ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представником - адвокатом Шаповаловим Андрієм Миколайовичем на рішення Печерського районного суду міста Києва від 15 січня 2025 року у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року ФОП ОСОБА_2 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, у якому просив:

стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за договором оренди обладнання №ОО23-02-22-01-О у сумі 29 880,00 грн, що складається з заборгованості з орендної плати 12 000,00 грн, неустойки 12 000,00 грн, вартості неповернутого об`єкта оренди 5 880,00 грн,

стягнути з відповідачки на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 720,00 грн та судовий збір.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 23 лютого 2022 року між сторонами було укладено договір оренди обладнання №ОО23-02-22-01-О.

Згідно п. 1.1 Договору, позивач надає, а відповідач приймає в строкове платне використання майно (об`єкт оренди), що належить позивачу на праві власності або його майнового права згідно акта приймання передачі (додаток №1).

У п. 5.1 договору зазначено, що об`єкт оренди вважається переданим позивачем та прийнятий відповідачем з моменту підписання сторонами відповідного акта приймання-передавання обладнання.

Згідно з актом прийому - передачі обладнання від 23 лютого 2022 року, позивач передав, а відповідачка прийняла об`єкт оренди. Загальна вартість переданого в оренду обладнання складає 5 880,00 грн.

Згідно з п. 4.1 договору, орендна плата, що складає 500,00 грн на кожен місяць користування об`єктом оренди, виплачується орендарем ОСОБА_1 в безготівковій формі на розрахунковий рахунок орендодавця не пізніше 23 числа кожного місяця.

З 23 лютого 2022 року по 21 лютого 2024 року боржник жодного разу не сплатила оренду відповідно до умов договору.

06 лютого 2024 року позивач надіслав відповідачці досудову вимогу з вимогою сплатити заборгованість з оренди та повернути об`єкт оренди, що підтверджується описом та накладною Укрпошти №158. Відповідач не відповідає на телефонні дзвінки, оплати та відповіді від відповідача не надійшло.

Враховуючи викладене, на підставі статей 509, 526, 549, 610, 626, 628, 629,759. 785 ЦК України позивач звернувся до суду з указаним позовом.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 15 січня 2025 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_2 заборгованість за договором оренди обладнання №ОО23-02-22-01-О у сумі 29 880,00 грн, що складається з заборгованості з орендної плати 12 000,00 грн, неустойки 12 000,00 грн, вартості неповернутого об`єкта оренд 5 880,00 грн, а також витрати на правову допомогу у розмірі 6 720,00 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 211,20 грн.

Не погодившись із таким рішенням суду, 08 квітня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Шаповалов Андрій Миколайович засобами поштового зв`язку подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 15 січня 2025 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Апелянт вказав на хибність висновків суду першої інстанції та неправильну оцінку наявним у справі доказам.

Місцевий суд залишив поза увагою, що укладений між сторонами договір оренди не містить ідентифікуючих ознак об`єкту, який передається в оренду, його номеру, технічних характеристик, інформацію про стан та інші відмінні ознаки. Отже, істотні умови договору порушені.

Крім того, договором оренди не передбачено, що повернення майна має бути оформлено актом прийому-передачі. Відповідач наголошує, що обладнання за призначенням не використовувала, а повернула його позивачеві на наступний день у зв`язку з повномасштабним вторгненням рф на територію України.

Отже, на момент подання позовної заяви, позивачу майно було повернуто, з огляду на що скаржником не проводилася жодна оплата за договором.

Додатково зауважив, що матеріали справи містять дві повістки про повідомлення ОСОБА_1 про дату час та місце судового засідання, які повернулися невручені адресату. При цьому судова повістка, направлена 06.09.2024, повернулася на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 червня 2025 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представником - адвокатом Шаповаловим Андрієм Миколайовичем на рішення Печерського районного суду міста Києва від 15 січня 2025 року у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 08 липня 2025 року призначено розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи.

09 липня 2025 року представниця ФОП ОСОБА_2 - адвокатка Дударенко А.М. подала відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечила проти доводів апелянтки, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. Вказала, що факт повернення орендованого майна відповідачка жодним чином не підтвердила, а позивач цю обставину заперечує. Договором оренди визначено порядок повернення орендодавцю обладнання та зазначено, що воно здійснюється відповідними спеціалістами орендодавця. Також договором встановлено строк його дії та можливість автоматичної пролонгації у випадку подальшого користування орендованим майном. Проте, сторони не укладали угод, якими б змінити строк дії договору оренди або достроково його розірвали. Договірні відносини між сторонами не припинялися наступного дня після його розірвання. Вважає, що укладений між сторонами договір оренди обладнання відповідає положенням ЦК України щодо такого виду договорів.

Також, 15 липня 2025 року представниця ФОП ОСОБА_2 - адвокатка Дударенко А.М. подала заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно вимог ст. 369 ЦПК України, в редакції на час надходження апеляційної скарги, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц).

Оскільки дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 23 лютого 2022 року між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір оренди обладнання №ОО23-02-22-01-О.

Згідно п. 1.1 цього договору, позивач надає, а відповідач приймає в строкове платне використання майно (об`єкт оренди), що належить позивачу на праві власності або його майнового права згідно акта приймання передачі (додаток № 1).

У п. 5.1 договору зазначено, що об`єкт оренди вважається переданим позивачем та прийнятий відповідачем з моменту підписання сторонами відповідного акта приймання-передавання обладнання.

Згідно з актом прийому - передачі обладнання від 23 лютого 2022 року позивач передав, а відповідач прийняв об`єкт оренди - обладнання, назва та серійний номер: B1520L-QTrek91642. Загальна вартість переданого в оренду обладнання складає 5 880,00 грн.

Згідно з п. 4.1 договору, орендна плата, що складає 500,00 грн на кожен місяць користування об`єктом оренди, виплачується орендарем ОСОБА_1 в безготівковій формі на розрахунковий рахунок орендодавця не пізніше 23 числа кожного місяця.

06 лютого 2024 року позивач надіслав відповідачу досудову вимогу з вимогою сплатити заборгованість з оренди та повернути об`єкт оренди, що підтверджується описом та накладною Укрпошти №158.

Оплати та відповіді від відповідача матеріали справи не містять.

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за період з 23 лютого 2022 року по 21 лютого 2024 року заборгованість з орендної плати складає 12 000,00 грн (24 міс.*500 грн), неустойка 12 000,00 грн та 5 880,00 грн. - вартість об`єкта оренди.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції встановив доведеним, що відповідачка умови договору оренди майна не виконала у повному обсязі.

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції з нижченаведених підстав.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Щодо доводів апеляційної скарги в частині порушення процесуального порядку розгляду справи

Частинами 1, 3 ст. 128 ЦПК України передбачено, що суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.

Положення ч. 5 та ч. 6 ст. 128 ЦПК України визначають, що судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасниками судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судового повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Згідно з ч. 5 ст. 130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

Як на поважність причин неявки в судові засідання з розгляду справи апелянт вказує, що він не був повідомлений судом належним чином про дату, час та місце слухання справи, і суд розглянув справу за його відсутності без належного повідомлення про розгляд.

Так, судові повістки про виклик у судові засідання з розгляду справи суд першої інстанції направляв за адресою реєстрації відповідачки: АДРЕСА_1 .

Судова повістка, направлена відповідачці 14 червня 2024 року, повернулася на адресу суд з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 30), а судова повістка, направлена відповідачці 06 вересня 2024 року, повернулася на адресу суд з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 37). Також, судова повістка, направлена відповідачці 13 січня 2025 року (про виклик у судове засідання 15 січня 2025 року, у якому ухвалено оскаржуване рішення), повернулася на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 44).

Наведене свідчить, що у розумінні ст. 128 ЦПК України місцевий суд належним чином повідомив ОСОБА_1 про розгляд справи. Більш того, за приписами ст. 280 ЦПК України, ухвалення заочного рішення є правом суду, а не обов`язком, а тому за відсутності відзиву на позовну заяву від ОСОБА_1 та належного її повідомлення про судовий розгляд місцевий суд мав право ухвалити рішення у звичайному, а не заочному порядку.

Щодо доводів апеляційної скарги по суті оскаржуваного рішення.

Відповідно ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 759 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч. 1 ст. 762 ЦК України).

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов`язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).

Укладаючи 23 лютого 2022 року договір оренди обладнання №ОО 23-02-22-01-О, сторони у цій справі розуміли, який саме об`єкт є предметом договору. Більш того, у п. п. 2.1 Договору сторони погодили, що об`єкт оренди передається в оренду для захисту транспортного засобу від можливих протиправних дій треті осіб та задля надання можливості контролю виконання умов договору застави транспортного засобу. У акті-приймання передачі об`єкта оренди сторони визначили його індивідуальні характеристики у формі серійного номеру B1520L-QTrek91642, що також спростовує доводи апеляційної скарги в частині непогодження сторонами істотних умов договору оренди в частині його предмету.

У постанові Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі №355/385/17 вказано, що тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

З урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (див., зокрема постанову Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі №607/11746/17).

За встановлених обставин, колегія суддів доходить висновку про неспростування відповідачкою як факту укладення договору між сторонами, так і його дійсності.

Крім того, у п. 8 Договору сторони визначили порядок повернення об`єкту обладнання. Так, після закінчення строку оренди орендар зобов`язаний протягом 1 робочого дня повернути орендоване майно орендодавцю. Повернення орендованого майна здійснюється відповідними спеціалістами орендодавця.

За відсутності доказів на підтвердження того, що на наступний день після укладення договору оренди (24 лютого 2022 року, згідно доводів апеляційної скарги) відповідачка повернула об`єкт оренди із залученням відповідних спеціалістів, або інших доказів повернення об`єкта оренди, колегія суддів вважає правильними висновки місцевого суду щодо невиконання ОСОБА_1 умов договору оренди щодо оплати оренди.

В той же час, відповідно до п. п. 3.2 Договору, якщо орендар продовжує користуватися майном після закінчення строку договору оренди, то, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

За умовами п.п. 6.4.2 Договору, орендодавець має право відмовитися від договору оренди і вимагати повернення речі.

Згідно з п.п. 8.3 Договору, якщо орендар не виконує обов`язку щодо повернення речі, орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Відповідно до п. п. 9.1, 9.3 Договору, договір оренди обладнання вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до моменту повного виконання сторонами своїх обов`язків за цим договором оренди обладнання. Дострокове розірвання договору можливе виключно за взаємною письмовою згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законодавством України.

За приписами статті 764 ЦК України якщо наймач продовжує володіти та/або користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Положення статті 782 ЦК України передбачають, що наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за найм речі протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Згідно зі ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення.

За обставинами цієї справи, досудову вимогу про розірвання договору, сплату заборгованості за користування предметом оренди та за послуги з вилучення обладнання, а також повернення обладнання, позивач ФОП ОСОБА_2 надіслав відповідачці ОСОБА_1 06 лютого 2024 року, тобто до спливу чергового 3-місячного строку дії договору оренди (до 23 лютого 2024 року), що не свідчить про припинення його дії. Крім того, за відсутності доказів одержання ОСОБА_1 повідомлення про відмову/ розірвання договору, згідно ст. 782 ЦК України відсутні підстави вважати такий договір припиненим.

Відповідно, договір оренди обладнання №ОО 23-02-22-01-О від 23 лютого 2022 року є чинним, у відповідача не виникло обов`язку щодо повернення речі, а отже у позивача не виникло право вимоги стягнення неустойки з відповідачки у розмірі 12 000,00 грн. за користування об`єктом оренди за час прострочення, відповідно до п.8.3 Договору.

Крім того, ані умовами укладеного між сторонами договору, ані законом не передбачено відшкодування наймодавцеві вартості неповернутого об`єкта оренди. Наймач має обов`язок лише відшкодувати наймодавцеві збитки у разі погіршення стану переданої у найм речі (ст. 779 ЦК України) або шкоду, завдану у зв`язку з володінням та/або користуванням річчю, переданою у найм (ст. 780 ЦК України).

Отже, за відсутності доказів на підтвердження пошкодження/ знищення/ приведення у непридатний для використання стан об`єкта оренди, колегія суддів вважає передчасною позовну вимогу наймодавця про відшкодування його вартості.

За встановлених обставин, місцевий суд зробив обґрунтований висновок про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості з орендної плати, проте помилково задовольнив позовні вимоги про стягнення неустойки та вартості неповернутого об`єкта оренди.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі вищенаведених мотивів, колегія апеляційного суду вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення неустойки та вартості неповернутого об`єкта оренди не відповідає фактичним обставинам справи, не ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права і не може бути залишене без змін, а підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України апеляційний суд, в зв`язку з ухваленням нового судового рішення, змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з: нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ураховуючи, що позов ФОП ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково (40,16%), слід стягнути пропорційно до задоволених позовних вимог з ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 486,42 грн.

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково (59,84%), з ФОП ОСОБА_2 на користь апелянтки підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 087,17 грн кожному.

Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Отже, відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України остаточно шляхом взаємозарахування слід стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 600,75 грн.

Також ФОП ОСОБА_2 просив стягнути з відповідачки на його користь витрати на правничу допомогу в розмірі 6 720,00 грн за розгляд справи судом першої інстанції та 4 000,00 грн за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

У відповідності до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпечення доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з вимогами частин 1, 2, 5, 6 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У своїй практиці ЄСПЛ керується трьома ключовими принципами під час вирішення питань про відшкодування судових витрат. Звернення про відшкодування таких витрат задовольняються тоді, коли судові витрати, що підтверджено доказами: фактично понесені; необхідні, щоб запобігти порушенню або отримати відшкодування за нього; визначені у розумному розмірі.

У Практичних рекомендаціях: вимоги щодо справедливої компенсації (стаття 41 Конвенції), виданих Головою Європейського суду з прав людини відповідно до Правил 32 Регламенту Суду від 28 березня 2007 року, з поправками від 09 червня 2022 року, ЄСПЛ зазначає, що витрати, понесені (як на національному рівні, так і під час розгляду справи в самому Суді) у спробі запобігти порушенню чи з метою отримання компенсації після того, як воно сталося, мають бути фактично понесені. Фактично понесені означає, що «заявник мав сплатити їх або бути зобов`язаним сплатити їх відповідно до юридичного або договірного зобов`язання. Документи, що підтверджують те, що заявник сплатив або зобов`язаний сплатити такі витрати, мають бути надані суду» (пункт 18).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року по справі №922/445/19 зазначено, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

У постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року в справі №750/2055/20 вказано, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 14 квітня 2021 року у справі №757/60277/18-ц.

На підтвердження надання професійної правничої допомоги суду надано копію договору №37 про надання правничої допомоги, укладеного 04 квітня 2024 року між адвокаткою Дударенко А.М. та ФОП ОСОБА_2 .

За умовами договору позивач доручив, а адвокатка зобов`язалася надавати правничу допомогу та здійснювати представництво інтересів клієнта у цивільному спорі ФОП Науменка Д.В. з ОСОБА_1 в обсязі та на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до акту приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) №1 від 19 вересня 2024 року, адвокатка надала ФОП ОСОБА_2 правничі послуги на суму 3 360,00 грн, а саме - представництво інтересів клієнта, прибуття представника для участі у судовому засіданні 19 вересня 2024 року.

Відповідно до акту приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) №2 від 15 січня 2025 року, адвокатка надала ФОП ОСОБА_2 правничі послуги на суму 3 360,00 грн, а саме - представництво інтересів клієнта, прибуття представника для участі у судовому засіданні 19 вересня 2024 року.

Відповідно до акту приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) №3 від 03 липня 2025 року, адвокатка надала ФОП ОСОБА_2 правничі послуги на суму 4 000,00 грн, а саме - ознайомлення з матеріалами апеляційної скарги, підготовка та направлення відзиву на апеляційну скаргу.

Згідно з квитанціями №ПН164 від 20 вересня 2024 року, №ПН690 від 16 січня 2025 року та №ПН1471 від 03 липня 2025 року ФОП ОСОБА_2 сплатив ФОП Дударенко А.М. за адвокатські послуги 10 720,00 грн.

За вимогами ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, за ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За висновками Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц при розгляді справи судом питання про відшкодування витрат на правничу допомогу учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань і саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

У додатковій постанові від 24 червня 2024 року у справі №712/3590/22 Верховний Суд звернув увагу на необхідність врахування судами, що для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката недостатньо лише клопотання сторони. У такому разі на сторону покладається також обов`язок доведення неспівмірності витрат. Наведене є обов`язком, визначеним частиною першою статті 81 ЦПК України.

Клопотання та/або заперечення від ОСОБА_1 щодо зменшення заявленого позивачем розміру витрат на професійну правничу допомогу на адресу суду не надходило.

Отже, колегія суддів вважає, що з урахуванням положень ч. 2 ст. 141 ЦПК України щодо пропорційності стягнення судових витрат, розмір витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає до стягнення з ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_2 , за розгляд справи судом першої інстанції становить 2 698,75 грн, а за розгляд справи судом апеляційної інстанції - 1 606,40 грн.

Керуючись ст. ст. 141, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 поданою представником - адвокатом Шаповаловим Андрієм Миколайовичем - задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 15 січня 2025 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) заборгованість за договором оренди обладнання №ОО 23-02-22-01-О від 23 лютого 2025 року у розмірі 12 000 (дванадцять тисяч гривень) 00 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 600 (шістсот гривень) 75 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) витрати на професійну правничу допомогу за розгляд справи судом першої інстанції у розмірі 2 698,75 грн та за розгляд справи судом апеляційної інстанції - 1 606,40 грн, а всього 4 305 (чотири тисячі триста п`ять гривень) 15 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова