Єдиний унікальний номер судової справи: 484/1630/20
Провадження №22-ц/812/1612/25 Доповідач апеляційного суду Самчишина Н.В.
Постанова

Іменем України

08 вересня 2025 року м. Миколаїв справа № 484/1630/20

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Самчишиної Н.В.,

суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

за участі: представника позивача Ткаченко О.В.,

представника відповідача Тандир Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником адвокатом Тандир Дмитром Віталійовичем, на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 липня 2025 року, постановлену у складі головуючого судді Панькова Д.А., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Первомайська міська рада Миколаївської області, про зміну порядку участі у спілкуванні та вихованні дитини,

установив:

20 травня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про зміну порядку участі у спілкуванні та вихованні дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 червня 2020 року було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 14 липня 2020 року. Надано відповідачу строк 15 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву.

04 липня 2020 року від представника відповідачки адвоката Дорова А.О. надійшов відзив на позовну заяву.

З 14 липня 2020 року підготовче засідання неодноразово відкладалось на 31 липня 2020 року, 18 вересня 2020 року та 01 жовтня 2020 року.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 01 жовтня 2020 року у підготовчому судовому засіданні провадження у справі було зупинене до набрання законної сили судовим рішенням у справі №484/1402/20 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 червня 2025 року, іншим складом суду, відновлено провадження у справі, підготовче провадження призначено на 28 липня 2025 року.

15 липня 2025 року представником відповідачки ОСОБА_1 адвокатом Тандир Д.В. подано зустрічний позов, в якому відповідачка просила поновити строк для подання відзиву/зустрічного позову, прийняти зустрічний позов до спільного розгляду з первісним, відмовити у задоволенні первісного позову ОСОБА_2 та встановити запропонований нею графік спілкування батька з дитиною.

Заперечуючи проти поновлення строку для подання зустрічного позову представник позивача адвокат Ткаченко О.В., посилалася на не наведення представником відповідача жодної причини, що перешкоджала відповідачу подати зустрічний позов, починаючи з моменту, як йому стало відомо про звернення позивача до суду та не наведення обставин, які б об`єктивно виключали можливість вчинити процесуальну дію у встановлений Цивільним процесуальним кодексом України строк.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 липня 2025 року зустрічний позов ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв представник адвокат Тандир Д.В. повернуто заявнику.

Постановляючи таку ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач пропустив встановлений законом строк на звернення до суду із зустрічним позовом, а тому слід повернути заявнику зустрічний позов, що не позбавляє заявника права подати позов до суду у загальному порядку.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_6 адвокат Тандир Д.В., посилаючись порушення судом норм процесуального права, просив скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заявник зазначав, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що в прохальній частині зустрічного позову, містилася вимога про поновлення пропущеного процесуального строку. Натомість, а ні в описовій, а ні в резолютивній частині рішення суд не виснував, чи розглянуте вказане питання взагалі, а відповідно, якщо суд повернув позов, то чому не було взято до уваги доводи сторони щодо поновлення пропущеного строку. Крім того, звертав увагу на те, що в ухвалі про відкриття провадження у справі, постановленій під час дії карантину COVID, що мав місце на території України, суд першої інстанції роз`яснював положення цивільного процесуального законодавства України щодо продовження на строк дії карантину процесуальних строків, зокрема пред`явлення зустрічного позову. Також в зазначеному аспекті посилався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2025 року у справі №903/602/24.

До того ж, на думку заявника, у зв`язку зі зміною складу суду, новий склад суду мав би здійснити провадження в порядку, що є наближеним до порядку відкриття провадження у справі, в той же час, суд фактично обмежив права особи щодо звернення із зустрічним позовом. Крім того, спільний розгляд позовів сприятиме оперативному вирішенню спору, унеможливить виникненню інших судових справ.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_2 адвокат Ткаченко О.В., посилаючись на безпідставність її доводів, просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Вказувала, що зустрічний позов подано зі значним пропуском процесуального строку, в зустрічному позову не зазначено не тільки поважної, але і жодної причини, що перешкоджала відповідачці подати зустрічний позов, не наведено обставин, які б об`єктивно виключали б можливість вчинити процесуальну дію у встановлений ЦПК України строк. З урахуванням відсутності в зустрічному позові будь-яких доводів щодо поновлення пропущеного строку питання заявника щодо взяття до уваги будь-яких доводів апеляційної скарги є неправомірним.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідачки підтримав апеляційну скаргу та додатково зауважив про зміну обставин, що існували до пред`явлення позову і після ухвалення судового рішення в іншій справі про визначення місця проживання дитини.

Представник позивача просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, наполягаючи на безпідставності її доводів.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи убачається, що 20 травня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про зміну порядку участі у спілкуванні та вихованні дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 червня 2020 року ОСОБА_7 було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 14 липня 2020 року. Надано відповідачу строк 15 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву.

04 липня 2020 року від представника відповідачки адвоката Дорова А.О. надійшов відзив на позовну заяву направлений поштою.

З 14 липня 2020 року підготовче засідання неодноразово відкладалось на 31 липня 2020 року, 18 вересня 2020 року та 01 жовтня 2020 року.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 01 жовтня 2020 року у підготовчому судовому засіданні було зупинене провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №484/1402/20 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 червня 2025 року у іншому складі суду, поновлено провадження у справі, підготовче провадження призначено на 28 липня 2025 року.

15 липня 2025 року представником відповідачки ОСОБА_1 адвокатом Тандир Д.В. подано зустрічний позов, в якому відповідачка просила поновити строк для подання відзиву/зустрічного позову, прийняти зустрічний позов до спільного розгляду з первісним, відмовити у задоволенні первісного позову ОСОБА_2 та встановити запропонований нею графік спілкування батька з дитиною.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 липня 2025 року зустрічний позов ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв представник адвокат Тандир Д.В. повернуто заявнику.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач пропустила встановлений законом строк на звернення до суду із зустрічним позовом, а тому слід повернути заявнику зустрічний позов, що не позбавляє заявника права подати позов до суду у загальному порядку.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції передчасним, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§ 59 рішення ЄСПЛ

у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі «Дія 97 проти України» від 21 жовтня 2010 року).

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільних процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

У відповідності до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої та пункту 3 частини другої статті 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.

Відповідно до частини третьої статті 194 ЦПК України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.

Згідно із частиною першою статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Відповідно до частин першої, другої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.

До таких причин відносяться обставини непереборної сили та обставини, які об`єктивно унеможливлюють вчинення процесуальної дії у встановлений строк. Вказані обставини підлягають підтвердженню шляхом подання відповідних документів або їх копій.

У поданому зустрічному позові представник ОСОБА_3 - адвокат Тандир Д.В. заявив клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку для звернення до суду з цим позовом. Проте, у порушення вимог частин першої, третьої статті 127 ЦПК України суд першої інстанції не вирішив цього процесуального питання та у судовому рішенні не навів мотивів результату такого розгляду. У зв`язку з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що повернення зустрічного позову було передчасним, з огляду на залишення поза увагою суду першої інстанції заяви відповідача про поновлення процесуального строку на подання зустрічного позову.

Водночас апеляційний суд звертає увагу на те, що майже п`ять років провадження у даній справі було зупинено. Вказані обставини можуть свідчити про пропуск строку звернення відповідачки із зустрічним позовом до суду за захистом її прав з поважних причин та підставою для поновлення судом строків, установлених в статті 127 ЦПК України.

Колегія суддів зазначає, що при застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом.

Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд також зауважує, що протягом усього майже п`ятирічного періоду зупинення провадження у справі, суворе застосування судом процесуальних строків стосовно звернення до суду із зустрічним позовом на стадії підготовчого судового засідання, новим складом суду, може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, гарантованого статтями 55, 124, 129 Конституції України, ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та ст. 6 зазначеної Конвенції.

Посилання на те, що спільний розгляд позовів сприятиме оперативному вирішенню спору між батьками дитини також може свідчити про доцільність їх спільного розгляду.

Отже, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції передчасно дійшов висновку про повернення зустрічного позову ОСОБА_1 , оскільки не врахував наведених вимог цивільного процесуального закону щодо вирішення її заяви про поновлення строку на подачу зустрічного позову.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав, передбачених до частини третьої статті 194 ЦПК України для повернення заявнику зустрічної позовної заяви.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, порушення судом норм процесуального права при його ухваленні, на переконання апеляційного суду, знайшли своє підтвердження під час перегляду справи.

Згідно із вимогами статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а висновок суду є необґрунтованим та не відповідає обставинам справи та нормам діючого законодавства, тому відповідно до положень статті 379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Питання про судові витрати заявника по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги на зазначену ухвалу суду першої інстанції підлягають вирішенню судом першої інстанції при ухваленні рішення у справі.

Керуючись статтями 379, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником адвокатом Тандир Дмитром Віталійовичем, задовольнити.

Ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 липня 2025 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, за правилами, передбаченими статтею 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: В.В. Коломієць

Т.В. Серебрякова

Повна постанова складена 09 вересня 2025 року.