ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 684/14/25

Провадження № 22-ц/820/1443/25

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О. І. (суддя-доповідач), П`єнти І. В., Ярмолюка О. І.

секретар судового засідання Демчук В. М.,

з участю позивачки ОСОБА_1

і її представника ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Старосинявського районного суду Хмельницької області від 17 квітня 2025 року (суддя Гринчук С. М., повне судове рішення складено 28 квітня 2025 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей Шепетівської міської ради Хмельницької області, про позбавлення батьківських прав.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

У січні 2025 року ОСОБА_1 , звертаючись до суду із вказаним позовом, зазначала, що вони з ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне життя з відповідачем не склалося і після досягнення сином одного року проживають окремо. З того часу ОСОБА_3 із сином не спілкується, не займається його вихованням, належної матеріальної допомоги на утримання не надає. Рішенням Старосинявського районного суду Хмельницької області від 23 березня 2010 року з ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі 350 гривень щомісячно, починаючи з 25 січня 2010 року до досягнення дитиною повноліття. 02 квітня 2010 року шлюб між ними розірвано. 14 лютого 2018 року старший державний виконавець Старосинявського районного відділу ДВС у виконавчому провадженні № НОМЕР_7 виніс чотири постанови про тимчасове обмеження ОСОБА_3 до повного погашення заборгованості зі сплати аліментів у праві виїзду за межі України, керування транспортними засобами, полювання, користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії. Однак згідно з розрахунком відділу ДВС Летичівського району № 25760 заборгованість зі сплати аліментів складає 17033,50 грн. 19 грудня 2013 року вона уклала шлюб з ОСОБА_5 , в якому народилось двоє дітей. Старший син вважає батьком саме ОСОБА_5 .

Тому позивачка просила позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Старосинявського районного суду Хмельницької області від 17 квітня 2025 року в позові відмовлено. Попереджено ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 і покладено на Орган опіки та піклування виконавчого комітету Шепетівської міської ради контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. Посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неналежну оцінку доказів. Суд не взяв до уваги визнання ОСОБА_3 позову та висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення батька батьківських прав. Суд не надав належної оцінки діям відповідача щодо несплати аліментів на утримання сина та ухилення від утримання і виховання сина.

У засіданні апеляційного суду позивачка і її представник апеляційну скаргу підтримали.

Відповідач не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно установив, що сторони є батьками неповнолітнього ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 18 грудня 2008 року.

Шлюб між сторонами розірваний (свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 21 квітня 2010 року).

19 грудня 2013 року позивачка уклала шлюб з ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 від 19 грудня 2013 року. Від спільного проживання мають двоє дітей ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 від 16 червня 2014 року та НОМЕР_5 від 18 січня 2017 року).

Згідно з довідкою виконавчого комітету Шепетівської міської ради № 219 від 12 листопада 2024 року ОСОБА_1 разом з чоловіком ОСОБА_5 , дітьми ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 проживає без реєстрації за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до характеристики випускника 9-го класу Плішинської гімназії з дошкільним підрозділом Шепетівської міської ради Хмельницької області ОСОБА_4 2008 року народження у 2024 році закінчив Пліщинську гімназію з дошкільним підрозділом, виховувався та проживав з мамою ОСОБА_1 , яка регулярно відвідувала батьківські збори, цікавилася шкільним життям свого сина, брала активну участь в організації позакласних заходів, підтримувала зв?язок з класним керівником. Учень мав усе необхідне для навчання та розвитку, про що дбала мама.

З вересня 2024 року ОСОБА_4 є учнем Державного професійно-технічного навчального закладу «Козятинське міжрегіональне вище професійне училище залізничного транспорту», що підтверджується копією учнівського квитка НОМЕР_6 .

Відповідно до розрахунку відділу ДВС Летичівського району № 25760 (ВП № НОМЕР_7) заборгованість ОСОБА_3 зі сплати аліментів на користь ОСОБА_8 з жовтня 2023 року по 21 серпня 2024 року складала 17033,50 грн. Станом на 24 лютого 2025 року заборгованість ОСОБА_3 зі сплати аліментів (ВП № НОМЕР_7) складає 8092,81 грн.

В ході примусового виконання виконавчого листа № 2-39, виданого 23 березня 2010 року Оратівським районним судом Вінницької області щодо ОСОБА_3 встановлено тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України (постанова старшого державного виконавця від 14 лютого 2018 року); тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (постанова старшого державного виконавця від 14 лютого 2018 року); тимчасове обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії (постанова старшого державного виконавця від 14 лютого 2018 року); тимчасове обмеження боржника у праві полювання (постанова старшого державного виконавця від 14 лютого 2018 року).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Шепетівської міської ради № 03-24/4768 від 18 грудня 2024 року наявні підстави для позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки батько не бере участі у вихованні сина з часу його народження, не цікавиться його навчанням та здоров`ям, матеріально не утримує, не сплачує аліменти.

Син проживає з матір`ю та знаходиться на її утриманні.

Відповідач належним чином не виконує обов`язки щодо виховання та утримання неповнолітнього сина.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Відмовляючи в позові, суд виходив з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків.

Висновок суду відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу з таких підстав.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно з частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини (далі - Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

За змістом частини 1 статті 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини 1 статті 18 Конвенції батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Статтею 150 СК України встановлено обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.

Позбавлення батьківських прав тягне за собою правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Відповідно до пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Отже, ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини повинно бути навмисним, коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки, змінити її в кращу сторону не бажає, нехтуючи при цьому найкращими інтересами дитини, внаслідок чого її фізичний, психічний і моральний розвиток піддаються небезпеці.

За встановлених у справі обставин і за відсутності такої поведінки батька, що свідчить про негативний вплив на неповнолітню дитину, суд обґрунтовано прийшов до висновку про відмову в позові, при цьому попередивши останнього про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітнього сина.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що висновок органу опіки і піклування має рекомендаційний характер, є недостатньо обґрунтованим та не містить посилань на виключні обставини, які могли б бути підставою для позбавлення батьківських прав відповідача.

При вирішенні спору суд відповідно до вимог частини 6 статті 19 СК України не погодився з висновком органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітньої дитини.

Позбавлення батька батьківських прав не змінить життя дитини на краще.

Крім того, необхідно також зазначити, що ухилення батьків від сплати аліментів, про який вказано в апеляційній скарзі, не є безумовною підставою для позбавлення батьківських прав.

Доводи апеляційної скарги щодо неналежної оцінки доказів не можуть бути прийняті до уваги.

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 батьківських обов`язків суд визнав за потрібне попередити його про необхідність змінити ставлення до неповнолітнього сина і поклав на орган опіки та піклування контроль за виконанням батьком батьківських обов`язків.

Визнання відповідачем позову про позбавлення батьківських прав, не може слугувати підставою для задоволення позову за відсутності достатніх підстав для його задоволення.

У частинах 1, 4 статті 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Отже, в розумінні приписів статті 206 ЦПК України суд відмовляє у прийнятті визнання відповідачем позову, якщо це суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Відповідно до частин 2 і 3 статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

У справі про позбавлення батьківських прав визнання позову суперечить закону, а саме частині 3 статті 155 СК України та порушує інтереси дитини.

Аналогічний висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22.

У зв`язку з наведеним вище не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про наявність правових підстав для задоволення позову.

Інші доводи апеляційної скарги на законність рішення суду не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, має бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010).

Рішення суду ухвалено з урахуванням якнайкращого забезпечення інтересів дитини, відповідно до норм матеріального права, з додержанням норм процесуального права і підстав для його скасування у межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Старосинявського районного суду Хмельницької області від 17 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 01 вересня 2025 року.

Суддя-доповідач О. І. Талалай

Судді І. В. П`єнта

О. І. Ярмолюк