Справа №333/18/25
Пр. №2/333/1564/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 вересня 2025 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Наумової І.Й.,
за участю секретаря судового засідання: Кунець В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав,
Позивач звернувся з даним позовом до суду, який обґрунтовує наступним.
02.08.14 року зареєструвала шлюб із ОСОБА_2 . Від шлюбу з відповідачем у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька - ОСОБА_3 .
Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29.01.18 року, шлюб між нею та відповідачем розірвано. З моменту припинення шлюбних відносин, їх дитина залишилась проживати разом з нею та повністю знаходиться на її утриманні.
ОСОБА_2 матеріально про дитину не піклується, кошти на її утримання не надає, вихованням дитини не займається, навчанням, здоров`ям доньки не цікавиться.
Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22.03.2021 року вирішено стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але і не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з 21.01.2020 року і до досягнення дитиною повноліття.
Згідно з розрахунком заборгованості, наданим з Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса), станом на 30.09.2024 року, заборгованість із сплати аліментів складає 192 703,41 грн.
На підставі вищевикладеного, позивач просить суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 .
Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18.03.2025 р. відкрито провадження у справі та призначений її розгляд в порядку загального позовного провадження, сторонам встановлений строк для надання заяв по суті спору.
Ухвалою суду від 15.04.2025 р. витребувано інформацію щодо перетину відповідачем кордону України.
Протокольною ухвалою суду від 15.04.2025 р. закрито підготовче провадження у справі та призначений розгляд справи по суті.
В судовому засіданні позивачка та її представник адвокат Мульченко Є.В. позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав, зазначених в позові. Позивач пояснила, що ОСОБА_2 до початку війни в лютому 2022 року поїхав до Італії на поховання своєї матері і після цього до України не повернувся. Відповідач зареєстрований за її місцем проживання і реєстрації як ВПО, але яким чином він зареєструвався за її адресою, їй невідомо. Звернулася до виконавчої служби в жовтні 2024 року для подальшого розгляду справи. Зазначила, що фінансова допомога відповідача її не турбує, оскільки вона сама є самодостатньою.
Відповідач в судове засідання не з`явився. Відповідно до наданої інформації, на виконання ухвали суду, відповідач з 20.01.2022 р. перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_1 . З 07.02.2022 р. відповідач виїхав за межі України, до Риму. Відомості про повернення відповідача в Україну відсутні. Адреса проживання відповідача в Італійській Республіці, суду невідома. З огляду на вищевказане, відповідач про час, дату та місце слухання справи повідомлявся шляхом направлення судових повісток за місцем проживання як внутрішньо переміщеної особи та опублікування оголошення на сайті Комунарського районного суду м. Запоріжжя про виклик відповідача в судові засідання по справі. З урахуванням положень п. 4 ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відповідач про час, дату та місце слухання справи повідомлений. Відзив на позов чи заяви з будь-яких процесуальних питань від відповідача до суду не надходили.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У зв`язку вищевикладеним, на підставі ст. ст. 223, 280, 281 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів.
Представник третьої особи органу опіки та піклування в судовому засідання заявлені вимоги підтримала.
Малолітня ОСОБА_3 , 25.05.2016 р. в судовому засіданні пояснила, що її батьки розлучилися, вона мешкає з мамою, бабусею та дідусем за адресою: АДРЕСА_1 . З батьком вона не спілкується, він знаходиться в Росії. В 2023 році прислав їй коробку з подарунками іграшками, смаколиками.
Вислухав пояснення позивачки та її представника, малолітню дитину, відносно якої ініційовано позбавлення батьківських прав, представниці органу опіки та піклування, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлені наступні обставини та відповідні правовідносини.
Сторони перебували в шлюбі, який зареєстрований 02.08.2014 р. Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 645.
Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Комунарським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис про народження №379.
Відповідно до рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29.01.2018 року по справі №333/6805/27, шлюб між сторонами у справі розірваний.
Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22.03.2021 р. по справі №333/307/21 присуджено: стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини: дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , щомісячно, у розмірі частини від всіх видів заробітку платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з 21.01.2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

На підставі вищевказаного рішення про стягнення аліментів, позивачці виданий виконавчий лист, який пред`явлений до виконання в Комунарський ВДВС у м. Запоріжжі. Постановою державного виконавця від 31.10.2024 року відкрито виконавче провадження за даним виконавчим листом.

Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного державним виконавцем Комунарського ВДВС у м. Запоріжжі, боржник ОСОБА_2 має несплачену заборгованість по сплаті аліментів за вищевказаним виконавчим листом у розмірі 192 703,41 грн., за період з лютого 2020 р. по вересень 2024 р.

Відповідно до довідки Медичного центру «MY DOCTOR» ФОП « ОСОБА_4 » від 21.10.2024 р., дитині ОСОБА_5 з кінця 2020 р. надаються медичні послуги на підставі декларації про надання медичної допомоги. Дитину супроводжує мати ОСОБА_1 . Батько ОСОБА_2 жодного разу на прийом до лікаря на приходив та здоров`ям, фізичним розвитком дитини не цікавився.

Відповідно до довідки виданої Запорізькою гімназією №103, ОСОБА_3 навчається в цьому навчальному закладі з 1-го класу. Мати дитини цікавиться справами доньки. Протягом всього навчання батько справами доньки не цікавиться, на батьківських зборах онлайн не присутній, гімназію не відвідує.

Відповідно до Акту обстеження умов проживання дитини ОСОБА_6 від 22.04.2025 р., складеного працівниками відділу по Комунарському району служби у справах дітей ЗМР, дитина мешкає з матір`ю ОСОБА_1 , дідусем та бабусею дитини. Умови проживання дитини добрі та відповідають санітарним нормам. Стосунки в родині доброзичливі, дружні. В ході бесіди з дитиною, вона повідомила, що з батьком не спілкується і не хоче з ним спілкуватися. Зі святом він не вітає її, життям її не цікавиться, подарунки не дарує.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району від 11.08.2025 р., орган опіки та піклування дійшов висновку, що батько дитини ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, вихованням та утриманням доньки не займається, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, в зв`язку з чим районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування вирішив про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої доньки ОСОБА_6 .

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно з ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст.. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд із такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства.

Забезпечення найкращих інтересів дитини - це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»).

У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Позивачка як на підставу для позбавлення батьківських прав зазначає п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України.

Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Пленум Верховного Суду України у пунктах 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008р. по справі «Савіни проти України» зазначається, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини.

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно зі статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України, стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року).

Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачиться на шкоду інтересам дитини.

При визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

З досліджених судом доказів вбачається, що сторони по справі розірвали шлюб, після чого їх малолітня донька мешкає з матір`ю позивачкою у справі, спір щодо місця проживання дитини між сторонами відсутній.

На підставі заочного рішення суду з відповідача присуджено стягнення аліментів. Належних відомостей, що відповідач обізнаний про відкрите виконавче провадження з виконання виконавчого листа про стягнення з нього аліментів та навмисно ухиляється від сплати аліментів, суду не надано.

З матеріалів справи вбачається, що батько дитини відповідач мешкає за межами України. З пояснень дитини вбачається, що відповідач прислав їй в 2023 р. подарунки, що батько має інтерес до дитини. Дитина не налаштована на спілкування з батьком.

Позивачем на підтвердження своїх вимог надана довідка з медичного закладу, в якому обслуговується дитина, відповідно до якої батько дитини відповідач по справі не з`являвся на прийом лікаря, дитина приходить з матір`ю. Дана довідка не може свідчити про свідоме ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, з урахуванням того, що відповідач вже тривалий час мешкає за кордоном, тому враховуючи віддаленість проживання дитини та батька, він фізично не міг приводити дитину в медичний заклад в Україні.

Під час розгляду судом спорів щодо позбавлення батьківських прав, відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України обов`язковою є участь і органів опіки і піклування, який також подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті дослідження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших доказів, що стосуються справи.

Відповідно до ч.6 ст.19 Сімейного кодексу України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування, надала висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо доньки ОСОБА_7 , оскільки він ухиляється від виконання батьківських обов`язків.

Оцінивши даний висновок, як окремо, так і сукупності з іншими доказами, суд не погоджується з цим висновок, оскільки він зроблений без врахування: відсутності позиції батька з приводу заявлених вимог, територіальної віддаленості місця проживання батька та дитини, відсутності відомостей щодо вжиття як матір`ю дитини так і органами опіки та піклування заходів на зміну ставлення батька до його батьківських обов`язків. Дані обставини свідчать, що цей висновок неє об`єктивним та є передчасним.

Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України), зокрема і у вигляді того, що в майбутньому дана дитина може бути усиновленою іншою особою. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці.

Достатніх доказів того, що відповідач як батько дитини свідомо ухиляється від виховання своєї доньки, а також є особливо неблагонадійним та спілкування з ним суперечить інтересам дитини, матеріали справи не містять.

При позбавленні батьківських прав суду слід не тільки встановити ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, а також чи попереджувалася особа, відносно якої ставиться питання про позбавлення батьківських прав, офіційно про необхідність змінити ставлення до дитини.

Вказаний висновок суду першої інстанції узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року по справі № 631/2406/15-ц.

Позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами те, що до відповідача застосовувалися заходи впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування тощо.

Отже, позивачем не дано суду належних і достатніх доказів на підтвердження тієї обставини, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки.

Суд, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини вважає, що позбавлення відповідача його батьківських прав наразі буде суперечить інтересам малолітньої дитини, в зв`язку з чим виснує про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 259, 263-265, 280-284, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_2 , до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_1 , третя особа: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району (), як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду позивачем подається до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 04.09.2025 р.

Суддя: І.Й.Наумова