Справа № 201/1579/25
Провадження № 2/201/1848/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2025 року м. Дніпро

Соборний районний суд міста Дніпра в складі:

головуючого - судді Куць О.О.,

за участю секретаря судового засідання - Сідельника Є.В.,

представника позивача - Данильченко О.О.,

представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Перекрестова С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування транспортного засобу,

ВСТАНОВИВ:

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулись до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування транспортного засобу.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Господарського суду Хмельницької області від 19 червня 2024 року у справі № 924/276/24 було задоволено позовну заяву АТ КБ «Приватбанк» та солідарно стягнуто з ТОВ "ДОН ФЕРУМ ГРУПП" та ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором «Овердрафтовий кредит» від 24 травня 2021 року у розмірі 1 986 155,26 грн.

02 липня 2024, тобто приблизно через два тижні після ухвалення вищевказаного рішення суду, на підставі договору дарування, укладеного в ТСЦ 0741 РСЦ ГСЦ МВС в Рівненській, Волинській та Житомирській областях, була проведена перереєстрація належного на праві власності ОСОБА_1 транспортного засобу марки LEXUS, модель NX 200T, VIN/номер кузова (рами, шасі) НОМЕР_1 , на нового власника - ОСОБА_2 , який є її близьким родичем.

За наслідками розгляду апеляційної скарги ТОВ "ДОН ФЕРУМ ГРУПП», постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 16 вересня 2024 року рішення Господарського суду Хмельницької області від 19 червня 2024 року у справі № 924/276/24 залишено без змін.

Позивач вказував, що відносно ОСОБА_1 відкрито виконавче провадження № НОМЕР_6 з примусового виконання судового рішення у справі № 924/276/24, оскільки добровільно відповідач рішення суду не виконує.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у власності ОСОБА_1 перебуває нерухоме майно (житловий будинок, земельна ділянка та 11/18 частки у праві спільної сумісної власності на квартиру), що знаходяться у місті Маріуполі Донецької області.

Між тим, вся територія Маріупольського району наразі належить до тимчасово окупованих Російською Федерацією територій, а тому на вищевказане нерухоме майно ОСОБА_1 не може бути звернуто стягнення у межах відкритого виконавчого провадження № НОМЕР_6.

При цьому транспортний засіб марки LEXUS, модель NX 200T, на який потенційно могло бути звернуто стягнення при примусовому виконанні судового рішення у справі № 924/276/24 був відчужений ОСОБА_1 на користь близького родича.

На переконання позивача, сукупність обставин, за яких був укладений договір дарування транспортного засобу, доводить той факт, що відповідачі діяли недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам кредитора - АТ КБ "Приватбанк". Справжнью метою оспорюваного правочину було виведення рухомого майно з-під можливого звернення стягнення, ухилення від виконання зобов`язань. Фактично ОСОБА_1 не позбавлена права користування відчуженим транспортним засобом

Посилаючись на норми ст.ст. 203, 234 ЦК України, банк просив визнати недійсним договір дарування транспортного засобу марки LEXUS, модель NX 200T, VIN/номер кузова (рами, шасі) НОМЕР_1 , укладений 02 липня 2024 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оформлений у ТСЦ № 0741 РСЦ ГСЦ МВС в Рівненській, Волинській та Житомирській областях (а.с. 1-6).

Ухвалою від 07 лютого 2025 року відкрито провадження у даній цивільній справі та призначено проведення підготовчого судового засідання, а також витребувано у відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Донецькій області Управління державної реєстрації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції копію актового запису про народження ОСОБА_2 з відомостями про матір та батька, а також витребувано у ТСЦ № 0741 РСЦ ГСЦ МВС в Рівненській, Волинській та Житомирській областях копію договору дарування транспортного засобу від 02 липня 2024 року, на підставі якого переоформлено транспортний засіб марки LEXUS, модель NX 200T, VIN/номер кузова (рами, шасі) НОМЕР_1 на ОСОБА_2 (а.с. 66-67).

На виконання ухвали суду від 07 лютого 2025 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Донецькій області Управління державної реєстрації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надані відповіді (а.с.89-90, 97-, 99-10).

ТСЦ № 0741 РСЦ ГСЦ МВС в Рівненській, Волинській та Житомирській областях направлено копію договору дарування транспортного засобу від 02 липня 2024 року, на підставі якого перереєстровано транспортний засіб марки LEXUS, модель NX 200T, VIN/номер кузова (рами, шасі) НОМЕР_1 на відповідача ОСОБА_2 (а.с. 95-96).

У відзиві на позовну заяву представник ОСОБА_1 - адвокат Перекрестов С.В. вказував, що ОСОБА_1 не було відомо про наявність рішення Господарського суду Хмельницької області від 19 червня 2024 року у справі № 924/276/24, оскільки ані вона, ані її представник не брали участь у судових засіданнях, жодних документів під час розгляду справи до суду не подавали.

Про наявність заборгованості перед АТ КБ «Приватбанк» Грідіній А.Ю. стало відомо лише 13 вересня 2024 року коли державним виконавцем було накладено арешт на її кошти, тобто більше ніж за 2 місяці після укладання договору дарування транспортного засобу від 02 липня 2024 року.

Крім того, представник ОСОБА_1 - адвокат Перекрестов С.В. звертав увагу суду на те, що транспортний засіб був подарунком ОСОБА_1 на день народження її сина - ОСОБА_2 , якому ІНФОРМАЦІЯ_1 виповнився 21 рік. Відтак банк помилково посилається на те, що оспорюваний правочин є фіктивним, оскільки ОСОБА_1 дійсно бажала зробити подарунок своєму синові і була згодна на передачу права власності на транспортний засіб до нього, бажала настання таких правових наслідків, а ОСОБА_2 бажав настання правових наслідків у виді переходу права власності на це майно до нього і цей дарунок прийняв. Отже, обидві сторони договору дарування бажали виникнення, зміни та припинення цивільних прав та обов`язків, бажали настання юридичних наслідків такого правочину і волевиявлення обох сторін повністю збігалося з їх внутрішньою волею.

Отже, посилання позивача на те, що фактично ОСОБА_1 не позбавлена права користування відчуженим транспортним засобом є нічим іншим, як його припущеннями і не підтверджується жодним доказом.

Зокрема, посилання АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на те, що наразі виконавче провадження № НОМЕР_6 відкрито та в його межах неможливо звернути стягнення на майно ОСОБА_1 , яке знаходиться на окупованій території, не відповідає дійсності, адже згідно даних офіційного сайту АСВП вказане виконавче провадження завершено.

З наведених підстав представник ОСОБА_1 - адвокат Перекрестов С.В. просив відмовити у задоволенні позовних вимог банку у повному обсязі (а.с. 102-107).

У відповіді на відзив позивач вказував, що посилання ОСОБА_1 на те, що вона не була обізнана про розгляд справи № 924/276/24 не спростовують фраудаторність правочину, оскільки для фраудаторності має значення не стільки наявність судового рішення, а вчинення дій на шкоду кредитору.

Про наявність зобов`язання ОСОБА_1 була обізнана з моменту його виникнення, будучи поручителем за кредитним договором. Крім того, звертаючись до суду із позовом про стягнення заборгованості, АТ КБ "Приватбанк" на виконання вимог ст. 164 ГПК України, направлялась копія позову на електронну адресу ОСОБА_1 , яка була вказана нею в анкеті-заяві про надання банківських послуг ІНФОРМАЦІЯ_2. Також, на вказану адресу направлялись судові документи Господарським судом Хмельницької області.

Зокрема, ТОВ "ДОН ФЕРУМ ГРУПП" приймало участь у розгляді справи через свого представника. Оскільки ОСОБА_1 є співвласником ТОВ "ДОН ФЕРУМ ГРУПП", вона була обізнана як про наявність заборгованості ТОВ "ДОН ФЕРУМ ГРУПП", так і про наявність судового спору щодо стягнення заборгованості та свідомо участі у розгляді справи не брала, судове рішення не оскаржувала.

Позивач звертав увагу суду на те, що посилання відповідача ОСОБА_1 на те, що виконавче провадження № НОМЕР_6 є завершеним станом на час розгляду справи є безпідставним та такими, що не мають жодного відношення до даної справи. Станом на 10 березня 2025 року судове рішення у справі № 924/276/24 не виконано.

Крім того Банк посилався на безпідставність аргументів ОСОБА_1 стосовно того, що жодних порушень Закону з її боку не було, спірний договір дарування було укладено з метою оформлення подарунка сину. Однак, договір дарування був укладений між членами родини та є безоплатним, що свідчать про недобросовісність боржника та зловживання правами відносно кредитора, а укладений договір є по суті фраудаторним правочином, що, зокрема, підтверджується численною судовою практикою (а.с. 138-143).

У запереченнях на відповідь на відзив представник ОСОБА_1 - адвокат Перекрестов С.В. вказував, що посилання АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на те, що позов про стягнення заборгованості, інші судові документи та копії рішень судів у 2024 році направлялися на електронну пошту: ІНФОРМАЦІЯ_2 , яку відповідач зазначила ще 12.06.2020 року під час заповнення Анкети-заяви не може бути належним, допустимим та достатнім доказом отримання цих документів ОСОБА_1 .

Також некоректними є посилання Банку на те, що ОСОБА_1 є співвласником ТОВ «ДОН ФЕРУМ ГРУПП», оскільки ОСОБА_1 є засновником (учасником) зазначеного товариства. Отже, факт участі юридичної особи в судовій справі № 924/276/24 не є беззаперечним доказом того, що про наявність цієї справи було відомо всім учасникам (засновникам) такої юридичної особи.

Крім того, позивач намагається ввести суд в оману, вказуючи на наявність виконавчого провадження про стягнення заборгованості на користь Банку, яке закрито 23 січня 2025 року на підставі заяви стягувача.

Позивачем не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів існування у відповідачів наміру убезпечити майно (транспортний засіб) від майбутнього звернення стягнення на нього, а також, немає підстав для визнання договору дарування транспортного засобу фраудаторним правочином та визнання його недійсним, адже позивачем не доведено наявність у діях відповідача ОСОБА_1 умислу на спричинення йому шкоди. Зокрема, АТ КБ «Приватбанк» діяло необачно, адже, з моменту порушення зобов`язань ТОВ «ДОН ФЕРУМ ГРУП» за кредитним договором, жодних вимог або повідомлень вручав.

Отже позовні вимоги Банку є безпідставними та недоведеними (а.с. 164-167).

Відповідач ОСОБА_2 відзиву на позовну заяву не надав.

Ухвалою суду від 21 травня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті (а.с. 201).

У судовому засіданні представник позивача - Данильченко О.О. позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача - адвокат Перекрестов С.В. просив відмовити у задоволенні позовних вимог Банку, посилаючись на їх необґрунтованість.

Відповідач ОСОБА_2 у судові засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про день, місце та час розгляду справи.

Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1. ст.4 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, 24 травня 2021 року між ТОВ "ДОН ФЕРУМ ГРУПП" та АТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір "Овердрафтовий кредит".

25 травня 2021 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки № MRVKLVFWWEXKK/DP.

Відповідно до п.1.1. Договору поруки Сторони визначили, що предметом цього договору є надання поруки Поручителем перед Банком за виконання ТОВ "ДОН ФЕРУМ ГРУПП" (Клієнт) зобов`язань за Умовами та Правилами надання послуги "Овердрафтовий кредит", розміщеними на офіційному сайті Банку в мережі Інтернет за адресою https://privatbank.ua/terms, Анкетою-заявою клієнта юридичної особи - резидента про приєднання до умов і правил надання банківських послуг та Заявою про приєднання до Умов та правил надання послуги "Овердрафтовий кредит" від 24.05.2021 року які разом становлять кредитний договір між Банком та Клієнтом (Кредитний договір), по сплаті:

а) процентів за користування Кредитом відповідно до п.3.2.4.3.1 Кредитного договору, що залежить від інтервалу існування непогашеного залишку по Кредиту, тобто в день, після закінчення якого зафіксовано нульове дебетове сальдо на поточному рахунку Клієнта № НОМЕР_2 відкритому в Банку, згідно чинних Тарифів Банку: протягом 1-3 днів в розмірі 12.5 (дванадцять цілих п`ять десятих)% річних; протягом 4-7 днів в розмірі 13 (тринадцять)% річних; протягом 8- 15 днів в розмірі 13.5 (тринадцять цілих п`ять десятих)% річних; протягом 16-30 днів в розмірі 14 (чотирнадцять)% річних; період повного погашення процентів за користування кредитом не пізніше дати закінчення періоду безперервного користування кредитом, у відповідності до умов п. 3.2.4.1.9 Кредитного договору;

б) прострочених процентів відповідно до п. 3.2.4.3.3 Кредитного договору, у випадку порушення Клієнтом строку погашення заборгованості за Кредитом, встановлених чинними Тарифами Банку, у розмірі 28 (двадцять вісім)% річних від суми залишку непогашеної заборгованості по Кредиту;

в) процентів у випадку порушення Клієнтом строку повернення Кредиту, встановлених п. 3.2.4.4.1. Кредитного договору, у розмірі 28 (двадцять вісім)% річних від суми залишку непогашеної заборгованості по Кредиту;

г) штрафів, пені та інші платежі, відшкодовувати збитки, у відповідності, порядку та строки, зазначені у Кредитному договорі;

д ) кредиту з максимальним розміром Ліміту за Кредитним договором в розмірі 4 000000,00 (чотири мільйони) гривень 00 копійок.

Згідно із п. 1.2. Договору поруки Поручитель відповідає перед Банком за виконання зобов`язань за Кредитним договором в тому ж розмірі, що і Клієнт, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Згідно цього пункту Поручитель відповідає перед Банком всіма власними коштами та майном, яке належить йому на праві власності.

У пункті 4.1. Договору поруки сторони взаємно домовились, що порука за цим договором припиняється через 15 років після укладення цього договору.

Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ "ДОН ФЕРУМ ГРУПП" почав користуватися кредитними коштами 31.05.2021року та 15.12.2021 року погасив повністю тіло кредиту та проценти.

Однак, у період з 24.02.2022 року по 02.03.2022 року скористався кредитними коштами на суму 1 897 211,39 грн.

У зв`язку із несплатою ТОВ "ДОН ФЕРУМ ГРУПП" в добровільному порядку заборгованості по кредиту у сумі 1 986 155,26 грн., позивач звернувся до суду із позовом про стягнення її в примусовому порядку солідарно з ТОВ "ДОН ФЕРУМ ГРУПП" та ОСОБА_1 , (як Поручителя).

Вказані обставини встановлені рішенням Господарського суду Хмельницької області від 19 червня 2024 року, яке набрало законної сили постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 16 вересня 2024 року (справа № 924/276/24), яким стягнуто солідарно з ТОВ «ДОН ФЕРУМ ГРУПП» та ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у сумі 1 986 155,26 грн. й видано судовий наказ (а.с. 26-29, 31-33).

Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином ОСОБА_1 має перед АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у сумі 1 986 155,26 грн. згідно рішення Господарського суду Хмельницької області від 19 червня 2024 року у справі № 924/276/24.

02 липня 2024 року між відповідачами у ТСЦ 0741 РСЦ ГСЦ МВС в Рівненській, Волинській та Житомирській областях укладено договір дарування транспортного засобу, за яким ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_2 належний їй на праві власності транспортний засіб марки LEXUS, модель NX 200T, VIN/номер кузова (рами, шасі) НОМЕР_1 (а.с.96).

Цього ж дня, 02 липня 2024 року, вказаний транспортний засіб був зареєстрований за ОСОБА_2 , що підтверджуєься свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 (а.с.122).

ОСОБА_2 є сином ОСОБА_1 , що сторонами не заперечується, а тому не підлягає доказуванню згідно ч.1 ст. 82 ЦПК України (а.с. 105).

Постановою державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 13 вересня 2024 року було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_6 з примусового виконання судового наказу № 924/276/24, виданого 22 липня 2024 року на підставі вищевказаного рішення суду, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості у сумі 1 986 155,26 грн. (а.с.34).

На підставі заяви стягувача - АТ КБ «Приватбанк» виконавчий документ - наказ № 924/276/24, виданий Господарським судом Хмельницької області 22 липня 2024 року постановою державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 13 вересня 2024 року був повернутий стягувачу (а.с. 148).

У подальшому, постановою державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 16 квітня 2025 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_7 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості у сумі 1 986 155,26 грн. (а.с. 222-223).

Таким чином наразі наказ Господарського суду Хмельницької області № 924/276/24 від 22 липня 2024 року перебуває на виконанні.

Звертаючись із позовною заявою, Банк просив визнати недійсним договір дарування транспортного засобу марки LEXUS, модель NX 200T, VIN/номер кузова (рами, шасі) НОМЕР_1 , укладений 02 липня 2024 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посилаючись на те, що основною метою укладання вказаного правочину було уникнення звернення стягнення на вказаний автомобіль в межах виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України добросовісність є однією з основоположних засад цивільного законодавства.

Добросовісність при реалізації прав і повноважень передбачає неприпустимість зловживання правом, яка виходячи з конституційних положень означає, що здійснення прав та свобод людини не повинне порушувати права та свободи інших осіб.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Отже, приватноправовий інструментарій (як в договірних, так і в позадоговірних відносинах) має використовуватись особами добросовісно, не зловживаючи правом. Зокрема, такий інструментарій не може використовуватись особою на шкоду іншим учасникам правовідносин.

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частини першої статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) зроблено висновок, про те, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути, зокрема, підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України.

Тобто, Велика Палата Верховного Суду у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14 260цс19) сформулювала підхід, за яким допускається кваліфікація фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як: фіктивного (стаття 234 ЦК України); такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України); такого, що порушує публічний порядок (частини перша та друга статті 228 ЦК України).

Договір як приватно-правова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, покликаний забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Приватно-правовий інструментарій (зокрема, вчинення фраудаторного договору) не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення чи унеможливлення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили, чи виконавчого напису (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 квітня 2023 року в справі № 523/17429/20 (провадження № 61-2612св23).

Відповідно до статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц, постанові Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі № 405/1820/17 зроблено висновки про те, що фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний.

Така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним.

Та обставина, що правочин з третьою особою, якій боржник відчужив майно, реально виконаний, не виключає тієї обставини, що він направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника та, відповідно, може бути визнаний недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства (постанова Верховного Суду від 14.11.2020 у справі № 489/5148/18).

З практики Європейського суду з прав людини вбачається, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; водночас ухиленням від виконання цього обов`язку є перекладення державою відповідальності за фінансове забезпечення організації виконавчого провадження на особу, на користь якої ухвалене судове рішення; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава і її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (§ 43 рішення у справі «Shmalko v. Ukraine» від 20 липня 2004 року, § 84 рішення у справі «Fuklev v. Ukraine» від 07 червня 2005 року, § 64 рішення у справі «Apostol v. Georgia» від 28 листопада 2006 року, §§ 46, 51, 54 рішення у справі «Yuriy Nikolayevich Ivanov v. Ukraine» від 15 жовтня 2009 року).

Таким чином, визначений у законі порядок забезпечення державою виконання судового рішення має відповідати принципам верховенства права та справедливості, гарантувати конституційне право на судовий захист; невиконання державою позитивного обов`язку щодо забезпечення функціонування запроваджуваної нею системи виконання судових рішень призводить до обмеження конституційного права на судовий захист та нівелює його сутність.

Відповідно до положень частини четвертої статті 9 Закону України «Про виконавче провадження» укладення протягом строку, зазначеного в частині третій цієї статті, правочину щодо майна боржника, який призвів до неможливості задовольнити вимоги стягувача за рахунок такого майна, є підставою для визнання такого правочину недійсним.

В юридичній науці та судовій практиці договори, дії, бездіяльність та рішення органів, що вчиняються з метою завдати шкоди кредитору і така мета досягнута, називають фраудаторними.

Правочин, вчинений боржником у період виникнення у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину як такий, що вчинений боржником на шкоду кредиторам (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 2-591/11).

Що ж до фраудаторного правочину як зловживання правом, то намір заподіяти зло є неодмінним і єдиним надійним критерієм шикани (зловживання правом).

Мета такого правочину в момент його укладання є прихованою, але проявляється через дії або бездіяльність, що вчиняються боржником як до, так і після настання строку виконання зобов`язання цілеспрямовано на ухилення від виконання обов`язку (пункти 110, 111 постанови Верховного Суду у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 24.11.2021 у справі № 905/2030/19 (905/2445/19), постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 22.09.2022 у справі № 902/858/15 (пункт 78), від 19.01.2023 у справі № 925/1248/21 (925/111/22) (пункт 89), від 16.02.2023 у справі № 903/877/20 (903/150/22) (пункт 34), від 19.04.2023 у справі № 912/2007/18).

Отже, правочин, що вчиняється з метою завдати шкоди кредитору і який досягає цієї мети, є фраудаторним.

Правочин не має вчинятись з метою заподіяти зло (тобто здійснити зловживання правом) і втілювати цей намір. Інакше такий правочин має кваліфікуватись судами як фраудаторний та, за наявності відповідної позовної вимоги, має бути визнаний недійсним(постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2024 року у справі № 916/379/23).

У даній цивільний справі боржник ОСОБА_1 (дарувальник) 02 липня 2024 року відчужила транспортний засіб на підставі безвідплатного договору на користь свого сина, тобто фактично через 2 тижні після ухвалення Господарським судом Хмельницької області рішення від 19 червня 2024 року про солідарне стягнення з неї та ТОВ «ДОН ФЕРУМ ГРУПП» на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості у сумі 1 986 155,26 грн.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача ОСОБА_1 , викладені у відзиві на позовну заяву, стосовно того, що транспортний засіб був подарунком на день народження її сина - ОСОБА_2 , зокрема, як зазначає сама відповідач, днем народження її сина є ІНФОРМАЦІЯ_3 , тоді як договір дарування укладено 02 липня 2024 року (а.с.105).

Посилання ОСОБА_1 на те, що вона не була обізнана про наявність рішення Господарського суду Хмельницької області від 19 червня 2024 року про стягнення заборгованості у сумі 1 986 155,26 грн. не мають правового значення для вирішення даного спору, оскільки не спростовують фраудаторність правочину, адже для віднесення його до вказаної категорії має значення не стільки наявність судового рішення, а вчинення дій на шкоду кредитору.

Зокрема, слід зазначити, що про наявність зобов`язань перед Банком ОСОБА_1 була обізнана, будучи поручителем за кредитним договором.

Крім того, як було встановлено у судовому засіданні, звертаючись до господарського суду із позовом про стягнення заборгованості, АТ КБ «Приватбанк» на виконання вимог ст. 164 ГПК України, направлялась копія позову на електронну адресу ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_2 Також, на вказану адресу направлялись судові документи Господарським судом Хмельницької області.

Недоведеними є посилання представника відповідача у судовому засіданні, що вказана електронна адреса не належить наразі ОСОБА_1 , оскільки адреса ІНФОРМАЦІЯ_2 була вказана нею в анкеті-заяві клієнта - фізичної особи про надання банківських послуг (а.с.145) й, будучі клієнтом АТ КБ «Приватбанк», поручителем за кредитним договором, іншої електронної адреси вона не повідомляла Банку.

Слід зазначити, як вбачається зі змісту рішення Господарського суду Хмельницької області від 19 червня 2024 року та постанови суду апеляційної інстанції у справі № 924/276/24 представник ТОВ "ДОН ФЕРУМ ГРУПП" - Пейчева С.Д. брала участь у судових засіданнях (а.с. 26, 31). Відтак товариство було обізнане про наявність судового рішення про стягнення боргу у сумі 1 986 155,26 грн. з нього та ОСОБА_1 , як поручителя.

ОСОБА_1 є одним із засновників (учасників) ТОВ "ДОН ФЕРУМ ГРУПП", що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.146).

У добровільному порядку рішення суду боржниками - ТОВ "ДОН ФЕРУМ ГРУПП" та ОСОБА_1 не виконано.

Згідно інформаційної довідки № 408295742 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,0529 га за вказаною адресою, а також їй належить 11/18 часток квартири АДРЕСА_2 (а.с.58).

Таким чином усе належне ОСОБА_1 нерухоме майно, на яке можливо звернути стягнення в межах виконавчого провадження, знаходиться у м. Маріуполі Донецької області.

Відповідно до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 року № 309 вся територія Маріупольського району за винятком с. Заїченко, с. Пікузи належить до тимчасово окупованих Російською Федерацією територій.

Отже, спірний автомобіль є єдиним майном ОСОБА_1 , на яке можливо звернути стягнення в межах виконання судового рішення.

Розглядаючи по суті даний спір, суд дійшов висновку, що укладаючи договір дарування, відповідач діяла очевидно недобросовісно, оскільки вказаний безоплатний правочин порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника.

Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Така протизаконна ціль, як укладення відповідачем договору дарування майна зі своїм сином з метою приховання цього майна від звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним відтак наявні правові підстави для визнання його недійсним.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги слід задовольнити та визнати недійсним договір дарування транспортного засобу від 02 липня 2024 року, укладений між відповідачами.

В силу ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» слід стягнути сплачений та документально підтверджений позивачем судовий збір - по 1816,80 грн. з кожного (а.с.61).

Керуючись ст. ст. 81, 89, 141, 259, 263, 265, 274-279, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування транспортного засобу - задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування транспортного засобу марки LEXUS, модель NX 200T, VIN/номер кузова (рами, шасі) НОМЕР_1 , укладений 02 липня 2024 року між ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 ), оформлений у ТСЦ № 0741 РСЦ ГСЦ МВС в Рівненській, Волинській та Житомирській областях.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» () судовий збір - по 1816,80 грн. з кожного.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О. Куць