ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2025 року місто Чернівці справа №727/1334/25

провадження №22-ц/822/692/25

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Височанської Н.К.,

суддів: Кулянди М.І., Литвинюк І.М.

секретар Факас А.В.

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 03 червня 2025 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, головуючий в суді першої інстанції суддя Одовічен Я.В.,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2025 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приват Банк» (далі по тексту - АТ КБ «Приват Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Посилалося на те, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Анкету-заяву №б/н від 23 вересня 2010 року та приєдналася до Умов та правил надання банківських послуг саме в тій редакції, що діяла на дату підписання та розміщена на сайті банку https://privatbank.ua/terms.

Таким чином, з моменту підписання відповідачем заяви, між банком та відповідачем був укладений договір в порядку ч.1 ст.634 ЦК України шляхом приєднання клієнта до запропонованого банком договору.

Відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку було встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшився до 35000 гривень. Для отримання доступу до рахунку та використання кредитного ліміту відповідач отримала кредитну картку № НОМЕР_1 , зі строком дії до 05/17, тип Універсальна.

Після отримання картки ОСОБА_1 , за умовами укладеного з банком договору здійснила дії щодо проведення її активації, користувалася карткою, а також отримувала кредитні кошти з власної ініціативи.

Після спливу строку дії першої картки ОСОБА_1 для можливості користування рахунком додатково отримано наступні картки: - кредитна картка № НОМЕР_2 , строк дії 07/20, тип Універсальна; - кредитна картка № НОМЕР_3 , строк дії 09/21, тип Універсальна.

У процесі користування рахунком відбулась зміна відсоткової ставки 40,8%.

29 квітня 2024 року ОСОБА_1 було підписано паспорт споживчого кредиту, в якому також є інформація про відсоткові ставки по кредитуванню по картковим рахункам.

Далі, у процесі користування рахунком 20 жовтня 2021 року відповідачем підписано Заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, на підставі якої отримано додаткову кредитну картку № НОМЕР_4 , строк дії 07/25, тип Універсальна GOLD, а також погоджені інші суттєві умови користування кредитним рахунком. Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг відповідачем підписано власноруч на планшеті, що відповідає вимогам Постанови НБУ від 13 грудня 2019 року №151 «Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України».

ОСОБА_1 була належним чином повідомлена про умови кредитування, зокрема щодо сплати відсотків. Починаючи з 20 жовтня 2021 року відсотки нараховувалися відповідно до підписаної відповідачем заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, а саме згідно п.1.3 у розмірі 40,8%.

17 листопада 2023 року відповідач підписала у системі самообслуговування Приват24 за допомогою ОТР пароля Заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг та додаткову угоду №SAMDN1715_01 до кредитного договору від 17 листопада 2023 року.

Відповідно до п.1 додаткової угоди сторони узгодили змінити умови кредитного договору шляхом внесення в заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг наступних змін: 1. Тип кредиту невідновлювальна кредитна лінія; 2. Строк кредитування 12 місяців з пролонгацією, але не більше 5 років з дати укладення цієї додаткової угоди; 3. Процентна ставка, відсотків річних: 12,0%; 4. Мінімальний платіж зменшено до 1% від заборгованості, але не менше ніж 100 гривень щомісячно протягом перших шести календарних місяців з дати укладення цієї додаткової угоди, із збільшенням до 3% починаючи з 7 місяця з дати укладення цієї додаткової угоди до дати повного погашення кредиту.

Відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що відображено у розрахунку заборгованості.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 24 грудня 2024 року має заборгованість у розмірі 38646 грн. 11 коп., з яких: 34506 грн. 32 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 4139 грн. 79 коп. - заборгованість за простроченими відсотками.

З урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 23 квітня 2025 року банк просив позов задовольнити, стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №Б/Н від 23 вересня 2010 року у розмірі 23646 грн. 11 коп. (заборгованість за тілом кредиту) та понесені судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівців від 03 червня 2025 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 відмовлено.

Повний текст рішення складено 08 червня 2025 року.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги та позиції інших учасників

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач АТ КБ «Приват Банк» подали апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову повністю посилаючись на те, що рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що 23 вересня 2010 року шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, відповідач приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг тій редакції, що діяла на дату підписання та розміщена на сайті банку https://privatbank.ua/terms.

В процесі користування рахунком та видачі кредитних карток з новим строком дії для можливості користування рахунком відповідачем додатково отримані наступні картки: 1) Кредитна картка номер - 470031, строк дії - 07/20, тип - Універсальна; 2) Кредитна картка номер - НОМЕР_3 , строк дії - 09/21, тип - Універсальна.

29 квітня 2021 року відповідач підписав Паспорт споживчого кредиту, в якому також є інформація про відсоткові ставки по кредитування по картковим рахункам.

У процесі користування рахунком, 20 жовтня 2021 року відповідачем підписано Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, на підставі якої нею отримано додаткову кредитну картку номер - НОМЕР_4 , строк дії - 07/25, тип - Універсальна GOLD, а також погоджені інші суттєві умови користування кредитним рахунком. Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг відповідачем підписано власноруч на планшеті.

Отож починаючи з 20 жовтня 2021 року відсотки нараховувалися згідно із умовами підписаної відповідачем Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а саме згідно п. 1.3. у розмірі 40.8%.

17 листопада 2023 року відповідач підписав у системі самообслуговування Приват24 за допомогою OTP пароля Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та Додаткову угоду № SAMDN1715_01 до Кредитного договору від 17 листопада 2023 року, на підставі якої погоджені інші суттєві умови користування кредитним рахунком. Рахунок у відповідача не мінявся, змінювалися тільки пластикові картки, які перевипускались періодично.

Відповідно до висновку Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №373/212/16 судом зазначено: «Перевипуск платіжних карток у подальшому, у тому числі з оформленням платіжної картки іншого класу, не свідчить про укладення іншого кредитного договору».

Заяви про приєднання до Умов та правил надання від 20 жовтня 2021 року та від 17 листопада 2023 року є частиною первісного договору б/н від 23 вересня 2010 року та відповідно до ч. 3 статті 631 ЦК України має силу письмової домовленості сторін про зміну/встановлення умов кредитування по вже існуючим кредитним правовідносинам.

Відповідно до п. 1.3 розділу 1 Заяви про приєднання від 20 жовтня 2021 року та п.9.3. Заяви про приєднання від 17 листопада 2023 року процентна ставка, відсотків річних визначена на рівні 40,8 % - для карт Універсальна, 42 ,00 % - для карт Універсальна Gold.

Відповідач активно користувалася кредитними коштами, що видно з виписки по рахунку. Заперечень щодо суми заявлених вимог в суді в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту та процентам від відповідача не надходило.

Крім того, відповідач також не висловлювала свої заперечення щодо умов договору в частині встановлення плати у вигляді процентів за користування кредитними коштами на протязі всього часу користування кредитними коштами.

В обґрунтування надання кредитних коштів та наявності боргу відповідача перед позивачем в матеріалах справи міститься виписка по рахунку.

Відповідно п. 1.4 умов договору повернення кредиту здійснюється шляхом внесення клієнтом коштів у розмірі мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту. Розмір мінімального обов`язкового платежу: - 5 % від заборгованості, але не менше ніж 100 грн, щомісячно.

У разі несвоєчасного або не в повному обсязі внесення щомісячного мінімального платежу сума кредиту вважається простроченою.

Заборгованість за тілом кредиту складається з поточної заборгованості (в розрахунку заборгованості це графа Тіло кредиту поточне ) та простроченої (графа «Тіло кредиту прострочене»).

Прострочений кредит - це кредитні кошти, які були надані клієнту та не були повернені у строк, передбачений договором.

Суд першої інстанції, всупереч ст. 1054 ЦК України, безпідставно звільнив відповідача від відповідальності щодо повернення отриманої суми позики, яка підлягає стягненню в повному обсязі з нарахованими процентами.

Більше того, в ході розгляду справи в суді першої інстанції відповідач здійснювала погашення заборгованості : 29.03.2025 -10000 грн., 30.03.2025 -5000 грн., 22.04.2025 5000 грн., 22.04.2025 - 448 грн., 10.05.2025 5000 грн.

Суду першої інстанції подано заяву про зменшення позовних вимог та виписку по рахунку із вказаними погашеннями.

Починаючи з 01 квітня 2024 року до подачі позову відповідач не здійснювала погашення отриманого кредиту належним чином, у зв`язку з чим у неї перед позивачем виникла прострочена заборгованість за кредитним договором.

Тобто, в період користування кредитними коштами між сторонами були погоджені умови договору щодо процентної ставки.

Починаючи з 20 жовтня 2021 року відсотки нараховувалися відповідно до підписаної відповідачем Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а саме згідно п. 1.3. у розмірі 40.8%. При цьому за погодженою ставкою Банком нараховано відсотків у розмірі 14,99 грн., що відображено у розрахунку заборгованості - графа Процентна ставка - нарахування процентів здійснено за ставкою 3,4% на місяць, що складає 40,8% річних та виписці по рахунку.

Заява про приєднання з визначенням розміру відсотків, яка підписана відповідачем є належним доказом домовленості сторін щодо платності користування кредитними коштами і відповідно погодженням сторонами розміру такої оплати.

Суд першої інстанції дійшов хибного висновку про те, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, та не взяв до уваги надану позивачем заяву про приєднання до умов та правил від 20.10.2021 року, як продовження дії між сторонами спору правочину (узгодження певних істотних умов умов), тобто первісного договору б/н від 23 вересня 2010 року. Відповідно і нарахування відсотків за кредитним договором від 23 вересня 2010 року на підставі заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 20 жовтня 2021 року є правомірним.

Керуючись помилковим висновком суд вказав, що борг за кредитним договором від 23 вересня 2010 року відсутній, звільнивши фактично відповідача від відповідальності щодо погашення заборгованості по тілу кредиту.

При цьому суд не надав належної оцінки здійсненим відповідачем платежам після укладення ним Заяв про приєднання 20 жовтня 2021 року та 17 листопада 2023 року та після подачі позову.

Якщо борг відсутній, то за що відповідач продовжував сплачувати Банку кошти. Помилився суд і у своїх твердженнях, що заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 20 жовтня 2021 року не входить до предмету доказування у даному спорі, є самостійною та не є предметом спору у даній справі.

Позивач готуючи позов подав суду всі укладені між сторонами заяви по існуючим кредитним відносинам (по відкритому відповідачу поточному рахунку) з відповідачем. Відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку було встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшився до 35 000,00 грн., що підтверджується Випискою по рахунку (виписка одна, оскільки рахунок один, по кожному рахунку формується своя одна виписка).

Підписання сторонами заяви про приєднання від 20 жовтня 2021 року, та від 17 листопада 2023 року, які є частиною договору б/н від 23 вересня 2010 року свідчить про погодження всіх істотних умов кредитування, в тому числі щодо сплати процентів за користування кредитними коштами.

Проте, суд першої інстанції не надав належної оцінки Заявам про приєднання, та безпідставно за відсутності будь-яких заперечень відповідача за власною ініціативою відмовив у стягненні заборгованості по тілу кредиту та процентів.

Крім того, звертають увагу суду, незважаючи на відсутність в первісній Анкеті заяві відомостей про усі умови кредитування (розмір процентної ставки, комісії, неустойки, строки і порядок погашення кредиту), відповідач впродовж тривалого періоду часу користувався кредитними коштами та здійснював погашення кредитної заборгованості як за тілом кредиту, так і за процентами. Прострочена заборгованість по кредиту виникла періодично та погашалася відповідачем теж періодично, що видно із розрахунку заборгованості.

Відповідач визнав укладення кредитного договору та погодився з його умовами, вчинивши дії, спрямовані на користування кредитними коштами та виконання умов кредитного договору, в тому числі щодо сплати процентів.

Укладений між позивачем та відповідачем кредитний договір не є розірваним, припиненим, не визнаний в судовому порядку недійсним, а отже, його дійсність презюмується.

На підставі наведеного, суд дійшов хибного висновку, що Заяви про приєднання від 20 жовтня 2021 року та від 17 листопада 2023 року є окремими договорами між сторонами спору і не входять в предмет спору по даній справі, що нарахування процентів не погоджено договором, укладеним між позивачем та відповідачем і що із змісту заяви договору від 20 жовтня 2021 року не вбачається, що правочин було укладено з метою зміни умов договору від 23 вересня 2010 року.

Суд першої інстанції при ухваленні рішення послався постанову Великої палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року провадження № 14-131цс19, яка не може бути застосована у справі №727/1334/25, оскільки справи не є подібними за змістом наданих доказів у справах.

У справі наявні заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 20 жовтня 2021 року, та від 17 листопада 2023 року. Дані документи підтверджують саме конкретні запропоновані відповідачу умови кредитування, визначають процентну ставку, строк кредитування, можливість надання пільгового періоду та інші умови договору. Відповідачка в свою чергу з даним документом ознайомилася та погодилася, про що свідчить його підпис у відповідній графі та виконувала всі умови договору значний період часу.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не подала.

Мотивувальна частина

Межі розгляду справи

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Позиція апеляційного суду

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом встановлено, що 23 вересня 2010 року ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» та підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (том 1 а.с.12).

В анкеті-заяві зазначено, що відповідач згідна із тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. Вона ознайомлена і згідна з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані для ознайомлення в письмовому вигляді.

Із змісту дослідженої судом анкети-заяви від 23 вересня 2010 року вбачається, що у ній не було зазначено відсоткової ставки та інших умов кредитування.

Також до матеріалів справи долучено заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, укладеної між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» 20 жовтня 2021 року. У вказаній заяві наявні відомості щодо карток «Універсальна», «Універсальна GOLD», преміальної картки «Platinum», преміальної картки «World Blak Edition», преміальної картки «VISA Signature», преміальної картки «World Elite», преміальної картки «Infinite» (а.с.118-140 Том 1). У заяві викладені усі умови кредитування, в тому числі щодо типу кредиту, строку кредитування, мети, процентної ставки за договором. Відомості, яку картку було отримано відповідачем у результаті підписання вказаної заяви матеріали справи не містять.

Окрім того, із змісту заяви договору від 20 жовтня 2021 року не вбачається, що правочин було укладено з метою зміни умов договору від 23 вересня 2010 року.

17 листопада 2023 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено заяву по приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. У вказаній заяві наявні відомості щодо карток «Універсальна», «Універсальна GOLD», преміальної картки «Platinum», преміальної картки «World Blak Edition», преміальної картки «VISA Signature», преміальної картки «World Elite», преміальної картки «Infinite» (а.с.155-179 Том 1). У заяві викладені усі умови кредитування, в тому числі щодо типу кредиту, строку кредитування, мети, процентної ставки за договором. Відомості, яку картку було отримано відповідачем у результаті підписання вказаної заяви матеріали справи не містять. Із змісту заяви договору від 17 листопада 2023 року не вбачається, що правочин було укладено з метою зміни умов договору від 23 вересня 2010 року.

17 листопада 2023 року між сторонами було укладено додаткову угоду №SAMDN1715_01 до кредитного договору від 17 листопада 2023 року.

У пункті 1 додаткової угоди сторони узгодили змінити умови кредитного договору шляхом внесення в заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг наступних змін: 1. Тип кредиту невідновлювальна кредитна лінія; 2. Строк кредитування 12 місяців з пролонгацією, але не більше 5 років з дати укладення цієї додаткової угоди; 3. Процентна ставка, відсотків річних: 12,0%; 4. Мінімальний платіж зменшено до 1% від заборгованості, але не менше ніж 100 гривень щомісячно протягом перших шести календарних місяців з дати укладення цієї додаткової угоди, із збільшенням до 3% починаючи з 7 місяця з дати укладення цієї додаткової угоди до дати повного погашення кредиту (том 1 а.с.141-144).

Відповідно до наданого банком розрахунку, у ОСОБА_1 станом на 24 грудня 2024 року наявна заборгованість по кредитному договору від 23 вересня 2010 року у розмірі 38646 грн. 11 коп., з яких: 34506 грн. 32 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 4298 грн. 39 коп. - заборгованість за нарахованими відсотками (том 1 а.с.46-73).

Під час перебування справи на розгляді відповідачем було внесено кошти у рахунок погашення заборгованості за договором: 10000 гривень 29.03.2025; 5000 гривень 30.03.2025; 5000 гривень 22.04.2025; 488 гривень 22.04.2025; 5000 гривень 10.05.2025, що підтверджується випискою за договором за період з 01 жовтня 2024 року по 20 травня 2025 року, що була витребувана судом.

Згідно розрахунку заборгованості за договором №б/н від 23 вересня 2010 року, після погашення відповідачем частини заборгованості, у ОСОБА_1 станом на 01 квітня 2025 року наявна заборгованість у розмірі 23646 грн. 11 коп. (заборгованість за тілом кредиту) (том 2 а.с.30-38).

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вимогам, визначеним в ст.263 ЦПК України.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції прийшов до висновків, що в анкеті-заяві від 23 вересня 2010 року відсоткова ставка зазначена не була. Кредитні правовідносини, що виникли між сторонами на підставі кредитного договору від 20 жовтня 2021 року не входять до предмету доказування у даному спорі, є самостійними та не є предметом спору у даній справі. Із позовними вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором від 20 жовтня 2021 року АТ КБ «Приватбанк» до суду не звертався.

З урахуванням зазначеного, суд прийшов до висновку, що Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 20 жовтня 2021 року не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 23 вересня 2010 року шляхом підписання заяви.

Із дослідженої судом виписки від 26 грудня 2024 року вбачається, що за період з 01 лютого 2016 року по 01 жовтня 2024 року банком самовільно здійснювалось нарахування та списання відсотків за використання кредитного ліміту, чим було штучно збільшено заборгованість за тілом кредиту та нараховано заборгованість за відсотками за договором.

Як вбачається із дослідженої судом виписки від 27 травня 2025 року, у період з 29 березня 2025 року по 10 травня 2025 року відповідачем було внесено кошти на погашення заборгованості у розмірі 25488 гривень. Також, кредитний картковий рахунок неодноразово поповнювався шляхом переказу коштів з інших банківських карток, які списувались банком у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором за період з 17 листопада 2023 року по 01 жовтня 2024 року у сумі 4395 гривень. Окрім того, судом встановлено, що період з 01 липня 2023 року по 01 жовтня 2024 року банком було списано відсотків за користування кредитним лімітом у сумі 9677 грн. 66 коп., чим штучно створено заборгованість за договором.

Однак, як було встановлено судом, в анкеті-заяві від 23 вересня 2010 року умови договору щодо сплати відсотків сторонами не погоджувались, а тому зарахування банком коштів, які надходили на поточний рахунок картки, у рахунок погашення відсотків є безпідставним та призвело до штучного створення боргу за договором від 23 вересня 2010 року.

Згідно проведеного арифметичного підрахунку (25488+4395+9677,66=39560,66) заборгованість за кредитним договором від 23 вересня 2010 року відсутня.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини 1 статті 3 ЦК України.

Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі, сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Так, у відповідності до вимог частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Відтак, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

В силу частини першої статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Так, за результатами розгляду справи по суті позовних вимог судом першої інстанції встановлено, що у заяві позичальника процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі, розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які згідно заяви (додаткова інформація), крім іншого, розміщені на сайті: https://privatbank.ua, а також на довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду по договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме наявний в них витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг «ПриватБанку», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Суд першої інстанції визнав, що у даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (2010 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (січні 2025 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Наданий позивачем витяг з Правил надання банківських послуг «ПриватБанку» з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Колегія суддів погоджується також з висновком суду першої інстанції з приводу того, що «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» ПриватБанку, розміщені на сайті: https://privatbank.ua, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 23 вересня 2010 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Крім того, суд апеляційної інстанції вказує на те, що посилання апелянта на підписані відповідачем заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 20 жовтня 2021 року та від 17 листопада 2023 року про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду є безпідставним та необґрунтованим, оскільки такі не стосуються договору б/н від 23 вересня 2010 року, а стосуються інших договорів, однак банк не заявляв вимог щодо стягнення заборгованості за умовами вказаних договорів.

Окрім цього, суд першої інстанції прийшов до правильних висновків щодо стягнення тіла кредиту.

Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію оперативної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18червня 2003 року №254 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України №75 від 04 липня 2018 року.

На підтвердження позовних вимог банком, зокрема, надано розрахунок заборгованості та виписку про рух коштів по кредитному рахунку на ім`я ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції здійснюючи перевірку заборгованості та зробивши власний розрахунок дійшов правильного висновку, що заборгованість за кредитним договором від 23 вересня 2010 року відсутня.

Наведене не спростовано стороною позивача ні при розгляді справи в суді першої інстанції, ні при перегляді оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції.

Відтак, ухвалюючи рішення у даній справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази, і надавши їм належну оцінку й дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення суду першої інстанції, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди позивача з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.

Будь-яких інших доводів, які б могли вплинути на суть ухваленого у справі судового рішення, апеляційна скарга не містить.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду в оскаржуваній частині ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив це рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 03 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий: Н.К. Височанська

Судді: М.І. Кулянда

І.М. Литвинюк