Справа № 352/7/20
Провадження № 2/352/13/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2025 рокум. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої судді Гриньків Д.В.,

секретар судового засідання Івасів В.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» Льовочкіної В.М.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Ямницької сільської ради об`єднаної територіальної громади Івано-Франківського району Івано-Франківської області, Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», Івано-Франківської міської ради про визнання недійсними і скасування свідоцтва про право на спадщину, свідоцтва про право власності, іпотечного договору, договорів факторингу, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання права власності на 1/3 частку, -

В С Т А Н О В И В:

І. Короткий зміст позовних вимог.

Позивач звернувся до ОСОБА_3 , Ямницької сільської ради об`єднаної територіальної громади Івано-Франківського району Івано-Франківської області, Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», Публічного акціонерного товариства «Омега банк», Івано-Франківської міської ради про визнання недійсними і скасування свідоцтва про право на спадщину, свідоцтва про право власності, іпотечного договору, договорів факторингу, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання права власності на 1/3 частку будинковолодіння.

Свої позовні вимоги позивач мотивувала тим, в листопаді 2019 року позивачу стало відомо про те, що її брат відповідач ОСОБА_3 10.12.2003 року отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на будинковолодіння в АДРЕСА_1 після померлої матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та яка була власницею вказаного будинковолодіння на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого виконавчим комітетом Ямницької сільської ради 21.12.1988 року.

Вважає вказані свідоцтва, видані померлій та відповідачу ОСОБА_3 із порушенням чинного законодавства, адже спірне будинковолодіння належало до категорії «колгоспний двір», головою якого спочатку була баба ОСОБА_5 , а в подальшому матір ОСОБА_4 . Зазначає, що станом на 1965 року - рік смерті бабусі, спадщина в колгоспному дворі не відкривалася після смерті його члена, що відповідає нормам ст. 563 ЦК УРСР, тому позивач вважає, що на момент припинення колгоспного двору станом на 01.01.1967 року, в якому проживали ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та позивач, частки у спірному будинковолодінні мали б розподілятися в розмірі по 1/3. Після смерті матері позивача 07.05.2003 року спадщину прийняв брат позивача ОСОБА_3 шляхом вступу у володіння, користування та розпорядження майном, однак на думку позивача братом мала б бути успадкована лише 1/3 частка будинку, оскільки 1/3 частки спірного будинковолодіння належить позивачу.

Тому просила визнати недійсними та скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_3 та свідоцтво про право власності на будинковолодіння, видане померлій матері позивача, а також постановити рішення з урахуванням збільшених позовних вимог, яким визнати недійсними і скасувати іпотечний договір, договори факторингу, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та визнати за нею право власності на 1/3 частку будинковолодіння.

ІІ. Стислий виклад позиції учасників справи.

Представник позивача в судовому засіданні просив позовні вимоги задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився про день та час слухання справи був повідомлений відповідно до вимог закону. Правом на подання відзиву не скористався, будь-яких клопотань від нього до суду не надходило. Судом здійснювалось належне повідомлення відповідача про день та час слухання справи відповідно до вимог закону, проте поштове відправлення з рекомендованим повідомленням про вручення повернулося як не вручене, з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». За змістом пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України відмітка про відсутність особи за адресою місця проживання вважається врученням судової повістки цій особі в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки.

Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову та застосувати строк позовної давності, який пропущений позивачем.

Представники Ямницької сільської ради об`єднаної територіальної громади Івано-Франківського району Івано-Франківської області, Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», Івано-Франківської міської ради в судове засідання не з`явились, повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи через підсистему «Електронний суд».

ІІІ. Відомості про рух справи. Процесуальні дії у справі.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 08.01.2020 року головуючим суддею по даній справи визначено суддю Хоминець М.М.

Ухвалою від 10.01.2020 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою від 03.02.2020 року постановлено відкрити провадження за правилами за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 05.03.2020 року постановлено витребувати докази по справі.

Ухвалою суду від 05.11.2021 року залучено до участі у даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи».

Ухвалою від 20.12.2021 року залучено до участі у справі в якості співвідповідачів Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», Публічне акціонерне товариство «Омега банк», Івано-Франківську міську раду.

Ухвалою суду від 18.10.2022 року постановлено забезпечити участь представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» адвоката Проценка Миколи Миколайовича у підготовчому засіданні, в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 22.05.2023 року постановлено витребувати докази по справі.

На підставі ухвали суду від 30.04.2024 року підготовче провадження постановлено закрити.

Згідно ухвали суду від 12.07.2024 року визнано обов`язковою участь позивачки ОСОБА_2 або її повноважного представника у розгляді цієї справи.

У зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_6 з посади судді Тисменицького районного суду Івано-Франківської області на підставі розпорядження керівника апарату призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №352/7/20.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.05.2025 року справу №352/7/20 було передано на розгляд судді Гриньків Д.В.

Ухвалою судді Гриньків Д.В. від 05.05.2025 року постановлено прийняти до провадження цивільну справу №352/7/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Ямницької сільської ради об`єднаної територіальної громади Івано-Франківського району Івано-Франківської області, Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», Публічного акціонерного товариства «Омега банк», Івано-Франківської міської ради про визнання недійсними і скасування свідоцтва про право на спадщину, свідоцтва про право власності, іпотечного договору, договорів факторингу, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання права власності на 1/3 частку будинковолодіння.

Ухвалою судді від 25.08.2025 року постановлено клопотання представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» - адвоката Льовочкіної Валерії Михайлівни про проведення розгляду справи в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задовольнити.

Згідно ухвали суду від 25.08.2025 року постановлено провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Ямницької сільської ради об`єднаної територіальної громади Івано-Франківського району Івано-Франківської області, Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», Публічного акціонерного товариства «Омега банк», Івано-Франківської міської ради про визнання недійсними і скасування свідоцтва про право на спадщину, свідоцтва про право власності, іпотечного договору, договорів факторингу, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання права власності на 1/3 частку будинковолодіння, в частині вимог до відповідача Публічного акціонерного товариства «Омега банк», закрити.

ІV. Фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 батьками ОСОБА_7 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , були ОСОБА_8 та ОСОБА_4 (том 1 а.с.19).

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , виданого 13.11.1982 року, ОСОБА_9 13.11.1982 року уклав шлюб із ОСОБА_7 , прізвище дружини після укладення шлюбу « ОСОБА_10 » (а.с.20).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 батьками ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 були ОСОБА_8 та ОСОБА_4 (том 1 а.с.107).

Згідно виписки з погосподарської книги №6 за 1961-1963 роки, особовий рахунок НОМЕР_4 , домогосподарство, головою якого була ОСОБА_5 , 1890 року народження, належало до суспільної групи «колгоспний двір». В даному господарстві були записані такі члені сім`ї: невістка - ОСОБА_4 , 1925 року народження, онука - ОСОБА_7 , 1956 року народження, та онук - ОСОБА_3 , 1957 року народження ( том 1 а.с.21).

Відповідно даних погосподарської книги №5 за 1964-1966 роки, особовий рахунок № НОМЕР_5 , головою господарства, станом на 1964 рік була ОСОБА_4 , інші члени сім`ї записані в даному домогосподарстві: онука - ОСОБА_7 , 1956 року народження, та онук - ОСОБА_3 , 1957 року народження. Суспільна група домогосподарства станом на 01.01.1964 року колгоспна, станом на 01.01.1965 року робітнича, станом на 01.01.1966 року робітнича (том 1 а.с.22).

У погосподарських книгах №5 за 1967-1969 роки та 1971-1973 роки зазначено суспільну групу домогосподарства, головою якого була ОСОБА_4 , як «робітнича», яка залишалася такою у період з 01.01.1967 по 1969 роки та з 01.01.1971 по 01.01.1973 роки (том 1 а.с.23, 24).

Згідно довідки виконавчого комітету Ямницької сільської ради від 01.12.2003 року №1966 про право власності робітника на житловий будинок, згідно записів погосподарської книги виконавчого комітету Ямницької сільської ради за №583 за громадянкою ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 значиться житловий цегляний, критий оцинкований залізом будинок, житловою площею 65,1 кв.м., корисною площею 155,1 кв.м., гараж, літня кухня, сарай, сарай, колодязь, огорожа, вбиральня, які знаходяться в АДРЕСА_1 та розташовані на землі Ямницької сільської ради. До дня смерті громадянки ОСОБА_4 в будинку проживали і продовжують проживати син ОСОБА_3 , 1957 року народження, онук ОСОБА_11 , 1995 року народження, внука ОСОБА_12 , 1996 року народження. Заповіт від імені ОСОБА_4 в Ямницькій сільській раді не посвідчувався. (том 1 а.с.109).

Як вбачається з свідоцтва про право власності на жилий будинок від 21.12.1988 року, яке видане виконавчим комітетом Ямницької сільської ради народних депутатів, жилий будинок в цілому з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4 . Свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Тисменицької районної Ради народних депутатів №52 від 23.09.1988 року (том 1 а.с.110).

Вказане право власності зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно, що підтверджується витягом з такого від 27.11.2003 року за №2119505 (том 1 а.с.108).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 , яке видане 07.05.2003 року виконкомом Ямницької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла (том 1 а.с.107.)

Із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся ОСОБА_3

ОСОБА_3 , який є сином ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 державним нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зокрема на спірне будинковолодіння в цілому (том1 а.с.111).

В подальшому 22.08.2006 року між АКБ «ТАС-комерцбанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №0803/0806/88-003 предметом якого були грошові кошти в сумі 15000 доларів США. На забезпечення виконання зобов`язання за вказаним договором 22.08.2006 року між тими ж сторонами було укладено іпотечний договір, згідно умов якого в іпотеку іпотекодержателю, яким є АКБ «ТАС-комерцбанк» від іпотекодавця ОСОБА_3 було передано належне йому на праві власності майно, а саме будинковолодіння в АДРЕСА_1 (том 2 а.с.2-3, 4-5).

Надалі право вимоги за кредитним договором згідно договору факторингу №15 від 28.11.2012 року було передане від ПАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником ВАТ «Сведбанк», яке в свою чергу виступає правонаступником АКБ «ТАС-комерцбанк» до ТОВ «ФК «Вектор Плюс» (а.с.6-31, т.2).

Окрім цього, згідно договору про відступлення прав за іпотечним договором, укладеного 28.11.2012 року до ТОВ «ФК «Вектор Плюс» перейшло право вимоги за іпотечними договорами, в тому числі і за договором, іпотекодателем за яким є ОСОБА_3 (том 2 а.с.35-36).

В подальшому право вимоги від ТОВ «ФК «Вектор Плюс» за кредитним та іпотечним договорами, боржником та іпотекодателем за якими є ОСОБА_3 перейшло відповідно до договору факторингу від 28.11.2012 року до ТОВ «Кредитні ініціативи» (том 2 а.с. 37-45, 46, 47).

V. Мотиви з яких виходить суд та норми права.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Цивільного кодексу України та ЦК УРСР 1963 року.

Згідно пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України положення зазначеного Кодексу застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України 2003 року, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Оскільки правовідносини виникли до набрання новим Кодексом чинності, то суд при розгляді керується положеннями ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до законодавства, чинного на момент виникнення спірних відносин, колгоспний двір був сімейно-трудовим об`єднанням осіб, які використовували майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб.

Його створення і діяльність врегульовувалось положеннями статей 120-127 ЦК Української РСР, спадкування майна колгоспного двору регулювалося статтею 563 ЦК Української РСР.

Згідно із частиною першою статті 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Частиною другою статті 123 ЦК Української РСР передбачено, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено в зв`язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору.

Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, вирішуються за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 18 листопада 2015 року у справі № 6-350цс15 та Верховний Суд у постанові від 06 липня 2023 року у справі № 748/490/21.

Відповідно до статті 563 ЦК Української РСР в разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривається. Якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів двору не залишається, до майна двору застосовуються правила цього розділу. Особисте майно членів колгоспного двору після їх смерті переходить до спадкоємців на загальних підставах.

Статтею 123 ЦК УРСР передбачено, що частка члена колгоспного двору в майні двору визначається: 1) при виході його з складу двору без утворення нового двору (виділ); 2) при утворенні з одного двору двох і більше дворів (поділ); 3) при зверненні стягнення по особистих зобов`язаннях члена двору.

В той же час, правильне застосування судами норм статей 120, 123 ЦК УРСР передбачає з`ясування питання про віднесення будинку до відповідної суспільної групи господарств.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-350цс15.

Спеціальним нормативним актом, який визначає порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах, є Вказівки по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5 (далі - Вказівки № 112/5), а згодом Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24/26 (далі - Вказівки № 5-24/26).

Згідно зі змістом Вказівки № 112/5 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.

Відповідно до абзацу 2 пункту 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників.

Щодо наявності порушеного права позивача.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

У постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2021 року в справі №628/1475/19 (провадження №61-7554св21) зазначено, що «правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні».

У постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі №753/8671/21 (провадження №61-550св22) зазначено, що «кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду».

Стосовно позовної давності.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц (провадження № 14-96 цс 18) зазначено, що стаття 256 ЦК України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Отже, позовна давність - це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред`явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (стаття 267 ЦК України).

Виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи є порушеним право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Отже, відмова в задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності без встановлення порушення права або охоронюваного законом інтересу позивача не відповідає вимогам закону. Подібні за змістом висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц (провадження № 14-381 цс 18) та від 07 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц (провадження № 14-306 цс 18).

VІ. Висновки суду.

Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог.

Так, судом встановлено, що згідно із записами у погосподарській книзі спірне будинковолодіння у період з 1961 року по 1964 рік належало до суспільної групи «колгоспний двір». Разом із тим, після смерті ОСОБА_5 з 1965 року будинковолодіння віднесено до суспільної групи «робітничий двір» з урахуванням того, що з 1965 року ні ОСОБА_4 (домогосподарка), ні ОСОБА_8 (шахта №1), ні ОСОБА_3 , ні позивач, які були на той час малолітніми особами, не відносились до працюючих членів колгоспу, а тому спірне господарство втратило статус колгоспного двору.

Зазначені записи в погосподарській книзі не визнані недійсними і не скасовані.

Разом з тим, суд зазначає, що смерть ОСОБА_5 у 1965 році відповідно до статті 563 ЦК Української РСР не була підставою для відкриття спадкоємства в майні двору. При цьому судом не встановлено обставин, передбачених статтею 123 ЦК УРСР, які є підставою для визначенні частки члена колгоспного двору в майні двору, оскільки не відбулося виділу, поділу двору чи звернення стягнення по особистих зобов`язаннях члена двору.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для застосування положень статей 120, 123, ЦК УРСР до спірного домоволодіння, а майнові правовідносини господарства робітника були врегульовані загальними нормами цивільного права.

Одночасно суд звертає увагу на те, що відповідно до записів у погосподарській книзі з 1971 року головою робітничого двору зазначено ОСОБА_4 . Крім того, на підставі відповідних записів в погосподарській книзі виконавчим комітетом Ямницької сільської ради видано довідку від 01.12.2003 року №1966 про право власності робітника на житловий будинок в якій зазначено, що за ОСОБА_4 значиться будинок по АДРЕСА_1 .

З урахуванням викладеного, відсутні підстави вважати, що свідоцтво на право власності, яке видано на ім`я ОСОБА_4 , є незаконним, як і відсутні підстави вважати, що на той час будинковолодіння відносилось до суспільної групи «колгоспний двір».

Враховуючи викладене, на переконання суду, позовні вимоги про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності та свідоцтва про право на спадщину є безпідставними, оскільки у позивача відсутнє порушене суб`єктивне матеріальне право або охоронюваний законом інтерес, на захист якого подано позов.

Оскільки вимоги про визнання недійсним та скасування іпотечного договору, договорів факторингу, визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора і визнання права власності є похідними вимогами та залежать від задоволення судом вимог про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності та свідоцтва про право на спадщину, а судом встановлено відсутність порушеного права або інтересу позивача, то в їх задоволенні теж слід відмовити.

При цьому Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58).

Стосовно строку позовної давності, то суд зазначає, що позивачу достеменно було відомо про смерть матері, яка мала місце 07.05.2003 року. Дана обставина, на переконання суду, свідчить про те, що позивач могла довідатися про реєстрацію права власності за відповідачем одразу після смерті матері.

Разом з тим, вказуючи на момент, з якого слід обраховувати строк позовної давності, а саме: листопад 2019 року, як надання інформації від відповідача ОСОБА_3 , суду жодних доказів такого не надано, а відтак в силу вимог статей 12, 81 ЦПК України не доведено обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх заперечень та як наслідок несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

В той же час, з врахуванням висновків ВС та вищевикладеного, оскільки судом не встановлено порушення права позивача, за захистом якого вона звернулася до суду, то суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості, не застосовуючи при цьому позовну давність.

VІІ. Судові витрати.

Згідно із статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі відмови в позові - на позивача. Отже, суд вважає, що судові витрати зі сплати судового збору слід залишити за позивачем.

На підставі ст.328, 392 ЦК України, 120, 123, 563 ЦК УРСР, керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 142, 247, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Ямницької сільської ради об`єднаної територіальної громади Івано-Франківського району Івано-Франківської області, Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», Івано-Франківської міської ради про визнання недійсними і скасування свідоцтва про право на спадщину, свідоцтва про право власності, іпотечного договору, договорів факторингу, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання права власності на 1/3 частку будинковолодіння, відмовити.

Згідно ст.273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників справи:

позивач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_7 ;

представник позивача: адвокат Устінський Андрій Вікторович, вул. Шопена, 5/2, офіс 10, м. Івано-Франківськ, 76015, РНОКПП: НОМЕР_8 ;

відповідачі: ОСОБА_3 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_9 ;

Ямницька сільська рада об`єднаної територіальної громади Івано-Франківського району Івано-Франківської області, вул. Галицька,26, с. Ямниця, Ямницька ТГ, Івано-Франківська область, ;

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», вул. Вікентія Хвойки, 21, м. Київ, 04080, ;

Представник ТОВ «Кредитні ініціативи» - адвокат Льовочкіна Валерія Михайлівна, вул. Бойчука, 6, оф. 21, м. Київ, 01103, РНОКПП: НОМЕР_10 ;

Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», проспект Степана Бандери, 28-а, м. Київ, 04073, ;

Івано-Франківська міська рада, вул. Грушевського, 21, м. Івано-Франківськ, 76018, ЄДРПОУ: 33644700.

Рішення складене в повному обсязі 03.09.2025 року.

Суддя Тисменицького районного суду

Івано-Франківської області Гриньків Д.В.