Номер провадження: 22-ц/813/2599/25
Справа № 522/9388/24-Е
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого: Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Комлевої О.С.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство «Універсал Банк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 27 серпня 2024 року у складі судді Шенцевої О.П.,

встановив:

2. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2024 року Акціонерне товариство «Універсал Банк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , у якому просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 25 травня 2019 року у розмірі 55877,67 грн., а також понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що «Monobank» - це мобільний банк в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки monobank. Особливістю проекту «Monobank» є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та РНОКПП в мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється або у точці видачі, або спеціалістом банком, що виїжджає за адресою, зазначеною клієнтом. Умови і правила обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів monobank/Universal Bank, опубліковані на офіційному сайті Банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням https://www.monobank.ua/terms. Відповідно до Умов банк відкриває клієнту поточний рахунок, операції за яким здійснюються з використанням платіжної картки та/або мобільного додатка, випускає та надає клієнту у користування платіжну картку, а також забезпечує здійснення розрахунків за операціями, здійсненими з використанням платіжної картки та/або мобільного додатка, згідно умов договору в тому числі платіжної системи MasterCard/Visa та відповідно до вимог чинного законодавства України, в тому числі нормативно-правових актів Національного Банку України. Договір, що укладається між банком та клієнтом є змішаним договором, в якому містяться елементи різних договорів, в тому числі, але не виключно, договору банківського рахунка, депозитного договору та договору про надання кредиту. Відповідно до Умов клієнт погоджується, що операції, здійснені з використанням коду доступу до додатка, визнаються вчиненими клієнтом і оскарженню не підлягають, за винятком випадків, прямо передбачених законодавством України. Клієнт може скористатися послугами банку через мобільний додаток та інші канали обслуговування в інтернет-мережі для отримання інформації та здійснення операцій. Умовами визначено, що для надання послуг банк видає клієнту картку. Підписанням анкети-заяви клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг «Monobank». Датою укладення договору є дата підписання клієнтом анкети-заяви та отримання картки. Платіжна картка передається клієнту не активованою. Платіжна картка активується банком при додаванні інформації з картки в Мобільний додаток з авторизацією за номером телефону, або при активації клієнтом віртуальної картки в Мобільному додатку. З метою ідентифікації клієнта при проведенні операції з використанням картки при активації картки встановлюється ПІН-код. ПІН-код є аналогом власноручного підпису клієнта. Клієнт погоджується, що використання карти і правильного ПІН-коду є належною і достатньою ідентифікацією держателя платіжної картки.

25.05.2019 ОСОБА_1 звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав Анкету заяву до Договору про надання банківських послуг від 25.05.2019. Положеннями Анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Підписавши Анкету-заяву відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають Договір та зобов`язується виконувати його умови. На підставі укладенного догвору, відповідач отримав кредит у розмірі 50000 грн. у вигляді встановленного кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_1 .

АТ «УніверсалБанк» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Однак, відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав і станом на 28.12.2022, у відповідача прострочення зобов`язання із сплати щомісячного мінімального платежу за Договором сягнуло понад 90 днів, у зв`язку з чим, на підставі положення п.п. 5.17 п.5 Розділу II Умов, відбулось істотне порушення Клієнтом зобов`язань, вся заборгованість за кредитом стала простроченою.

Банк 28.12.2022 направив повідомлення «пуш» про істотне порушення умов Договору та про необхідність погасити суму заборгованості. Проте, відповідач на контакт не виходив та не вчинив жодної дії, направленої на погашення заборгованості в зв`язку з чим та відповідно до п. 5.18, 5.19 кредит 26.01.2023 став у формі «на вимогу». Загальний розмір заборгованості відповідача ОСОБА_1 перед АТ «Універсал Банк» за договором, станом на 11.02.2024, складає 55877,67 гривень. Оскільки, відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором, що є порушенням законних прав та інтересів АТ «Універсал Банк», тому АТ «Універсал Банк» вимушений був звернутись до суду з даним позовом.

Позиція відповідача в суді першої інстанції

17.07.2024 відповідач ОСОБА_1 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити повністю у задоволенні позовних вимог, з підстав того, що підписана ним анкета-заява не містить умов кредитування та інших істотних умов договору, а отже не підтверджений факт кредитування. При цьому, неможливо встановити чи дійсно відповідачу було встановлено кредитний ліміт та його розмір. Крім того, розрахунок заборгованості не є первинним документом, а надані позивачем документи не підтверджують наявність заборгованості відповідача перед банком. Також, після сплати, шляхом внесення грошових коштів на рахунок позивача, сума заборгованості не зменшилась.

08.07.2024 до суду представником позивача подано відповідь на відзив, в якій просив задовольнити позовні вимоги про стягнення заборгованості, з підстав викладених у відповіді на відзив.

11.07.2024 представником відповідача подано до суду заперечення (на відповідь на відзив), які просила врахувати при розгляді справи та відмовити повінстю у задоволенні позову.

15.07.2024 представник позивача АТ «Універсал Банк» подав до суду додаткові пояснення у справі, в яких просив задовольнити позовні вимоги.

01.08.2024 від представника відповідача надійшли письмові пояснення по справі

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 27 серпня 2024 року позов АТ «Універсал Банк» задоволено: стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за наданим кредитом у сумі 55877 грн. 67 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору (не сплатив щомісячні мінімальні платежі), що має відображення у Розрахунку заборгованості за Договором, а тому, у порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, чим порушивши вимоги ст. 629 ЦК України, у зв`язку із чим права позивача підлягають захисту.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з вищевказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати рішення Приморського районного суду м.Одеси від 27 вересня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог АТ «Універсал Банк» відмовити повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що із наданих позивачем доказів, лише Анкета заява містить підпис відповідача, водночас ця Анкета заява містить лише паспортні та анкетні дані відповідача, проте в ній відсутні істотні умови кредитного договору, такі як дані про розмір кредитного ліміту, процентна ставка, строк кредитування, наслідки порушення умов кредитування, тощо. Крім того, позивачем не надано будь яких доказів на підтвердження отримання відповідачем кредитного ліміту у розмірі 50000 грн. Надані позивачем копії Умов і правил обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів не можуть підтверджувати факт існування боргу, оскільки в цих документах немає жодного посилання на відповідача, вони ним не підписані, а також не долучено самого договору на укладання якого підписувалася Анкета заява. У витязі «Тарифів Банку» жодних належних доказів про те, що відповідач отримував кредит немає. Таким чином, факт укладення договору між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 не підтверджений.

Зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що позивачем не надано належних доказів встановлення та зміни кредитного ліміту. Так, позивач стверджуючи, що відповідач отримав кредит у розмірі 50000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка повинен був довести цю обставину, отже сама сума отриманого кредиту позивачем чітко не зазначена та належними і допустимими доказами не доведена, що свідчить про те, що правові підстави для задоволення позову відсутні.

Крім того, скаржник також зазначає, що до матеріалів позовної заяви, Банком було надано не виписку по рахунку відповідача, а розрахунок заборгованості, який не є первинним документом, що підтверджує отримання кредиту. Посилання банку на наявність роздрукованого розрахунку заборгованості за договором, як на підставу задоволення позовних вимог, є необґрунтованими, оскільки сам розрахунок, умови кредитування, тощо, є внутрішніми документами банку та не містять відомостей, що дозволили б перевірити, чи надавались кошти взагалі, чи видавалася кредитна картка та на який строк, правильність нарахування, чи встановлено кредитний ліміт, а тому, за відсутністю належних та допустимих доказів, зробити висновок, що ця заборгованість має місце, що вона виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов відповідного кредитного договору неможливо, як і неможливо встановити, які саме умови спірного договору порушені відповідачем.

Доводи скарги також мотивовані тим, що відповідачем було сплачено 127192,60 грн. в рахунок суми погашеного кредиту, однак як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, після внесення грошових коштів відповідачем, сума заборгованості за кредитним договором не зменшувалась, що викликає сумнів у достовірності та обґрунтованості вказаного розрахунку. Крім того, враховуючи, що у позовній заяві, позивач зазначив, що розмір кредитного ліміту становив 50000 грн., а в Анкеті заяві відсутні будь які дані стосовно процентної ставки по кредиту, то сплативши 127192,60 грн. відповідачем було не лише здійснено погашення кредиту, а й переплату у більш ніж 2,5 рази за вказаним кредитом. Нарахування відсотків, пені та штрафних санкцій не було погоджено сторонами, оскільки підписана Анкета заява не містить інформацію ні про сам кредитний ліміт, ні про розмір відсоткової ставки за кредитним лімітом.

Більш того, як зазначає скаржник, аргументи позивача про надання йому банківських послуг із застосуванням електронного цифрового підпису є безпідставними, оскільки за інформацією з відомостей електронного реєстру чинних блокованих та скасованих сертифікатів відкритих ключів, АТ «Універсал Банк» не входить до Довірчого списку кваліфікованих надавачів електронних довірчих послуг.

Позиція позивача в суді апеляційної інстанції

У відзиві на апеляційну скаргу, ТОВ «Універсал Банк», посилаючись на її необґрунтованість, просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 27 серпня 2024 року, оскільки відповідач не заперечує, що і він є клієнтом АТ «Універсал Банк», на його ім`я відкрито рахунок, видана платіжна картка та він активно користувався банківськими послугами проекту «Monobank». Відповідачем певний час виконувався договір, що само по собі є підтвердженням його укладення та прийняття умов договору. У підписаній Анкеті заяві, відповідач визнав, що електронний підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях (п.6 Анкети заяви), що свідчить про укладення між сторонами у встановлений законом спосіб Договору, в тому числі погодження сторонами Умов і правил разом з додатками, які є невід`ємною складовою Договору.

07.04.2025 в електронному вигляді через підсистему «Електронний суд» від ОСОБА_1 надійшли додаткові пояснення, у яких останній просить їх врахувати при розгляді його апеляційної скарги.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без виклику учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч. 1 ст. 368, ч.1 369 ЦПК України).

3. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

Встановлено, що 25.05.2019 між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви до договору про надання банківських послуг, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 50000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка.

Положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з умовами, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складає договір про надання банківських послуг. Відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вказаних документів, що складають договір та зобов`язався виконувати його умови.

До кредитного договору банком долучено витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи, Умов і правил обслуговування фізичних осіб в АТ "Універсал Банк" при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів.

Встановлено, що позивач повністю виконав свої зобов`язання за Кредитним договором від 25.05.2019, однак, позичальник свої зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконує, в результаті чого виникла прострочена заборгованість, яка станом на 11.02.2024 складає 55877 грн. 67 коп., що становить загальний залишок заборгованості за наданим кредитом.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

У відповідності до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до змісту ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Ст.614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Як вбачається з матеріалів справи, зобов`язання не виконані з вини відповідача.

У відповідності до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 статті 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

У доводах апеляційної скарги, ОСОБА_1 посилається на те, що із наданих позивачем доказів, лише Анкета заява містить його підпис, водночас ця Анкета заява містить лише паспортні та анкетні його дані, проте в ній відсутні істотні умови кредитного договору, такі як дані про розмір кредитного ліміту, процентна ставка, строк кредитування, наслідки порушення умов кредитування.

Вказані доводи оцінюються судом критично, з огляду на те, що відсутність у тексті анкети заяви окремих істотних умов не свідчить про неукладення договору, оскільки ці умови визначається в інших документах, на які позичальник погодився при підписанні анкети заяви, зокрема в Умовах і правилах обслуговування в АТ «Універсал Банк», Тарифах за карткою «Monobank». Крім того, предметом позову є стягнення заборгованості лише за тілом кредиту.

Посилання ОСОБА_1 про те, що позивачем не надано будь яких доказів на підтвердження отримання відповідачем кредитного ліміту у розмірі 50000 грн. є також безпідставними.

Так, з матеріалів справи вбачається, що для підтвердження фактів відкриття рахунку, отримання відповідачем банківської картки та встановлення кредитного ліміту, позивачем до суду було надано до суду довідку про наявність рахунку та довідку про розмір встановленого кредитного ліміту. Зокрема з довідки АТ «Універсал банк» про наявність рахунку від 05.07.2024 вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 було відкрито рахунок № НОМЕР_1 (чорна картка), зі строком дії останньої - до липня 2024 року (том І: а.с. 98, 102Д). Відповідно до довідки АТ «Універсал Банк» про розмір встановленого кредитного ліміту, вбачається, що ОСОБА_1 :

- 25.05.2019 встановлено кредитний ліміт у розмірі 5000 грн.,

-14.12.2019 встановлено кредитний ліміт у розмірі 20000 грн.,

-03.02.2020 встановлено кредитний ліміт у розмірі 25000 грн.,

-10.04.2020 встановлено кредитний ліміт у розмірі 30000 грн.,

-15.06.2020 встановлено кредитний ліміт у розмірі 50000 грн.,

-24.12.2021 встановлено кредитний ліміт у розмірі 48100 грн.,

-27.01.2022 встановлено кредитний ліміт у розмірі 44700 грн.,

-31.01.2022 встановлено кредитний ліміт у розмірі 44600 грн.,

-03.02.2022 встановлено кредитний ліміт у розмірі 44300 грн.,

-06.02.2022 встановлено кредитний ліміт у розмірі 44200 грн. (том І: а.с. 99, 103А).

Безпідставними є і твердження скаржника про те, що надані позивачем копії Умов і правил обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів не можуть підтверджувати факт існування боргу, оскільки в цих документах немає жодного посилання на відповідача, вони ним не підписані, а отже факт укладення договору між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 не підтверджений.

Так, підписавши анкету-заяву, відповідач підтвердив свою згоду з Умовами, Правилами та Тарифами банку, які є невід`ємною частиною кредитного договору. Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.Тому відсутність підпису відповідача безпосередньо на Умовах та Тарифах не свідчить про їх неприйняття.

Окрім того, надані позивачем докази фактичного користування відповідачем кредитним лімітом (виписки з рахунку, рух коштів, нарахування процентів) свідчать про виконання сторонами умов кредитного договору, що спростовує доводи апелянта про його «неукладеність».

Більш того, відповідач спростовуючи аргументи позивача не заперечував факт звернення до банку для отримання банківських послуг.

Посилання скаржника на те, що до матеріалів позовної заяви, Банком було надано не виписку по рахунку відповідача, а розрахунок заборгованості, який не є первинним документом, є також необґрунтованими, оскільки спростовуються наявною у матеріалах справи деталізованою випискою по картковому рахунку відповідача (том І: а.с. 77-97).

Доводи скарги про те, що сплата 127192,60 грн. свідчить про переплату у понад 2,5 рази від заявленого кредитного ліміту, а також про відсутність погоджених умов щодо процентів і штрафних санкцій є безпідставними, оскільки відповідно до пункту 5.13. «Надання на обслуговування кредиту» розділу 2 Умов, погашення заборгованості Клієнта за Договором здійснюється за рахунок коштів, що надходять на рахунок Клієнта у наступному порядку:

- у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені відсотки проценти за користування кредитом;

- у другу чергу сплачуються сума кредиту та відсотки за користування кредитом;

- у третю чергу сплачуються неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, що передбачені Договором. У випадку, якщо Клієнт має заборгованість по сплаті більше ніж одного Щомісячного мінімального платежу (тобто, по сплаті відсотків та/або частини кредиту), погашення його грошових зобов`язань за такими Щомісячними мінімальними платежами відбувається згідно строків виникнення заборгованості Клієнта, починаючи з найдавнішого (за строком виникнення) щомісячного платежу і включно до поточного щомісячного мінімального платежу, дотримуючись черговості погашення, вказаної у цьому пункті, стосовно кожного окремого Щомісячного мінімального платежу. У випадку переказу/перерахування грошових коштів на погашення будь-яких грошових зобов`язань Клієнта за Договором з порушенням зазначеної черговості, Банк вправі самостійно перерозподілити кошти, що надійшли в рахунок погашення таких грошових зобов`язань, відповідно до зазначеної черговості шляхом проведення відповідних бухгалтерських проводок.

Отже, сплачені відповідачем кошти у розмірі 127192,60 грн. спрямовувалися не лише на погашення основної суми кредиту (тіла), але й на сплату відсотків за користування кредитом, а також штрафних санкцій за несвоєчасне виконання зобов`язань. При цьому, наданий банком розрахунок заборгованості, відображає саме такий порядок погашення боргу спочатку нараховані проценти та санкції, а лише після цього тіло кредиту, що відповідає загальноприйнятій банківській практиці, тому твердження скаржника про «незменшення боргу» після здійснених платежів є необґрунтованим та не спростовує факту існування заборгованості.

Таким чином, загальна сума сплачених відповідачем коштів не свідчить про «переплату» кредиту, оскільки включає проценти, пеню та штрафні санкції, передбачені умовами кредитного договору, до яких відповідач приєднався, підписавши анкету-заяву та фактично користуючись кредитними коштами.

Твердження скаржника ОСОБА_1 на те, що банк-позивач не входить до Довірчого списку кваліфікованих надавачів електронних довірчих послуг, відтак факт укладення відповідачем із застосуванням електронного цифрового підпису кредитного договору є недоведеним, апеляційним судом відхиляється з таких міркувань.

У статті 3 ЗУ «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 ЗУ «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 ЗУ «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Відповідно до частини першої статті 12 ЗУ «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту) вказується особа, яка створила замовлення.

Вказані правові висновки щодо укладення договору в електронній формі наявні у постанові ВС від 12.01.2021 у справі №524/5556/19.

У аспекті викладеного, з системного аналізу наявних у справі доказів вбачається, що договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою «генерації ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися для накладення електронного цифрового підпису у мобільному додатку», що відповідає вищенаведеним приписам ст. ст. 11, 12 ЗУ «Про електронну комерцію».

Дійсність укладеного між сторонами кредитного договору ніким не оспорювалася та в судовому порядку відповідний правочин недійсним не визнавався. Крім того, тривалий обіг коштів по рахунку відповідача-позичальника, відкритому у банку, додатково підтверджує наявність між сторонами справи кредитних правовідносин.

Таким чином посилання на те, що банк-позивач не входить до Довірчого списку кваліфікованих надавачів електронних довірчих послуг, правового значення не мають, адже за обставин цієї справи має місце укладення кредитного договору в електронній формі між сторонами справи та виникнення з цих підстав відповідних договірних правовідносин, а не надання банком позичальнику електронної довірчої послуги.

При цьому згідно п.7 ч.1 ст.1 ЗУ «Про електронні довірчі послуги» електронна довірча послуга - послуга, яка надається для забезпечення електронної взаємодії двох або більше суб`єктів, які довіряють надавачу електронних довірчих послуг щодо надання такої послуги.

Інші доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до незгоди відповідача з висновками суду, повторюють доводи відзиву на позовну заяву, належна оцінка яким була надана судом першої інстанції. При цьому, докази та обставини, на які посилається відповідач у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права. Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам, як кожному окремо, так і у їх сукупності та взаємозв`язку, та з урахуванням доведеності позовних вимог АТ «Універсал Банк» ухвалено обґрунтоване рішення про їх задоволення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є недоведеними, а тому її треба залишити без задоволення.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 відсутні.

Дата ухвалення рішення, порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з ч. ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст.389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

4. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст.ст.374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 27 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: