ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 639/4977/24 Провадження 2/636/817/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.08.2025 місто Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

головуючого - судді Буніна Є.О.,

секретаря судового засідання Бруславської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання договору позики недійсним,

встановив:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Закоморна К.О. звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання договору позики від 17.11.2020 недійсним.

В обґрунтування позову представник позивача ОСОБА_1 адвокат Закоморна К.О. вказала, що ОСОБА_1 одержала із Жовтневого районного суду м. Харкова копію ухвали суду від 25.12.2023 р. по справі № 639/7236/23 про відкриття провадження по справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики від 17.11.2020 р., укладеному між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 25000,00 доларів США. Разом із ухвалою позивач отримала копію договору позики від 17.11.2020 р. Згідно Договору позики від 17.11.2020 р. відповідач передав позивачу грошові кошти у розмірі 700000,00 гривень, що відповідає еквіваленту 25000,00 доларів США на строк до 17.11.2023 року.

Договір позики від 17.11.2020 р. позивач з відповідачем не укладала, відповідача ніколи не бачила, жодних справ з відповідачем не вела, коштів у сумі 25000,00 доларів США не позичала, боргову розписку, яка посвідчує передання відповідачем позивачу коштів у сумі 25000,00 доларів США, позивач не писала. Троюрідний брат ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , який проживає у АДРЕСА_1 , запропонував позивачу зробити довідку тимчасового переселенця ОСОБА_3 взяв у позивача копії паспорту і РНОКПП і користувався ними. ОСОБА_3 раніше судимий і відбував строк ув`язнення за крадіжку у Донецькій області. У листопаді 2023 р. ОСОБА_3 повіз ОСОБА_1 оформляти довідку переселенця в м. Дергачі, де оформляла папери жінка похилого віку в державній установі. Документи ця жінка позивачу оформила неповністю. ОСОБА_3 взяв паспорт позивача і виніс їй документи оформлені неповністю - майже пустий лист, який позивач підписала. Позивач вважає, що на цьому майже пустому листі з підписом позивача потім був надрукований текст договору позики, за яким відповідач просить стягнути грошові кошти в розмірі 25000,00 доларів США.

Позивач звернулась 05.01.2024 р. із заявою про вчинення кримінального правопорушення якому була надана правова кваліфікація за ч. 3 ст. 15 і ч. 5 ст. 190 КК України. (кримінальне провадження № 0000003). Згідно із витягом із ЄРДР невстановлені особи намагаються заволодіти шляхом обману, з використанням завідомо підроблених документів, майном ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в особливо великих розмірах, подавши 12.12.2023 р. до Жовтневого районного суду м. Харкова позовну заяву від імені ОСОБА_2 по цивільній справі № 639/7236/23 про стягнення боргу в сумі 25000,00 доларів США та надавши, при цьому, підроблений борговий документ - договір позики від 17.11.2020 року.

Сторони в судове засідання не з`явились.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Закоморна К.О. надала заяву про розгляд справи без участі позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, причини неявки до суду не повідомив, про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Разом з тим, суд приймає до уваги, що відповідач, на виконання ухвали Чугуївського міського суду Харківської області від 23 вересня 2024 року про витребування доказів, 09 грудня 2024 року надав до суду оригінал договору позики від 17.11.2020 року. За таких обставин, суд вважає, що відповідачу ОСОБА_2 відомо про наявність цієї справи в суді, а тому суд не вбачає підстав для заочного розгляду справи.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

17 листопада 2020 року в м. Харкові укладено договір позики між ОСОБА_2 (позикодавець) та ОСОБА_1 (позичальник), відповідно до якого ОСОБА_2 надає позику ОСОБА_1 в сумі 700000,00 гривень, що є еквівалентом 25000,00 доларів США, в строк до 17 листопада 2023 року.

Разом з тим, у позовній заяви зазначено, що договір позики від 17.11.2020 ОСОБА_1 з ОСОБА_2 не укладала, його ніколи не бачила, жодних справ з ним не вела, коштів у сумі 25000,00 доларів США не позичала, боргову розписку, яка посвідчує передання відповідачем позивачу коштів у сумі 25000,00 доларів США, позивач не писала.

ОСОБА_1 зазначила, що її троюрідний брат ОСОБА_3 , запропонував їй зробити довідку тимчасового переселенця. ОСОБА_3 взяв у неї копії паспорту і РНОКПП і користувався ними. У листопаді 2023 року ОСОБА_3 повіз ОСОБА_1 оформляти довідку переселенця в м. Дергачі, де оформляла папери жінка похилого віку в державній установі. Документи ця жінка оформила не у повному обсязі. ОСОБА_3 взяв паспорт ОСОБА_1 і виніс їй оформлені не у повному обсязі документи - майже пустий лист, який позивач підписала. ОСОБА_1 вважає, що на цьому майже пустому листі з її підписом потім був надрукований текст договору позики, за яким ОСОБА_2 просить стягнути з неї грошові кошти в розмірі 25000,00 доларів США.

05 січня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до поліції із заявою про вчинення кримінального правопорушення, в результаті чого відкрито кримінальне провадження № 0000003 за ч. 3 ст. 15 і ч. 5 ст. 190 КК України.

Суд приймає до уваги, що позивачем ОСОБА_1 не надано до суду належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували обставини недійсності договору позики, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог.

Суд дослідив оригінал договору від 17.11.2020 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 і прийшов до висновку, що він укладений належним чином, вважається узгодженим, дійсним, що підтверджується особистим підписом ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12.06.2009 р. передбачено, що відповідно ст. 55, 124 Конституції України та ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, аналізуючи вказані норми, вбачається, що у разі, якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

На підставі ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 січня 2023 року в справі № 369/11450/19 (провадження № 61-10412св21) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою правильного застосування ст.ст. 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Такі правові висновки про застосування ст.ст. 1046, 1047 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17.

На підставі викладеного, суд не знаходить підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 12, 76-81, 89, 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України,

ухвалив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання договору позики недійсним, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду через Чугуївський міський суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 (тридцяти) днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Бунін Є.О.