ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 вересня 2025 року

м. Харків

справа № 639/931/25

провадження № 22-ц/818/3876/25

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів колегії Пилипчук Н.П., Маміної О.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Новобаварського районного суду м. Харкова від 05 травня 2025 року у складі судді Єрмоленко В.Б.,-

УСТАНОВИВ:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі та має двох малолітніх доньок. Позивачем подано позов про розірвання шлюбу і вона має намір виїхати з дітьми до своїх батьків в м. Олександрію Кропивницької області, проте через перебування на розгляді в суді позовів про поділ майна, визначення місця проживання дітей, який подано відповідачем через те, що ОСОБА_1 заявлені вимоги про стягнення аліментів, вона залишається проживати в м. Харкові. Зазначає, що після припинення подружніх відносин відповідач влаштовує скандали, погрожує разом зі своєю сестрою, яка до них приходить у будь-який час, відіймає руку на позивача, ОСОБА_2 психологічно тисне на дітей, налаштовує проти матері, припинив матеріально підтримувати, оскільки вона подала позов про розлучення та заявляє, що їй необхідно самостійно спробувати утримувати дітей, оскільки вона не працює. Відповідач відмовив у наданні матеріальної допомоги дитині при її хворобі та перебуванні у лікарні і ОСОБА_1 несла витрати самотужки. Позивач стверджує, що вона має педагогічну освіту та намір працювати, але чоловік забороняв їй працевлаштовуватись. Стверджує, що вона має самостійний дохід, спільного господарства з відповідачем не веде, домовилась про місце роботи за фахом та про навчання дітей у школі. Оскільки у добровільному порядку коштів на дітей ОСОБА_2 добровільно не надає, вимушена звернутись до суду.

Рішенням Новобаварського районного суду м. Харкова від 05 травня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на неповнолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 12 лютого 2025 року до досягнення дітьми повнолітнього віку та судовий збір в дохід держави в сумі 1211 грн. 20 коп.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення аліментів суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 має задовільний стан здоров`я, працює оператором ТОВ «Флєксс» з лютого 2024, має заробітну плату 29 тис грн та в змозі, виходячи зі стану здоров`я та матеріального становища дітей і платника аліментів, виплачувати на утримання неповнолітніх доньок щомісячно 1/3 частину заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати з посиланням на неповне з`ясування обставин справи та відмовити у задоволенні позовних вимог. Скарга містить посилання на те, що судом не взято до уваги того, що діти не проживають разом із матір`ю, що виключає можливість позивачки стягувати аліменти на свою користь.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 1ст. 369 ЦПК Україниапеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За правилами до ч. 13статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_2 і ОСОБА_1 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17.08.2013, мають неповнолітніх дочок ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Сторони не заперечують, що шлюбно-сімейні відносини між ними припинені, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу і стягнення аліментів у лютому 2025 . Рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 08 квітня 2025 р. шлюб між сторонами розірвано.

Відповідно до Акту Комітету жителів приватного сектору № 01 від 13.02.2025 родина ОСОБА_6 проживає та зареєстрована в буд. АДРЕСА_1 , у складі ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_1 (а.с. 25)

Будинок належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 16.11.2021 р., посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Жовнір Я.В. та укладеного в період зареєстрованого шлюбу, зі згоди ОСОБА_1 (а.с. 24).

Частиною 3 статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або запречень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статей 77-81, 89 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частинами 2, 3 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

За змістом пункту 6 частини 2 статті 356, частини 3 статті 367 та пункту 1 частини 1 статті 376 ЦПК України апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею, або які неправомірно не були цим судом прийняті та досліджені, або доказами, які судом першої інстанції досліджувались із порушенням установленого порядку.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини 1 статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.

Дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які були витребувані раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень.

До апеляційної скарги відповідач долучив нові докази у вигляді актів Комітету району в місті жителів приватного сектору Новобаварського району міста Харкова від 21.03.2025, 30.04.2025, 26.05.2025 за змістом яких ОСОБА_1 в будинку АДРЕСА_1 , не проживає з 07.03.2025 (а.с. 106,107,108).

21 липня 2025 на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача про доручення до матеріалів справи Висновку Департаменту служб у справах дітей від 03.06.2025 № 223 про доцільність визначення місця проживання дітей з батьком. За змістом Висновку малолітні ОСОБА_9 та ОСОБА_10 проживають разом з батьком в будинку АДРЕСА_1 , мати дітей зареєстрована за зазначеною адресою, проте її фактичне місце проживання невідоме. На запрошення Департаменту служб не з`явилась, будь-яких відомостей про місце роботи, заробітну плату, характеристики не надала, зустрічного позову про визначення місця проживання дітей з матір`ю не подавала.

Судова колегія вважає за можливе задовольнити заявлене клопотання та врахувати надані апелянтом нові докази під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, оскільки відповідач під час розгляду справи в суді першої інстанції заявляв про те що проживає спільно з дітьми, діти утримуються лише ним особисто та між сторонами у справі існує спір про визначення місця проживання дітей з ним.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до положення статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року по справі «Хант проти України»).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч. 1 ст. 181 СК України).

Статтею 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до частин першої та другої статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Отже, статтею 179 СК України врегульовано питання права власності на аліменти, які отримуються на дитину одним із батьків та їх цільове призначення. Зокрема, передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини і мають використовуватися за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Під цільовим призначенням при цьому потрібно розуміти витрати, спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей (див. постанову Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 682/690/16-ц).

З урахуванням предмета цього спору (стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час вирішення спору судом та ухвалення рішення у справі.

Судова колегія вважає, що відповідачем надані належні докази на підтвердження того, що станом на час ухвалення рішення судом першої інстанції малолітні діти сторін у справі проживали з ним та знаходились на повному його утриманні.

Аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Встановлений у процесі розгляду справи факт того, що протягом тривалого часу діти проживають окремо від матері, усупереч вимогам закону залишився поза увагою суду.

Таким чином, суд не оцінив всіх обставин справи, від яких залежить правильне застосування норм матеріального права, та, відповідно зробив помилкові висновки про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 ..

За правилами ст. 376 ЦПК України підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Оскільки доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Відповідно статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів.

Оскільки позивачку, звільнено від сплати судового збору, він компенсується відповідачу за рахунок держави пропорційно до задоволеної або відхиленої частини вимог.

Керуючись ст.ст.1,2,12,13,367,368, 374, 376,381-384,389 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Новобаварського районного суду м. Харкова від 05 травня 2025 року - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Компенсувати ОСОБА_2 за рахунок держави сплачений ним судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 1816,80 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку до Верховного суду не підлягає.

Повне текст постанови складено 04 вересня 2025 року.

Головуючий - О.Ю.Тичкова

Судді - Н.П.Пилипчук

О.В. Маміна