ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2025 року

м. Черкаси

Справа № 712/2963/25
Провадження № 22-ц/821/1289/25
Категорія: 304090000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Василенко Л. І.,

суддів: Гончар Н. І., Карпенко О. В.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Черкаси апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 травня 2025 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

11 березня 2025 року АТ «ТАСКОМБАНК» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування вимог зазначало, що 18.03.2021 між АТ «ТАСКОМБАНК» та ОСОБА_1 підписано Заяву-договір на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування. Дану заяву слід розуміти як Кредитний договір № 002/9698107-СК-SB.

Згідно умовами Заяви-договору на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування ОСОБА_1 просив відкрити поточний рахунок № НОМЕР_1 у національній валюті.

Позичальнику було встановлено ліміт кредитування рахунку в межах максимальної суми загального ліміту кредитування для вказаного продукту, а саме надані кредитні кошти в сумі 47000,00 грн, з процентною ставкою 37 %; строк користування - 12 місяців з автоматичною пролонгацією до 17.03.2024.

Відповідно до п. 3 Заяви-договору позичальник акцептує Публічну пропозицію АТ «ТАСКОМБАНК» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на веб-сайті банку: https//tascombank.ua. і беззастережно приєднується до умов останнього. Позичальник згоден, що дана Заява-договір, а також тарифи банку є невід`ємними частинами Договору.

Зазначало, що кредитні кошти відповідачу було надано у спосіб, зазначений в Кредитному договорі, що підтверджується відповідною випискою.

Умови вищезазначеного Кредитного договору відповідачем не виконані, кредитні кошти у встановлені Договором строки не повернуті.

Станом на 25.02.2025 заборгованість за Кредитним договором № 002/9698107-СК-SB від 18.03.2021, становить 77060,77 грн, в тому числі: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) 47000,00 грн; заборгованість по відсоткам (в т.ч. прострочена) 30060,77 грн.

Товариство просило стягнути з відповідача заборгованість за Кредитним договором 77060,77 грн та понесені судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 05.05.2025 позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ТАСКОМБАНК» 36494,31 грн боргу за Кредитним договором та 1147,25 грн понесених судових витрат, а всього 37641,56 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що при підписанні Заяви-договору між позивачем та відповідачем, у даному документі не знайшли свого відображення істотні умови Договору про споживчий кредит, а саме: не визначено проценту ставку за кредитом, її тип, порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів.

Судом першої інстанції зазначено, що наданий позивачем витяг з публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, з огляду на його мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ним нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в Заяві-договорі позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Враховуючи, що витяг, який міститься в матеріалах даної справи, не містить підпису відповідача, тому, на думку суду першої інстанції, його не можна розцінювати як частину Кредитного договору, укладеного сторонами 18.03.2021 шляхом підписання Заяви-договору.

Також суд зауважив, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

З наданого позивачем розрахунку слідує, що відповідачем під час користування кредитною карткою починаючи з 18.03.2021 в загальному сплачено 8005,49 грн та 2500,00 грн відбулося автоматичне списання комісійної винагороди.

Суд вважав, що оскільки розмір відсотків за користування кредитом у Заяві-договорі сторонами погоджено не було, то з відповідача підлягає стягненню лише різниця між витраченим ним кредитним лімітом і сплаченими банку коштами, яка становить 36494,31 грн ( 8005,49 + 2500 = 10505,69 грн), (47000 грн 10505,69 грн = 36494,31 грн).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скарги

06 червня 2025 року, не погоджуючись з вказаним рішенням суду, АТ «ТАСКОМБАНК» подало через підсистему «Електронний суд» апеляційну скаргу в якій, посилаючись на те, що суд першої інстанції однобічно та формально підійшов до дослідження та аналізу наявних письмових доказів у справі та безпідставно відмовив в задоволені частини позовних вимог стосовно процентів за користування кредитом, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Товариства в повному обсязі.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги вказує, що відповідно до п. 4 Заяви-договору на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування, позичальник підтверджує, що ознайомлений з умовами Договору, Тарифами, Правилами користування електронним платіжним засобом, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту (згідно з вимогами діючого законодавства) та отримав їх примірники у Мобільному додатку, вони зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення.

Вказує, що на момент укладання правочину усі пункти Заяв, Публічної пропозиції, про приєднання до Договору, додатків до нього, тарифів Банку, з якими відповідач був ознайомлений, про що свідчить його підпис, відповідач не вважав несправедливими, він свідомо підписав Заяви та документи з метою в подальшому отримати банківську карту та кошти/встановлений ліміт на ній для власних цілей, сума яких попередньо ним була погоджена.

Також зазначає, що до відзиву на позовну заяву не подано належних та допустимих документів, які б підтверджували оплату правничої допомоги, в тому числі документів, які б підтверджували перерахунок коштів адвокату.

АТ «ТАСКОМБАНК» в свою чергу і так понесло збитки в зв`язку з невиконанням боргових зобов`язань у встановлені Договором строки, що стало наслідком звернення до суду з позовною заявою.

Таким чином, у АТ «ТАСКОМБАНК» є підстави вважати, що витрати на правову допомогу, заявлені адвокатом відповідача у даній справі до відшкодування є необґрунтованими, передчасними, а тому не підлягали відшкодуванню

Відзив на апеляційну скаргу

24.06.2025 через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ОСОБА_1 адвоката Хворост Д. М., в якому просить оскаржуване рішення залишити без змін та стягнути з АТ «ТАСКОМБАНК» на користь ОСОБА_1 5000,00 грн витрат на правничу допомогу.

У відзиві зазначається, що суд першої інстанції правильно розрахував заборгованість, встановивши її на рівні різниці між використаним кредитним лімітом і коштами, які відповідач повернув. Вимоги щодо стягнення відсотків вважає такими, що не підлягають до задоволення.

Вказує, що адвокатом Хворост Д. М. станом на 24.06.2025 виконано ряд послуг за Договором при надані правової допомоги при апеляційному розгляді скарги на рішення від 05.05.2025.

Зазначає, що ОСОБА_1 , станом на дату подачі відзиву на апеляційну скаргу, поніс витрати в сумі 5000,00 грн на правничу допомогу.

Фактичні обставини справи

18.03.2021 до АТ «ТАСКОМБАНК» звернувся ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим між АТ «ТАСКОМБАНК» та ОСОБА_1 укладено Заяву-договір № 002/9698107-СК-SB на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування (а.с. 49).

Відповідно до даної Заяви-договору відповідач просив відкрити поточний рахунок № НОМЕР_2 у національній валюті та вкладний рахунок № НОМЕР_3 .

Згідно п. 3 підписанням цієї Заяви-договору ОСОБА_1 акцептує Публічну пропозицію АТ «ТАСКОМБАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (розміщені на сайті https//tascombank.ua. і беззастережно приєднується до умов Договору.

Пункт 4 Заяви-договору передбачав, що підписанням цієї Заяви-договору ОСОБА_1 підтверджує, що він ознайомлений з умовами Договору, Тарифами, Правилами користування електронним платіжним засобом, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту (згідно з вимогами діючого законодавства) та отримав їх примірники у Мобільному додатку, вони йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення.

Позичальнику було встановлено ліміт кредитування рахунку в межах максимальної сум , а саме надані кредитні кошти в сумі 47 000 грн з процентною ставкою 37%, строк користування - 12 місяців з автоматичною пролонгацією до 17.03.2024.

До позовної заяви банк додав витяг з публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, у якому відсутні дані про ознайомлення із вказаним документом ОСОБА_1 під час підписання 18.03.2021 року заяви про приєднання.

З довідки від 30.01.2025 № 420/71.3 керівника операційного центру Банку вбачається, що ОСОБА_1 з 18.03.2021 є власником поточного рахунку у валюті гривня № НОМЕР_2 , який відкритий відповідно до Заяви-договору на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування з номером Кредитного договору № 002/9698107-СК_SB від 18.03.2021, № картки НОМЕР_4 , відкритого в АТ «ТАСКОМБАНК».

Згідно розрахунку заборгованості по Кредитному договору № 002/9698107-СК-SB від 18.03.2021, укладеного із ОСОБА_1 , станом на 25.02.2025, останній має заборгованість 77060,77 грн, з них: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) 47000,00 грн; заборгованість по відсоткам (в т.ч. прострочена) 30060,77 грн, сплачено відсотків на суму 8005,49 грн. Також відбулося списання в автоматичному режимі комісійної винагороди 2500 грн.

Відповідно до виписки по особовим рахункам Кредитного договору № 002/9698107-СК-SB ОСОБА_1 у період з 18.03.2021 по 25.02.2025 користувався наданою йому кредитною карткою, знімав кошти, проводив розрахунки та здійснював погашення кредиту (а.с 64-97).

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції даним вимогам відповідає, виходячи з наступного.

Згідно до положень ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як передбачено ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п. 11 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про споживче кредитування»).

Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит (ч. 1 та 2 ст. 11 ЗУ «Про споживче кредитування»).

Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування»).

Як вбачається з матеріалів справи, 18.03.2021 між АТ «ТАСКОМБАНК» та ОСОБА_1 укладено Заяву-договір № 002/9698107-СК-SB на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування.

Відповідно до п. 3 підписанням цієї Заяви-договору ОСОБА_1 акцептує Публічну пропозицію АТ «ТАСКОМБАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (розміщені на сайті https//tascombank.ua.) і беззастережно приєднується до умов Договору.

У свою чергу, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17 зазначила, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети, яка не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Тобто, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

При цьому, у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що Банк має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Звертаючись до суду із позовом, АТ «ТАСКОМБАНК»просило стягнути з відповідача заборгованість у сумі 77060,77 грн, що складалася із 47000,00 грн заборгованості по тілу кредиту, 30060,77 грн заборгованості по відсотках.

Обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі її розмір і порядок нарахування, позивач посилався на те, що підписуючи Заяву-договір № 002/9698107-СК-SB на укладання Договору про комплексне банківське обслуговуваннявід 18.03.2021, відповідач підтвердив, що погоджується з тим, що публічна пропозиція АТ «ТАСКОМБАНК»на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (розміщені на сайті www.tascombank.com.ua) та Тарифи банку разом з цією Заявою-договором є невід`ємними частинами Договору.

На підтвердження умов Договору АТ «ТАСКОМБАНК»надало суду копію Заяви-договору на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування від 18.03.2021, Публічну пропозицію АТ «ТАСКОМБАНК»на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, Додаток № 1 та № 2 до Публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК».

Проте, Заява-договір від 18.03.2021 хоч і містить особистий підпис ОСОБА_1 , проте не містить погоджених сторонами відсотків за користування кредитними коштами.

В Заяві-договорі від 18.03.2021 зазначено лише анкетні дані відповідача, його контактна інформація, середньомісячний дохід, проте не містить жодних даних про умови кредитування. Зокрема, вона не містить відомостей щодо розміру відсотків за користування кредитними коштами або будь-які інші умови Договору.

Колегія суддів не має підстав вважати, що підписуючи Заяву-договір від 18.03.2021, ОСОБА_1 погоджував розмір відсотків за користування коштами, про який зазначав позивач у своєму позові.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у Заяві-договорі від 18.03.2021 відомостей про приєднання до Додатку № 1 та № 2 Публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, наведені доводи в апеляційній скарзі щодо стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом є необґрунтованими.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме із наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 25.02.2025, за період з 18.03.2021 по 25.02.2025 відповідачем отримано від позивача кошти в сумі 47000,00 грн, а відповідачем на рахунок позивача сплачено 8005,49 грн, які позивачем було зараховано в погашення відсотків.

Згідно виписки по особовим рахункам Кредитного договору 002/9698107-СК_SB ОСОБА_1 за період з 18.03.2021 по 25.02.2025 відповідачем було сплачено комісійну винагороду за операціями з ЕПЗ на загальну суму 2500,00 грн.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що розмір відсотків за користування кредитом у Заяві-договорі сторонами погоджено не було, а відтак з відповідача підлягала стягненню лише різниця між витраченим ним кредитним лімітом і сплаченими Банку коштами, яка становить 36494,31 грн.

В апеляційній скарзі, крім іншого, представник Банку вказував, що витрати на правову допомогу, заявлені адвокатом відповідача у даній справі до відшкодування є необґрунтованими, передчасними, а тому не підлягають відшкодуванню.

Додатковим рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 27.05.2025 було стягнуто із АТ «ТАСКОМБАНК» на користь ОСОБА_1 3788,62 грн понесених витрат на правничу допомогу.

Проте, колегія суддів зауважує, що у прохальній частині апеляційної скарги, скаржник не ставить питання про скасування чи зміну додаткового рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 27.05.2025, яке у відповідності до ч. 5 ст. 270 ЦПК України може бути самостійно оскаржено.

Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Аналогічні висновки викладені Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 14 вересня 2021 року у справі № 204/6564/19, від 09 листопада 2021 року у справі № 648/2776/20.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно ст. 19 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. (Постанова Великої Палати Верховного Суду справа №755/9215/15-ц від 19 лютого 2020 року).

Так, відповідно положень ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд під час вирішення питання про розподіл судових витрат може не тільки за наявності заперечення сторони проти розподілу витратна адвоката, а і за власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. 3, ч. 5 та ч. 9 ст. 141 ЦПК України, не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Аналогічна позиція відображена в п. 119 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21.

Також, у постанові Верховного Суду від 13 травня 2021 року у справі № 903/277/20 зазначено, що оцінка обґрунтованості, пропорційності витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням обсягу наданих адвокатом послуг, складністю справи, беручи до уваги, зокрема критерії реальності понесення адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, співмірності, а також підтвердження таких витрат належними та допустимими доказами вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин кожної справи.

Варто також зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено, чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, зокрема, постановами Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі №923/560/17, від 10 листопада 2021 у справі № 329/766/18, від 01 вересня 2021 у справі №178/1522/18.

З матеріалів справи вбачається, що представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Хворост Д. М. у відзиві на апеляційну скаргу вказала, що витрати на професійну правничу допомогу становлять 5000,00 грн, що понесені відповідачем на стадії апеляційного оскарження рішення першої інстанції.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу надала: ордер серія ВІ № 1310933 від 24.06.2025 на надання правничої допомоги Сосюри В. В., на підставі Договору про надання правової допомоги № 47 від 01.04.2025, в Черкаському апеляційному суді адвокатом Хворост Д. М.; копія Договору № 47 про надання правової допомоги від 01.04.2025; Додаткова угода № 1 від 24.06.2025 до Договору № 47 про надання правничої допомоги від 01.04.2025; Акт приймання-передачі наданої правничої допомоги № 2 до Договору про надання правничої допомоги № 47 від 01.04.2025; детальний опис робіт (наданих послуг) від 24.06.2025; квитанція від 24.06.2025; копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 1932 видане Хворост Д. М. 31.10.2017.

Відповідно до Акту приймання-передачі наданої правничої допомоги № 2 до Договору про надання правничої допомоги № 47 від 01.04.2025 юридичний супровід справи клієнта № 712/2963/25 в суді апеляційної інстанції: консультація клієнта, роз`яснено порядок розгляду справи в суді апеляційної інстанції, проаналізовано рішення суду першої інстанції, проаналізована апеляційна скарга, наведено клієнту необґрунтованість аргументів апеляційної скарги, наведені приклади дотримання судом першої інстанції норм процесуального права та правильного застосування норм матеріального права, обґрунтовано відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції; визначено та погоджено з клієнтом юридично тактичні кроки для ефективного захисту інтересів клієнта в апеляційному суді; підготовка, написання та подача відзиву на апеляційну скаргу АТ «ТАСКОМБАНК» на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси у справі № 712/2963/25 від 05.05.2025 становить 5000,00 грн.

Додатковою угодою № 1 від 24.06.2025 до Договору № 47 про надання правничої допомоги від 01.04.2025 викладено п. 3.3 Договору № 47 в наступній редакції, зокрема, за юридичний супровід справи клієнта № 712/2963/25 в суді апеляційної інстанції встановлюється фіксована оплата в сумі 5000,00 грн.

Відповідно до квитанції від 24.06.2025 ОСОБА_1 сплатив 5000,00 грн за надання правової допомоги за Договором про надання правової допомоги № 47 від 01.04.2025.

Надані адвокатом Хворост Д. М. документи відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України є належними доказами понесення ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.

При визначенні суми конкретного відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі N 755/9215/15-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі № 911/3312/21).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява N 19336/04, п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26 лютого 2015 року, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30 березня 2004 року).

Отже, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково.

Проаналізувавши надані адвокатом Хворост Д. М. докази про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та враховуючи, що представництво інтересів у судовому засіданні визначене у сумі 5000,00 грн є значно завищеним, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення клопотання та стягнення суми понесених ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 1500,00 грн, що відповідатиме складності даної категорії справи та критерію розумності судових витрат.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі. Відтак, з позивача слід стягнути на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу понесені ним в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» - залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 травня 2025 року залишити без змін.

Стягнути із Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК»на користь ОСОБА_1 1500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу понесених в суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: Н. І. Гончар

О. В. Карпенко