ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 501/664/24

провадження № 61-10796св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи,які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Державне підприємство «Сетам», приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Парфьонов Георгій Володимирович,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Слободян Юлією Валеріївною, на постанову Одеського апеляційного суду від 11 червня 2024 року, прийняту у складі колегії суддів: Погорєлової С. О., Комлевої О. С., Заїкіна А. П.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст вимог позивача

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , Державного підприємства «Сетам» (далі - ДП «Сетам»), приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г. В., третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія УКРТЕХФІНАНС» (далі - ТОВ «ФК УКРТЕХФІНАНС»)), про визнання недійсними електронних торгів, витребування з чужого незаконного володіння житлового будинку та земельної ділянки, в якому просила:

- визнати недійсними електронні торги з реалізації житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки, загальною площею 0,092 га, кадастровий номер :02:002:0037, за адресою: АДРЕСА_1 , оформлені протоколом № 592893 від 10 серпня 2023 року;

- витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку, загальною площею 0,092 га, кадастровий номер :02:002:0037, за адресою: АДРЕСА_1 .

Одночасно з позовом, ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову, у якій просила:

- накласти арешт на земельну ділянку, кадастровий номер :02:002:0037, загальною площею 0,092 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , - до ухвалення та набрання законної сили рішенням у цій справі;

- накласти арешт на житловий будинок АДРЕСА_1 , - до ухвалення та набрання законної сили рішення у цій справі;

- заборонити ОСОБА_2 , а також іншим фізичним та/або юридичним особам усіх форм власності на час розгляду та до набрання законної сили рішенням у цій справі здійснювати будь-які будівельні роботи на земельній ділянці з кадастровим номером :02:002:0037, загальною площею 0,092 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, проводити будь-які реєстраційні дії щодо новостворених об`єктів нерухомого майна житлових/нежитлових приміщень, розташованих на земельній ділянці з кадастровим номером :02:002:0037, загальною площею 0,092 га, за адресою: АДРЕСА_1 , до ухвалення та набрання законної сили рішення у цій справі.

Заява обґрунтована тим, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до видачі нотаріусом свідоцтва про право власності на майно, набуте з електронних торгів, які є предметом оскарження у межах цієї справи, а також реєстрації такого права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Вказувала, що такі обставини можуть істотно ускладнити поновлення її порушених прав, за захистом яких вона звернулась до суду.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 28 лютого 2024 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про забезпечення позову було відмовлено.

Ухвалу суду першої інстанції мотивовано тим, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне нерухоме майно (частки майна), що реалізується на електронних торгах, полягає у втручанні в проведення торгів.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Одеського апеляційного суду від 11 червня 2024 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Іващенко А. П.- задоволено частково.

Ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 28 лютого 2024 року скасовано.

Постановлено нове судове рішення.

Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Іващенко А. П. про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :02:002:0037, загальною площею 0,092 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Накладено арешт на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Заборонено ОСОБА_2 , а також іншим фізичним та/або юридичним особам усіх форм власності, на час розгляду та до набрання законної сили рішенням у цій справі, здійснювати будь-які будівельні роботи на земельній ділянці з кадастровим номером: :02:002:0037, загальною площею 0,092 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Заборонено органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, проводити будь-які реєстраційні дії щодо новостворених об`єктів нерухомого майна житлових/нежитлових приміщень, розташованих на земельній ділянці із кадастровим номером: :02:002:0037, загальною площею 0,092 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Постанову апеляційного суду мотивовано тим, що з наведених у заяві про забезпечення позову фактів та обґрунтувань вбачається, що предмет позову у цій справі про визнання електронних торгів недійсними, є взаємопов`язаним зі способом забезпечення позову у вигляді накладення арешту на спірне нерухоме майно, а невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивача, за захистом яких вона звернулась до суду.

ОСОБА_1 обґрунтувала наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог, оскільки застосування такого заходу забезпечення позову спроможне забезпечити ефективний захист її порушеного права та поновлення порушених прав та інтересів позивача.

У свою чергу, невжиття заходів забезпечення позову може призвести до відчуження майна відповідачем, або зміни його характеристик, що ускладнить виконання рішення суду та унеможливить ефективний захист прав позивача за наслідками розгляду спору про визнання електронних торгів недійсними та витребування з чужого незаконного володіння житлового будинку та земельної ділянки.

При цьому, накладення арешту на майно до вирішення спору по суті не призведе до обмеження прав відповідача, а слугуватиме заходом запобігання можливих порушень прав позивача.

Вказаного суд першої інстанції не врахував, на підставі чого дійшов неправильного висновку про відмову у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Суд першої інстанції неправильно застосував норми процесуального права, у зв`язку з чим ухвала Іллічівського міського суду Одеської області від 28 лютого 2024 року підлягає скасуванню із постановленням нового судового рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У липні 2024 року ОСОБА_2 через адвоката Слободян Ю. В. звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Одеського апеляційного суду від 11 червня 2024 року, у якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просив суд скасувати оскаржувану постанову, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Підставою касаційного оскарження відповідно до вимог статті 389 ЦПК України заявник зазначає: суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції проігнорував відсутність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та предметом позову.

Під час розгляду апеляційної скарги позивача на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 28 лютого 2024 року не дослідив докази, що стосувалися фактів, на які учасники справи посилалися в поданих суду заявах, зокрема відзиві відповідача. Оскаржувана постанова не містить мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи.

Матеріали справи не містять доказів наявності обставин щодо необхідності застосування заходів забезпечення позову.

Суд апеляційної інстанції не обґрунтував підстав для одночасного застосування визначених позивачкою декількох видів забезпечення позову.

Доводи інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу, поданому до суду у вересні 2024 року, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Джулай Д. О., заперечує проти доводів ОСОБА_2 , просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Одеського апеляційного суду від 11 червня 2024 року - без змін.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 липня 2024 року справу призначено судді-доповідачу ОСОБА_3 , судді, які входять до складу колегії: Ігнатенко В. М., Фаловська І. М.

22 серпня 2024 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі, витребувано її матеріали із Іллічівського міського суду Одеської області, іншим учасникам надіслано копії касаційної скарги.

Відповідно до розпорядження заступника керівника Апарату - керівника секретаріату Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 жовтня 2024 року № 1155/0/226-24, у зв`язку з відставкою судді ОСОБА_3 , за касаційним провадженням № 61-10796ск24 призначено повторний автоматизований розподіл.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 жовтня 2024 року справу призначено судді-доповідачеві Коломієць Г. В., судді, які входять до складу колегії: Гулько Б. І., Луспеник Д. Д.

Верховний Суд неодноразово повторно надсилав запити до Іллічівського міського суду Одеської області та Одеського апеляційного суду щодо витребування матеріалів справи.

Матеріали справи надійшли до Верховного Суду 21 липня 2025 року.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга ОСОБА_2 , подана адвокатом Слободян Ю. В., не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша, друга статті 5 ЦПК України).

Згідно за частинами першою, другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Верховний Суд у постановах від 31 липня 2024 року справа № 623/2015/21, від 29 липня 2024 року в справі № 761/80/23, від 15 липня 2024 року в справі № 361/5905/23 та інших виснував, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

За вимогами пункту 3 частини першої статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.

У частині першій статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Зокрема позов забезпечується забороною вчиняти певні дії(пункт 2).

Вид забезпечення позову має бути співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має пересвідчитися, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Під час розгляду заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Такі правові висновки сформульовані Верховний Судом у постановах від 17 червня 2024 року у справі № 644/1482/22, від 01 травня 2024 року у справі № 638/6777/23, від 21 лютого 2024 року в справі № 201/9686/23 та інших.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) зазначено, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, під час використання механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) виснувала, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Тому суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності від конкретного випадку.

Під час вжиття заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 21 лютого 2024 року у справі № 201/9686/23.

У справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції встановив наявність спору між сторонами; ризик незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивачки, який може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в цій справі; співмірність обраного позивачкою виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами.

Підставами подання заяви про забезпечення позову у цій справі ОСОБА_1 зазначала необхідність забезпечення їй можливості ефективного захисту та поновлення права на спірне майно, яке вона вважала порушеним, оскільки, на її думку, відповідач має реальну можливість під час розгляду справи розпорядитись нерухомим майном, а також на спірній земельній ділянці відповідачем активно здійснюється будівництво нового об`єкту нерухомого майна та реконструкція житлового будинку.

Враховуючи, те, що предметом позову є вимоги про визнання недійсними електронних торгів, витребування з чужого незаконного володіння житлового будинку та земельної ділянки, які належали позивачці на праві власності та набуті відповідачем на прилюдних торгах, правомірність проведення яких оскаржується ОСОБА_1 , її припущення про те, що невжиття заходів щодо арешту спірного майна може істотно ускладнити чи унеможливити ефективне поновлення її порушених прав та інтересів, за захистом яких вона звернулась до суду, узгоджується зі змістом статей 149, 150 ЦПК України.

Крім того, дійсна мета звернення ОСОБА_1 до суду із заявою про забезпечення позову також підтверджується тим, що судом не встановлено, а відповідачем не доведено, що таке звернення позивачки спрямоване на зловживання нею своїми правами.

З огляду на наведене, повно та всебічно дослідивши обставини справи щодо застосування у цій справі заходів забезпечення позову, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши спір між учасниками справи щодо спірного майна, а також існування підстав для забезпечення позову, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність забезпечення позову у цій справі шляхом накладення арешту на житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку, загальною площею 0,092 га, кадастровий номер :02:002:0037, за адресою: АДРЕСА_1 , які належать на праві власності ОСОБА_2 із забороною здійснення будь-яких будівельних робіт на земельній ділянці, а також проведення будь-яких реєстраційних дії щодо новостворених об`єктів нерухомого майна житлових/нежитлових приміщень на цій земельній ділянці.

Аргументи ОСОБА_1 щодо наявності зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог, підтверджуються матеріалами справи.

Суд апеляційної інстанції обґрунтовано вказав, що накладення арешту на майно до вирішення спору по суті не призведе до обмеження прав відповідача, а слугуватиме заходом запобігання можливих порушень прав позивача.

З таким висновком апеляційного суду колегія суддів Верховного Суду погоджується та наголошує, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача. Таке тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб здійснюється в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Такі висновки узгоджуються з постановою Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16 серпня 2018 року у справі № 910/1040/18.

В оцінці основних аргументів касаційної скарги, Верховний Суд враховує усталену практику ЄСПЛ який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

ЄСПЛ зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (справа «Пономарьов проти України» (CASE «PONOMARYOV v. UKRAINE»), рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновку суду апеляційної інстанції, Верховний Суд виходить із того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вмотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків апеляційного суду.

Зазначені скаржником доводи, у взаємозв`язку із дослідженими судом матеріалами справи, не дають Верховному Суду підстав вважати, що оспорений висновок апеляційного суду щодо застосування заходів забезпечення позову, яке має тимчасовий характер, є непропорційним втручанням у право сторони спору на вільне володіння своїм майном, або що цей висновок не є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення принципу верховенства права.

Доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної постанови апеляційного суду, оскільки не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, Верховний Суд не встановив.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Слободян Юлією Валеріївною, залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного суду від 11 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. В. Коломієць

Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник