичальниці номеру мобільного телефону. Зазначені обставини підтверджуються довідкою про ідентифікацію (а. с. 49).
Згідно пунктів 1.1, 1.2 договору № 486824688,сума кредиту 7 600 гривень, строк кредиту 26 днів.
Згідно із п. 1.3 кредитного договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 0,01 відсотків від суми кредиту за кожний день користування кредитом.
Згідно умов 1.4 договору, увипадку користування кредитом понад строк, встановлений п. 1.2 договору, умови щодо нарахування процентів за Дисконтною процентною ставкою скасовуються і до взаємовідносин між сторонами застосовується Базова процентна ставка в розмірі 1,70 відсотків від суми кредиту за кожний день користування кредитом, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити товариству різницю між фактично сплаченими процентами за дисконтною та нарахованою базовою процентними ставками за весь строк користування кредитом (від дати отримання Кредиту до фактичної дати його повернення).
Також, 03.11.2020 року між сторонами спору укладено додаткову угоду до договору № 486824688 від 29.10.2020 року, відповідно до якої продовжений строк кредиту на 1 (один) день та визначено розмір процентної ставки за користування коштами 1,7 % (а. с. 25).
Також, 27.11.2020 року між сторонами спору укладено додаткову угоду до договору № 486824688 від 29.10.2020 року, відповідно до якої продовжений строк кредиту на 30 (тридцять) днів, а розмір процентної ставки становить 1,36 % щоденно (а. с. 26).
Додаткові угоди також підписані позичальницею з використанням електронного підпису.
Первісним кредитором було виконано умови зобов`язання та надані відповідачці, як позичальниці, грошові кошти у сумі 7 600 гривень.
Факт перерахування зазначеної суми коштів на банківський рахунок позичальниці підтверджується платіжним дорученням № b043f38f-7e7d-4623-9a17-2c46e166dcbe від 29.10.2020 року (а. с. 54), а також відповіддю АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» від 28.07.2025 року та випискою по особовому рахунку відповідачки в цій банківській установі.
Відповідачка не заперечує обставини щодо укладення кредитного договору і додаткових угод та отримання коштів в борг у сумі, зазначеній договорі
Внаслідок укладення договору факторингу від 28 листопада 2018 року № 28/1118-01 з додатковими угодами, договору факторингу № 05/0820-01 з додатковими угодами та договору факторингу № 29/05/25-е від 29 травня 2025 року, право вимоги за договором № 486824688від 29 жовтня 2020 року було передано товариству з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС», потім - товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС», а згодом і товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС», новому кредитору та позивачу у справі (а. с. 68-74, 98-103, 114-120).
До матеріалів справи долучені витяги з реєстрів боржників, що підтверджують перехід права вимоги за договорами факторингу (а. с. 93-94, 109-110, 124-125).
Відповідачка також не висловила заперечень щодо обставин укладення договорів факторингу та їх чинності.
Далі, згідно посилань позивача, внаслідок невиконання відповідачкою обов`язків щодо повернення боргу, сплати процентів, виникла заборгованість у сумі 24 891,32 гривні, що включає заборгованість за тілом кредиту 7 599,36 гривень та заборгованість за процентами 17 291,96 гривні.
Розрахунки заборгованості долучено до матеріалів справи (а. с. 133-135, 136-137).
З урахуванням встановлених обставин справи, суд вважає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню наступні правові норми.
Зокрема, згідно приписів пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно приписів частини 1, 2, 4 статті 201 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.
Згідно приписів частини 1 статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно приписів частини 1 статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно приписів абзацу 1, 2 частини 1 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Згідно приписів частини 2 цієї статті, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно приписів частини 1 статті 13 Закону України «Про споживче кредитування», Договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.
Зміст процитованих вище правових норм свідчить про те, що правочин, в тому числі й договір, є законодавчо визначеною підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків.
Формою правочину є усна, або письмова, специфічним видом якої є електронна форма правочину.
При цьому, для дотримання письмової, в тому числі й електронної форми правочину, є наявність підпису сторін.
Далі, згідно приписів пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-комунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру.
Згідно приписів пункту 5 частини 1 статті 3 цього закону, електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно приписів пункту 6 частини 1 статті 3 цього закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Згідно приписів пункту 7 частини 1 частини 3 цього закону, електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-комунікаційних систем.
Згідно приписів пункту 12 частини 1 статті 3 цього закону, одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Згідно приписів абзацу 9 частини 1 статті 5 цього закону, одним із основних принципів у сфері електронної комерції є однаковість юридичної сили електронних правочинів та правочинів, укладених в іншій формі, передбаченій законодавством.
Згідно приписів частини 1 статті 10 Закону України «Про електронну комерцію», електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт).
Згідно приписів частини 1 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Згідно частини 3 цієї статті, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Згідно частини 4 цієї статті, пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.
Згідно частини 6 цієї статті, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Згідно приписів частини 12 цієї статті, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Згідно приписів частини 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Далі, згідно приписів частини 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно приписів частини 1 статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно приписів частини 2 статті 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно приписів абзацу 2 частини 2 статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно приписів частини 1 статті 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Далі, згідно приписів частини 1 статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Враховуючи зміст наведених вище правових норм, суд приходить до висновку, що позивачем у справі надані належні та допустимі докази щодо укладення договору № 486824688 у спосіб, передбачений ЦК України та Законом України «Про електронну комерцію» та погодження істотних умов цього договору.
Тому, з урахуванням презумпції правомірності правочину та відсутності в суду даних про його нікчемність, суд приходить до висновку, що договір № 486824688 від 29 жовтня 2020 року з додатковими угодами був укладеним та є регулятором спірних правовідносин сторін спору, а істотні умови цього договору погоджені сторонами кредитного зобов`язання.
На думку суду, наявні в матеріалах справи докази, зокрема, виписка по банківському рахунку відповідачки в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», платіжне доручення b043f38f-7e7d-4623-9a17-2c46e166dcbe від 29.10.2020 року підтверджують факт надання відповідачці грошових коштів в борг в сумі 7 600 гривень.
При цьому, суд також враховує той факт, що відповідачка не заперечує обставини щодо укладення кредитного договору, погодження умов договору та отримання в борг грошових коштів. Доказів супротивного відповідачкою не надано, як не надано доказів повного чи часткового виконання обов`язків щодо повернення тіла кредиту і сплати процентів в розмірі більшому, ніж зазначено у розрахунку позивача.
Далі, згідно приписів пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно приписів частини 1 статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Таким чином, враховуючи презумпцію правомірності правочинів та відсутності відомостей про нікчемність долучених до матеріалів справи договорів факторингу, суд приходить до висновку про те, що після укладення договорів факторингу від 28 листопада 2018 року № 28/1118-01 та додаткових угод, від 05 серпня 2020 року № 05/0820-01 та від 29 травня 2025 року № 29/05/25-Е, до позивача, як нового кредитора, перейшло право вимоги за договором № 486824688 від 29 жовтня 2020 року.
Далі, за відсутності даних щодо повного погашення заборгованості відповідачкою, суд погоджується з доводами позивача про необхідність стягнення на його користь заборгованості за тілом кредиту у сумі 7 599,36 гривень та процентів за користування коштами.
Однак, суд вважає, що розмір процентів за користування кредитом визначений не правильно.
Так, суд погоджується з правомірністю нарахування процентів за ставкою 0,01 % щоденно в період часу з 29 жовтня 2020 року до 24 листопада 2020 року, також суд визнає правомірним нарахування процентів 25 листопада 2020 року у сумі 129,20 гривень за процентною ставкою 1,7 %, що відповідає умовам пункту 3 додаткової угоди від 03 листопада 2020 року.
Суд також погоджується з правомірність нарахування процентів за ставкою 1,36 % щоденно протягом 30 днів з 25 листопада 2020 року до 24 грудня 2020 року включно, що відповідає умовам пунктів 3, 4 додаткової угоди від 27 листопада 2020 року.
Отже, згідно з умовами договору № 486824688 від 29 жовтня 2020 року з додатковими угодами, загальний строк користування коштами становить 57 днів і був продовженим до 24 грудня 2020 року включно.
Позивачем не надано доказів того, що в подальшому сторонами кредитного зобов`язання вирішувалося питання продовження строку користування коштами у спосіб укладення додаткових угод.
При цьому, суд не бере до уваги і не визнає регулятором спірних правовідносин долучені до матеріалів справи Правила надання грошових коштів в позику, так як зазначений документ не підписаний відповідачкою, як позичальницею (а. с. 27-35).
Отже, суд констатує, що строк користування кредитом закінчився 24 грудня 2020 року.
Згідно правової позиції, наведеної в Постановах ВП ВС від 05 квітня 2023 року по справі №910/4518/16, від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12, проценти за користування кредитом можуть бути нарахованими виключно в межах строку кредитування, поза межами цього строку приписи статті 1048 ЦК України не застосовуються, а застосовуються приписи частини 2 статті 625 ЦК України.
Отже, в цьому випадку проценти можуть бути нарахованими виключно до 24 грудня 2020 року включно.
Суд перевірив наданий позивачем розрахунок первісного кредитора в частині нарахувань до 24 грудня 2020 року і вважає цей розрахунок арифметично правильним (а. с. 134).
Отже, загальний розмір заборгованості станом на 24 грудня 2020 року становить 10 389,81 гривень, що включає 7 599,36 гривень заборгованість за тілом кредиту, 2 790,45 гривень заборгованість за процентами.
Зазначена вище сума підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача, як нового кредитора.
При цьому, суд акцентує увагу, що передбачене пунктом 1. 4 договору право нарахування процентів за користування коштами понад строк кредитування є мірою відповідальності позичальника, передбаченою частиною 2 статті 625 ЦК України.
Однак позивачем, як новим кредитором не було заявлено вимог про стягнення відсотків, як заходу відповідальності, після 24 грудня 2020 року саме з підстав, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, і відповідно в силу приписів статті 13 ЦПК України такі вимоги судом не розглядаються.
Як слідує зі змісту позовної заяви на наданих до неї розрахунків заборгованості, проценти за період часу з 24 грудня 2020 року до 15 березня 2021 року нараховані за правилами статті 1048 ЦК України, яка, як зазначалося вище, не є застосовною до спірних правовідносин.
Отже, суд відмовляє у стягненні процентів, нарахованих з 24 грудня 2020 року до 15 березня 2021 року включно.
Далі, позивач просить стягнути з відповідачки понесені ним витрат на професійну правничу допомогу у сумі 7 000 гривень.
При цьому, статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Згідно вимог статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Аналогічні висновки наведено також в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 та від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц.
Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.
Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.
Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Надані позивачем документи підтверджують розмір понесених ним витрат на професійну правничу допомогу, однак, керуючись приписами статті 141 ЦПК України, суд стягує ці витрати з відповідача пропорційно до розміру заявлених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги задоволені на 41 % від первинно заявлених, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки 2 870 гривень, як компенсацію витрат на професійну правничу допомогу.
Далі, враховуючи той факт, що позовні вимоги задоволені на 41 % від первинно заявлених, судовий збір підлягає стягненню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у відповідності до приписів статті 141 ЦПК України.
Отже, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню 993,18 гривні.
Враховуючи вище наведене, керуючись приписами статті 11, 16, 201, 204, 205, 207, 610, 611, 626, 629, 638, 640, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України, статті 3, 5, 10-12 Закону України «Про електронну комерцію», статті 4, 12, 81, 141, 263-265, 280-282, 354 ЦПК України, -
Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованість за договором № 486824688 від 29 жовтня 2020 року у сумі 10 389,81 гривень, що включає 7 599, 36 гривень заборгованість за тілом кредиту, 2 790,45 гривень заборгованість за процентами.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» 2 870 гривень, як компенсацію витрат на професійну правничу допомогу.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» 993,18 гривень, як компенсацію витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС», , місцезнаходження: м. Київ, Харківське шосе, буд. 19, офіс 2005.

Відповідачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя Самуха В.О.