ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3355/25 Справа № 619/4962/23 Суддя у 1-й інстанції - Білоусова О. М. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючої - Городничої В.С.,

суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику у м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Горбачова Ганна Михайлівна, на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2024 року у складі судді Білоусової О.М. у цивільній справі №619/4962/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Фінтраст Україна до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2023 року ТОВ ФК Фінтраст Україна звернулося до суду з позовною заявою, пред`явленою до ОСОБА_1 , на предмет стягнення з останньої заборгованості за кредитом на загальну суму 43098,30 грн, з яких: 10000 грн основний борг, 22800 грн проценти за користування кредитом, інфляційні втрати в порядку ст. 625 ЦК України за період з лютого 2022 року по квітень 2023 року включно у розмірі 8659,20 грн та 3% річних у розмірі 1639,10 грн, обґрунтовуючи це тим, що 24 серпня 2021 року відповідач уклала угоду № 4667857 з ТОВ «Авентус Україна» про надання банківських послуг. Банк на виконання умов договору надав позичальнику грошові кошти, а позичальник відповідно зобов`язалася їх повернути, однак свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала. У січні 2022 року ТОВ «Авентус Україна» за договором факторингу №21-06/2022 відступило свої права грошової вимоги за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_1 , ТОВ ФК Фінтраст Україна та на дату звернення до суду заборгованість відповідача перед позивачем у досудовому порядку не сплачена, що стало підставою для захисту майнових прав позивача по суду.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2024 року позовну заяву ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» заборгованість за кредитним договором № 4667857 у розмірі 43098,30 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн та судові витрати у розмірі 2147, 20 грн (а.с. 147-149).

Рішення суду мотивовано доведеністю позивачем як наявності договірних відносин між сторонами, так і розміру заборгованості по кредиту, враховуючи нараховані проценти за користування кредитним коштами, яка виникла станом на день звернення позивача до суду. Також суд першої інстанції вважав доведеним необхідність нарахування інфляційних втрат та 3% річних, що передбачено положеннями ст. 625 ЦК України, на суму заборгованості, починаючи з наступного місяця після отримання позивачем права за договором факторингу, як відшкодування завданих позивачеві майнових збитків. Разом з цим суд першої інстанції вважав доведеним понесені позивачем витрати на правничу допомогу, враховуючи, що позивач користується послугами адвоката при вирішенні спорів за кредитними відносинами в судовому порядку.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 у січні 2025 року через свого представника адвоката Горбачову Г.М. подала апеляційну скаргу (а.с.152-158), просила апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, обґрунтовуючи це тим, що кредитором проводилось незаконне списання коштів із рахунку відповідача та автоматичне продовження договору без її на то згоди, що суперечить ст. 203, 1054, 1068 ЦК України, ст. 11 ЗУ Про захист прав споживачів. Судом першої інстанції не досліджено несправедливість умов договору та надмірність нарахованої заборгованості за кредитом, що суперечить ст. 18 ЗУ Про захист прав споживачів, що призвело до надмірного фінансового тягаря відповідача. Також наголосила, що позивачем не дотримано процедуру укладання електронного договору, що суперечить ст. 12 ЗУ Про електронну комерцію. Разом з цим зазначила, що суд першої інстанції не врахував норми законодавства, що діють у період воєнного стану, а саме, п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України щодо звільнення боржників від сплати коштів за порушення грошового зобов`язання за ст. 625 ЦК України.

Також скаржник посилається на те, що про зміну кредитора її не повідомляло ані ТОВ «Авентус Україна», ані позивач, що суперечить ст. 516 ЦК України.

Скаржник також зазначила, що сума витрат на правову допомогу є значно завищеною, враховуючи предмет позову, не значну складність справи, що не потребує вивчення великого об`єму фактичних даних, судової практики, що є сталою у даних правовідносинах. Розмір таких витрат також є не підтвердженим належними та допустимим доказами, як це передбачено ст. 133-137 ЦПК України.

ТОВ ФК Фінтраст Україна, скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, у лютому 2025 року подав відзив на апеляційну скаргу (а.с.180-186), зазначивши, що укладення договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем відповідає вимог закону, а між сторонами договору досягнуто усіх істотних умов. Факт укладання договору з відповідачем підтверджується інформацією банку-емітента платіжної картки, де підтверджено перерахування ТОВ Авентус Україна відповідачеві на її картку, яку вона особисто зазначила для зарахування кредитних коштів. При цьому, підписавши в електронному вигляді договір, відповідач погодилась з усіма умовами договору, в тому числі і з визначенням розміру процентів за користування кредитними коштами, а на спростування цього апеляційна скарга не містить належних доказів. Разом з цим позивач зазначив, що при зміні кредитора відповідач була повідомлена через засоби електронної пошти, яку вона вказувала при укладанні кредитного договору, тому право позивача правомірно підтверджено судом першої інстанції у судовому рішенні. Щодо витрат на правову допомогу позивач наголошує, що судом першої інстанції перевірено та підтверджено понесення позивачем витрат на правову допомогу саме у розмірі 10 000 грн, а скаржником не спростовано такий висновок суду.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду скасувати частково з відмовою у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних та часткового задоволення витрат на правову допомогу, з наступних підстав.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України).

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ ФК Фінтраст Україна, суд першої інстанції вважав, що між позивачем, який є правонаступником первісного кредитора ТОВ Авентус Україна, та ОСОБА_1 існують договірні відносини за кредитним договором, де основною сумою кредиту є 10 000 грн. Також суд першої інстанції вважав доведеним належне оформлення укладання електронного кредитного договору у відповідності до норм діючого законодавства, тому нарахування відсотків за умовами такого договору у розмірі 22800 грн є підтвердженими та обґрунтованими. Разом з цим суд першої інстанції вважав, що за порушення грошового зобов`язання відповідача перед позивачем наступає відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України та є правові підстави на стягнення з відповідача такої грошової відповідальності за невиконання умов кредитного договору. Крім того, суд першої інстанції вважав доведеним повний розмір витрат позивача на правову допомогу.

Колегія суддів частково не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено, 24 серпня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» укладено електронний Договір № 4667857 про надання споживчого кредиту, який відповідно до Правил надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», затвердженний наказом № 53-ОД від 16 січня 2020 року.

Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача по кредитному договору перед позивачем не сплачена і складає 10 000 грн - тіло кредиту та 22800 грн - нараховані проценти, всього - 32800 грн.

Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед кредитором, 21 червня 2022 року між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», як фактором, було укладено Договір факторингу № 21-06/2022, згідно з умовами якого Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги за Кредитним договором.

Отже, до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» відповідно до укладеного Договору факторингу N?21-06/2022 перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі 32800 грн.

Розроблені Банком умови договору приєднання повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634ЦК України суд першої інстанції вважав, що інша сторона договору лише приєднується до тих умов, з якими вона ознайомлена.

Відповідно до доказів, наданих позивачем, доведено що ОСОБА_1 ознайомлена з умовами та правилами надання банківських послуг. Оферта та Анкета-заява містять підпис відповідача.

Отже, матеріали справи містять належний та допустимий доказ, який підтверджує факт ознайомлення позичальника з умовами договору щодо розміру процентів за кредитним договором; наявні відомості про те, що саме ОСОБА_1 погодилася з умовами з приводу процентної ставки за кредитом.

Також суд першої інстанції, враховуючи повне підтвердження та доведеність позивачем наявності у відповідача заборгованості у загальному розмірі 32800 грн, щодо якої позивач набув право грошової вимоги, вважав за необхідне застосувати положення ст. 625 ЦК України на загальну суму заборгованості відповідача за кредитним договором.

Колегія суддів відзначає, що суд першої інстанції, з`ясовуючи характер спірних правовідносин, вірно визначив наявність заборгованості відповідача у вигляді основного боргу та нарахованих на цей борг відсотків за умовами кредитного договору перед позивачем, застосувавши до цих правовідносин ст. 526,626,628,639,1048,1049,1054,1056 ЦК України, з чим повністю погоджується і колегія суддів.

Доводи скаржника щодо відсутності належного оформлення кредитного договору, незаконного списання коштів з рахунку відповідача та автоматичного продовження договору без її згоди, несправедливість умов кредитного договору колегія суддів не приймає до уваги, адже такі доводи спростовуються висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 30 грудня 2024 року у справі №174/968/23.

Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі статтею 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

У частині другій статті 639 ЦК України зазначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції установив, що кредитний договір сторони уклали в електронному вигляді з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Крім того, відповідач в апеляційній скарзі, посилаючись на норми ст. 12 вказаного Закону та судову практику, не навела обставин, які б підтверджувались будь-якими доказами, що вона такий договір не підписувала з використанням на своєму гаджеті одноразового ідентифікатора, не отримувала письмових повідомлень з обміном ними з кредитором, не ініціювала особисто отримання від кредитора грошових коштів у кредит. Також не наводила обставин та не підтверджувала належними доказами, що вона не отримувала від кредитора, правонаступником якого є позивач у цій справі, на свій картковий рахунок, вказаний нею для перерахунку коштів, кредитних коштів у розмірі 10 000 грн.

Колегія суддів наголошує, що скаржник не довела відсутність підписання кредитного договору та відсутність ознайомлення з умовами договору, враховуючи нарахування відсотків та автопролонгацію такого договору, що передбачено п. 1.4, 4.2, 1.5 договору, які в судовому порядку не визнані несправедливими, в розумінні положень ЗУ Про захист прав споживачів.

Враховуючи те, що позивач, ознайомившись зі змістом кредитного договору та додатками до нього, що нею не спростовано при розгляді апеляційної скарги, мала реальну можливість відмовитися від укладення останнього та на момент його підписання щодо спірних умов договору не заявляла, у подальшому виконувала його умови та покладені на неї договірні зобов`язання, здійснивши, хоч би і один раз 23 вересня 2021 року платіж на суму 30 грн, що свідчить про свідоме визнання нею умов договору.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно вважав доведеним як укладання кредитного договору з кредитором, правонаступником якого у справі є позивач, так і наявність заборгованості за кредитом у загальному розмірі 32800 грн.

Разом з цим колегія суддів, з`ясовуючи правомірність стягнення судом першої інстанції з відповідача на користь позивача, грошову відповідальність у вигляді інфляційний втрат та 3% річних на загальну суму 10 298,30 грн, із застосування положень ст. 625 ЦК України, наголошує, що уперіод дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, як це передбачено п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Колегія суддів зазначає, що дія воєнного стану в Україні введена Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, а період нарахування позивачем такого грошового відшкодування зазначений з лютого 2022 року по квітень 2023 року включно.

З огляду на те, що воєнний стан триває в Україні і досі, а запроваджений з лютого 2022 року, що збігається з початком нарахування такої відповідальності відповідача перед позивачем, за вимогами ст. 625 ЦК України, тому колегія суддів, приймаючи до уваги доводи скаржника в цій частині, доходить висновку про безпідставність такого нарахування позивачем, а, відтак, і задоволення вимог позивача в цій частині, враховуючи звільнення позичальника від такого виду відповідальності в цей період.

Зазначених обставин суд першої інстанції не врахував, помилково задовольнивши вимоги позивача в цій частині, тому рішення суду першої інстанції у визначеній частині вимог підлягає скасуванню, на підставі ст. 376 ЦПК України з відмовою у задоволенні таких позовних вимог.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм процесуального та матеріального права.

Також, на підставі ст. 141 ЦПК України, зі скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів вважає за необхідне переглянути і стягнені з відповідача на користь позивача витрати на професійну правову допомогу у розмірі 10 000 грн.

За вимогами ст. 133-137 ЦПК України, позивач не довів у повному обсязі такого розміру витрат правової допомоги як 10 000 грн, оскільки зі звіту про надання правової допомоги згідно договору №07/07-2022 від 07 липня 2022 року, укладеного ТОВ ФК Фінтраст Україна з адвокатом Крюковою М.В., не визначено, скільки часу окремо адвокат витратила на збір та аналіз документів, складання позовної заяви та подання цієї позовної заяви до суду, зазначивши загальний час роботи у 10 годин, що унеможливлює достеменно перевірити дійсність витраченого часу для кожної дії адвоката. Тому колегія суддів, беручи до уваги заяву скаржника про те, що такі витрати позивачем зазначені у завищеному розмірі, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 3000 грн, як витрати позивача на правову допомогу, враховуючи часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 382-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Горбачова Ганна Михайлівна задовольнти частково.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2024 року скасувати в частині задоволення вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних та ухвалити нове рішення в цій частині.

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Фінтраст Україна до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних відмовити.

В іншій частині рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2024 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Фінтраст Україна витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 04 вересня 2025 року.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: М.Ю. Петешенкова

Т.П. Красвітна