Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.08.2025 Справа №607/21212/24 Провадження №2/607/1252/2025

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді Стельмащука П.Я., за участю секретаря судового засідання Двикалюк І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу за позовом представника ОСОБА_1 адвоката Бачинської Наталії Орестівни до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

Представник ОСОБА_1 адвокат Бачинська Н.О. звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 10.02.2025, просить в порядку поділу майна подружжя:

- визнати за ОСОБА_1 , право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер :02:002:0159, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_2 , право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер :02:002:0159, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_1 , право власності на земельну ділянку площею 0,1400 га, кадастровий номер :02:002:1309, для ведення особистого селянського господарства, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_2 , право власності на земельну ділянку площею 0,0500 га, кадастровий номер :02:002:1310, для ведення особистого селянського господарства, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_1 , право власності на 1/2 частину житлового будинку, загальною площею 168 м.кв, житловою площею 82,3 м.кв, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_2 , право власності на 1/2 частину житлового будинку, загальною площею 168 м. кв, житловою площею 82,3 м.кв, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

- виділити у власність ОСОБА_2 автомобіль, RENAULT MEGANE, 2005 року випуску, д. н.з НОМЕР_1 ;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля, RENAULT MEGANE, 2005 року випуску, д.н.з НОМЕР_1 , в сумі 93350,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що сторони з 22.11.1986 перебували у шлюбі, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.09.2024 у справі №607/17824/24 розірвано. За час перебування сторін у шлюбі вони набули вищевказане спільне майно. На даний час сторони не можуть дійти згоди щодо поділу майна, що стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою судді від 29.10.2024 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Відповідач відзив на позов не подав.

Представник позивача Бачинська Н.О. в судовому засіданні 05.08.2025 позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні 05.08.2025 позовні вимоги визнав частково. Вважає, що усе майно підлягає рівному поділу, а саме по 1/2 частки кожному. Стосовно виплати позивачу компенсації за половину вартості автомобіля заперечив, так як не погоджується із вартістю авто, яку визначив оцінювач на замовлення позивача.

Ухвалення та проголошення судового рішення відкладено до 10.00 год. 14.08.2025, в яке учасники справи не з`явились.

Дослідивши докази по справі, суд встановив такі обставини.

Сторони перебували у шлюбі з 22.11.1986, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.09.2024 у справі №607/17824/24 розірвано. Згідно з даними Єдиного державного реєстру судових рішень рішення набрало законної сили 17.10.2024.

Відповідно до земельно-кадастрової книги за ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 числяться земельні ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер 0:02:002:0159 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, земельні ділянки площею 0,1400 га кадастровий номер :02:002:1309, та площею 0,0500 га кадастровий номер :02:002:1310 для ведення особистого селянського господарства. Про це вказано у листі Великоберезовицької селищної ради №1589 від 24.09.2024. А також на підтвердження цієї обставини стороною позивача надано копію однієї сторінки земельно-кадастрової книги №10 Великоберезовицької сільської, селищної ради Тернопільського району Тернопільської області.

Згідно із висновками про оціночну вартість об`єктів нерухомості від 27.09.2024: вартість земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер 0:02:002:0159, складає 119969,51 грн., вартість земельної ділянки площею 0,1400 га, кадастровий номер :02:002:1309, складає 35460,56 грн., вартість земельної ділянки площею 0,0500 га, кадастровий номер :02:002:1310, складає 12664,48 грн.

Житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами загальною площею 168,0 кв.м, житловою площею 82,3 кв.м, по АДРЕСА_1 зареєстрований на праві приватної власності за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане Березовицькою селищною радою 03.12.2007 відповідно до рішення виконкому селищної ради №109 від 31.10.2007. 03.12.2007 Тернопільське районне гопрозрахункове бюро технічної інвентаризації видало витяг №16883688 про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Станом на 04.09.2024 вказаний будинок належить відповідачу на праві приватної власності (інформація з реєстру прав власності на нерухоме майно №393555470 від 04.09.2024).

Відповідно до висновку про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 27.09.2024 вартість житлового будинку без вартості земельної ділянки складає 1649283,29 грн.

Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру транспортних засобів за ОСОБА_2 зареєстрований автомобіль RENAULT MEGANE, 2005 року випуску, д.н.з НОМЕР_1 , об?єм двигуна 1461 см. куб, дата реєстрації 15.07.2015. (лист Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Тернопільській області №31/19-Б-134 а.з. від 11.09.2024)

Вартість автомобіля RENAULT MEGANE, 2005 року випуску, д.н.з НОМЕР_1 , об?єм двигуна 1461 см. куб, станом на 27.09.2024 складає 186700,00 грн без ПДВ, що підтверджується висновком про вартість майна складеним 27.09.2024 ТОВ «ЗахідЕксперт».

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно із статтею 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної вартості подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Згідно із нормами статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що житловий будинок, загальною площею 168 м.кв, житловою площею 82,3 м.кв, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 набутий відповідачем у власність 03.12.2007 у період перебування у шлюбі з позивачем, а отже належить сторонам на праві спільної сумісної власності.

В судовому засіданні сторони також не заперечували, що житловий будинок має статус спільної сумісної власності подружжя та їх частки у цьому майні є рівними.

Враховуючи викладене, керуючись презумпцією рівності часток подружжя у спільному майні, суд дійшов до переконання про задоволення позову в цій частині шляхом визнання за кожним із сторін права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 168 м.кв, житловою площею 82,3 м.кв, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Щодо позовних вимог про поділ земельних ділянок.

Судом встановлено із даних, які містяться в земельно-кадастровій книзі, та сторонами не заперечується, що відповідач у 1997 році в порядку безоплатної приватизації набув у власність земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер 0:02:002:0159, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, на якій розташований спірний будинок, та земельні ділянки площею 0,1400 га, кадастровий номер :02:002:1309, та площею 0,0500 га, кадастровий номер :02:002:1310, для ведення особистого селянського господарства.

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України (пункт 5 частини першої статті 57 СК України).

Відповідно до Закону України «Про внесення зміни до статті 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя» від 11 січня 2011 року статтю 61 СК України доповнено частиною п`ятою такого змісту: об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. Вказана норма набула чинності з 08 лютого 2011 року, однак була виключена на підставі Закону України «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка» № 4766 від 17 травня 2012 року, який набрав чинності 13 червня 2012 року. Натомість статтю 57 СК України доповнено пунктом 5 частини першої, згідно з яким особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації.

Із урахуванням вказаних змін до СК України правовий режим приватизованої земельної ділянки змінювався. При цьому, тільки в період часу з 08.02.2011 по 12.06.2012 включно земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, в тому числі приватизації, визнавалась спільною сумісною власністю подружжя. До 08.02.2011 та після 12.06.2012 така земельна ділянка належала до особистої приватної власності чоловіка або дружини, яка використала своє право на безоплатне отримання частини земельного фонду.

Аналогічний висновок по застосуванню норм Закону України «Про внесення зміни до статті 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя» від 11 січня 2011 року зроблений в постановах Верховного Суду від 20.06.2018 в справі № 1311/832/12, від 12.11.2018 в справі № 753/6139/14-ц та від 12.06.2019 в справі № 409/1959/15-ц.

Оскільки спірні земельні ділянки площею 0,1400 га, кадастровий номер :02:002:1309, та площею 0,0500 га, кадастровий номер :02:002:1310, для ведення особистого селянського господарства були передані у власність відповідачу у 1997 році в порядку безоплатної приватизації, то ці земельні ділянки є особистою приватною власністю відповідача, режим спільного сумісного майна подружжя на них не поширюється, відповідно, поділу, як майна подружжя, вони не підлягають.

Щодо земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер 0:02:002:0159, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, на якій розташований спірний будинок, суд зазначає таке.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року у справі № 686/9580/16-ц (провадження № 61-3478св18) зроблено висновок, що «земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України».

Відповідно до частини першої статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті.

Згідно з частиною першою статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Системний аналіз змісту наведених норм статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України дає підстави для висновку про однакову спрямованість їх положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований, відповідно до якого визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Отже, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства.

Досліджуючи наявність у позивача права на земельну ділянку, на якій знаходиться житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який виділено позивачу в порядку поділу майна, суд виходить із приписів статей 120 ЗК України та 377 ЦК України.

Оскільки відповідно до положень статей 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, одержана громадянином в період зареєстрованого шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, так як йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Разом з тим, якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою, переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК України.

Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 17.06.2022 у справі № 663/2343/19.

Той факт, що спірна земельна ділянка була приватизована мало б переважне значення за відсутності збудованого будинку на момент її приватизації. В іншому випадку буде порушуватися принцип нерозривності правового режиму земельної ділянки та збудованого на ній подружжям будинку, закладений у статті 120 ЗК України.

Враховуючи встановлені судом у даній справі обставини, керуючись вищенаведеними мотивами, беручи до уваги відсутність заперечень сторін щодо статусу нерухомого майна (житлового будинку), як об`єкта спільної сумісної власності подружжя, суд дійшов до переконання про необхідність частково задовольнити позовні вимоги стосовно поділу земельних ділянок, а саме визнати за кожним із сторін право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер :02:002:0159, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Водночас у задоволенні позовних вимог щодо поділу земельних ділянок площею 0,1400 га, кадастровий номер :02:002:1309, та площею 0,0500 га, кадастровий номер :02:002:1310, для ведення особистого селянського господарства, слід відмовити.

При цьому щодо аргументу представника позивача, що до правовідносин сторін повинні лише застосовуватись статей 22, 24 КпШС України суд зазначає наступне.

Оскільки спірні земельні ділянки набуті відповідачем у власність в 1997 році, то до правовідносин щодо віднесення земельної ділянки до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя дійсно підлягають застосуванню норми КпШС України в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до статей 22, 24 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

У постанові Верховного Суду України від 09 грудня 2015 року у справі № 6-814цс15 зроблено висновок про те, що "відповідно до положень статей 6, 17 Земельного кодексу України 1992 року, Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15 "Про приватизацію земельних ділянок", Порядку передачі земельних ділянок у приватну власність громадян (затверджений наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15 лютого 1993 року № 10) і статті 22 КпШС України, які були чинними на час приватизації спірних земельних ділянок, земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку й господарських будівель, ведення особистого підсобного господарства, садівництва, дачного і гаражного будівництва, є його власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку у земельному фонді.

Таку ж правову позицію підтримав Верховний Суд у постанові від 03.02.2021 у справі № 630/637/17.

Щодо позовних вимог про поділ автомобіля.

Велика Палата ВС у постанові від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 дійшла висновку, що згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом ч. 4 ст. 71 СК України, згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом ч. 2 ст. 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки в неподільній речі.

Велика Палата ВС відступила від сформульованого, зокрема, у постановах ВСУ від 30 березня 2016 року у справі № 6-2811цс15 та КЦС ВС від 16 червня 2021 року у справі № 559/609/15 висновку про те, що суд має визначити ідеальні частки співвласників у неподільній речі без її реального поділу та залишити відповідне майно у спільній частковій власності у разі, коли відповідач попередньо не вніс на депозитний рахунок суду кошти за частку позивача у праві спільної сумісної власності на неподільну річ, а останню не можна поділити в натурі відповідно до часток.

Крім того, ВП ВС відступила від сформульованого, зокрема, у постановах ВСУ від 13 січня 2016 року у справі № 6-2925цс15 та КЦС ВС від 29 серпня 2019 року у справі № 371/1369/15-ц висновку, що для вирішення питання про застосування ч. 2 ст. 364 ЦК України юридичне значення має те, чи сплачує співвласник-відповідач, який володіє та користується спільним майном, матеріальну компенсацію позивачеві за таке володіння та користування відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України, чи спроможний співвласник-відповідач виплатити співвласникові-позивачеві грошову компенсацію вартості його частки, і чи не буде така виплата надмірним тягарем.

Встановлено, що за відповідачем зареєстровано транспортний засіб RENAULT MEGANE, 2005 року випуску, д.н.з НОМЕР_1 , об?єм двигуна 1461 см. куб, який набутий сторонами у шлюбі.

Віднесення цього майна до спільної сумісної власності подружжя (не спростування відповідної презумпції спільності майна) ніким із сторін не оспорюється, а тому є їх спільною сумісною власністю. Частки сторін є рівними, а підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі майна відповідно до ч.3 ст.70 СК України немає.

На підтвердження ринкової вартості спірного автомобіля, позивач надала до суду висновок про вартість майна станом на 27.09.2024, яка складає 186700,00 грн.

В судовому засіданні 05.08.2025 відповідач звернувся до суду із клопотанням про долучення до матеріалів справи висновку про вартість автомобіля.

Проте, враховуючи, що такий висновок поданий відповідачем не у встановлений законом строк, а також без обґрунтування неможливості його подання у встановлений строк, судом до розгляду не прийнятий.

Жодна із сторін не звертались до суду з клопотанням про призначення судової експертизи для визначення ринкової вартості спірного автомобіля.

За таких обставин суд бере до уваги ринкову вартість автомобіля встановлену у висновку про вартість майна від 27.09.2024.

Відповідач визнає, що лише він користується спірним автомобілем. Тому, саме у власності відповідача слід залишити автомобіль марки RENAULT MEGANE, 2005 року випуску, д.н.з НОМЕР_1 , та стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію 1/2 вартості автомобіля, що становить 93350,00 грн.

Щодо судових витрат.

За правилами ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Звертаючись до суду позивач сплатила 10620,24 грн. судового збору, що становить 1 % від ціни позову 1062023,60 грн. (1/2 вартості всього майна).

Позовні вимоги задоволені частково на суму 977976,39 грн., а саме визнано за позивачем право власності на 1/2 частку житлового будинку вартістю 824641,64 грн., 1/2 частку земельної ділянки кадастровий номер :02:002:0159 вартістю 59984,75 грн., та компенсовано 1/2 вартості автомобіля в розмірі 93350,00 грн.

Таким чином, враховуючи часткове задоволення позову, а саме на 92,09% (977976,39 грн. / 1062023,60 грн. х 100%) з відповідача на користь позивача слід стягнути 9780,18 грн (92,08% від 10620,24 грн.).

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 263, 265, 273, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, визнати за ОСОБА_1 , право власності на:

- 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер :02:002:0159, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ;

- 1/2 частину житлового будинку, загальною площею 168 м.кв, житловою площею 82,3 м.кв, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію 1/2 вартості автомобіля марки RENAULT MEGANE, 2005 року випуску, д.н.з НОМЕР_1 , у сумі 93350,00 грн.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, визнати за ОСОБА_2 , право власності на:

- 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер :02:002:0159, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ;

- 1/2 частину житлового будинку, загальною площею 168 м.кв, житловою площею 82,3 м.кв, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

- виділити у власність ОСОБА_2 автомобіль марки RENAULT MEGANE, 2005 року випуску, д.н.з НОМЕР_1 , об?єм двигуна 1461 см. куб.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 9780,18 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду у 30-денний строк з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місце проживання АДРЕСА_1 .

Рішення складено та проголошено 14.08.2025.

Головуючий суддяП. Я. Стельмащук