Дата документу 04.09.2025
Справа № 334/3082/25
Провадження № 2/334/2148/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2025 року м.Запоріжжя

Дніпровський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Коломаренко К.А., за участю секретаря Цілінко А.С., розглянувши у залі суду м. Запоріжжя у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

17 квітня 2025 року до Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», сформована керівником товариства - Романенко Михайлом Едуардовичем в системі «Електронний суд», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №7 від 17.02.2021 року у загальному розмірі 49 482,00 грн., яка складається з: суми заборгованості за тілом кредиту 10 000 грн., заборгованості за відсотками 39 482 грн., а також суму сплаченого судового збору та витрати на професійну правничу допомогу.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 17.02.2021 між ТОВ «Інвест Фінанс» та відповідачем укладено кредитний договір №7, відповідно до умов якого на банківську карту ОСОБА_1 було перераховано грошові кошти в сумі 10 000 грн. з встановленим строком користування, а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в кредитному договорі строк та сплатити відсотки за користування. 05.09.2022 на підставі договору факторингу №556/ФК-22 ТОВ «Діджи Фінанс» набуто право вимоги за вказаним кредитним договором. ТОВ «ФК «Інвест Фінанс», правонаступником якого є ТОВ «Діджи Фінанс», виконав свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, в той же час відповідач порушив умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами в повному обсязі та у визначений строк.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18.04.2025 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк на усунення недоліків.

24.04.2025 року до суду від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків.

На підставі Закону України № 4273-IX від 26.02.2025 року «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів», який набрав чинності 25.04.2025 року, відбулася зміна найменування Ленінського районного суду міста Запоріжжя на Дніпровський районний суд міста Запоріжжя

Судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України направлено запит щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача у справі.

19 травня 2025 року до суду надійшла інформація про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача у справі.

19 травня 2025 року судом в порядку ч. 8 ст. 187 ЦПК України направлено запит до Державної міграційної служби як розпорядника ЄДДР щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача у справі.

27 травня 2025 року (05 червня 2025 року повторно) до суду надійшла інформація про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача у справі.

Ухвалою суду від 28.05.2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, призначено судове засідання.

19 червня 2025 року від представника відповідача адвоката Працевитого Г.О. надійшов відзив на позовну заяву, сформований в системі «Електронний суд», в якому просить відмовити в задоволенні позову, стягнути з позивача судові витрати, а також витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» оригінал електронного договору №7 про надання споживчого кредиту від 17.02.2021 р. з протоколами накладення ЕЦП в порядку Закону України «Про електронну комерцію». В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що Пунктом 4.2.1. зазначено, що пропозиція (оферта) Позичальника щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку Товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій Позичальником. ОСОБА_1 дійсно проводив погашення заборгованості, однак, не робив та не погоджував пролонгації, оскільки оплати, зроблені позичальником, значно менше розміру нарахованих та несплачених відсотків, у зв`язку із чим кредитором було незаконно продовжено строк кредитування та помилково обраховано суму боргу у розмірі 49 482,00 грн. Зазначив, що з огляду на те, що позичальник здійснював погашення кредиту на загальну суму 12 170,00 гривень, то судом мають бути враховані вказані оплати, за рахунок чого тіло кредиту та відсотки мають бути пропорційно зменшені. Щодо розміру судових витрат зазначив, що позивачем значно завищено розмір понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, оскільки дана справа є шаблонною та незначної складності, у зв`язку з чим просить суд зменшити розмір витрат на правову допомогу. Просив стягнути судові витрати з позивача з розрахунку 5000 грн за подання відзиву, та 2000 грн за участь адвоката в одному судовому засіданні.

23 червня 2025 року від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позов просять задовольнити в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує.

23 червня 2025 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому просять позов задовольнити повністю, клопотання представника відповідача залишити без задоволення. У відповіді на відзив позивач зазначив, що за змістом відзиву відповідач визнав факт укладання договору.Відповідач розрахунок заборгованості належними та допустимими доказами не спростував, в цілому заперечивши позовні вимоги. Клопотання про проведення експертизи з метою визначення механізму і розміру нарахованих сум, що склали заборгованість, відповідач суду не заявив. Доказів про повернення кредитних коштів на умовах і в порядку, визначеними кредитними договорами, ані перед первісними, ані перед новим кредитором відповідач також суду не надав. Зазначив, що за весь період перебування права вимоги за вищезазначеним Договором у ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», позивач не здійснював жодних додаткових нарахувань і не застосовував жодних штрафних санкцій до боржника. Відтак, Позивач лише просить суд стягнути із Відповідача ту заборгованість за кредитним договором, яка була нарахована первісним кредитором. Щодо судових витрат відповідача зазначив, що вартість правничої допомоги в сумі 7 000,00 грн, з огляду на малозначність справи та складність написання відзиву є неспівмірним. Позивач не погоджується з таким розміром правової допомоги, адже їх розмір встановлений на власний розсуд та належним чином необґрунтований. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат.

Ухвалою суду від 23.06.2025 року витребувано від Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» оригінал електронного договору №7 про надання споживчого кредиту від 17.02.2021 р. з протоколами накладення ЕЦП в порядку Закону України «Про електронну комерцію».

30.06.2025 року від позивача надійшла заява на виконання ухвали суду, в якій зазначено, що разом із позовом міститься оригінал кредитного договору, оригінал пропозиції укласти електронний договір та оригінал заяви про прийняття оферти, що повністю відповідає чинному законодавству та такі документи є належними, допустимими доказами, які мають повну юридичну силу в судовому процесі.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, 23.06.2025 року подав заяву, в якій просив суд розглядати справу за його відсутності, наполягає на позовних вимогах.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, будучи належним чином та завчасно повідомленими про дату, час та місце судового засідання.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку.

За приписами ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч.1 ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1ст.626 ЦК України).

В силу ч.1ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із положень ч.1 ст.634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначеност.639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.205,207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.

Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію». Зокрема, в ст.13 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем i третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Статтею 12 цього закону регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч.1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Відповідно до п.12, ч.1 ст.3 Закону одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення вiд особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Таким ідентифікатором є СМС повідомлення з кодом, якай зазначений у тексті договору у розділі «Підписи сторiн».

Відповідно до п.7 ст.11 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Згідно з ч.1ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу ч.1ст.1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Тлумачення ч.1 ст.512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (ч.3 ст.656 ЦК України); (б) дарування (ч.2 ст.718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч.1 ст.513 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України).

Згідно з ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ст.517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Тлумачення ст.516, ч.2 ст.517 ЦК свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним.

Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 року у справі №6-979цс15.

Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.

Частиною 1 ст.1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом ч.1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно з ст.1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Судом встановлено, що 17.02.2021 року ОСОБА_1 уклав договір про надання споживчого кредиту №7 від 17.02.2021 року з ТОВ "ФК "Інвест Фінанс", згідно умов якого, йому було надано кредит на наступних умовах: сума кредиту 10 000 грн., термін кредиту 30 календарних днів, розмір процентної ставки становить 1,71% за кожен день користування кредитом. Вказаний договір підписаний електронним підписом.

З листа ТОВ «Платежі онлайн» №62/4338/12 від 14.12.2022 встановлено, що 17.02.2021 о 08:26 було зараховано на карту № НОМЕР_1 грошові кошти в розмірі 10 000,00 грн.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №7 від 17.02.2021 року, наданого позивачем: сума боргу по тілу становить 10 000,00 грн., борг по відсотках 39 482,00 грн. Загальний борг становить 49 482,00 гривень.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів повернення ОСОБА_1 отриманих в кредит коштів зі сплатою відсотків за користування кредитом, в межах визначеного сторонами строку кредитування, що також не заперечує і сам відповідач у своєму відзиві.

05.09.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвест Фінанс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" укладений договір факторингу №556/ФК-22, відповідно до якого ТОВ "Діджи Фінанс" набуло право вимоги за договором про надання споживчого кредиту №7 від 17.02.2021 року.

Отже, суд дійшов висновку про доведеність факту надання відповідачу грошових коштів за кредитним договором в розмірі 10 000,00 гривень.

Щодо стягнення заборгованості за відсотками в сумі 39 482,00 грн. З матеріалів справи вбачається, що строк кредитування за договором про надання споживчого кредиту №7 від 17.02.2021 року був погоджений сторонами та становив 30 календарних днів.

Таким чином, загальний розмір відсотків відповідно до умов кредитного договору №7 від 17.02.2021 року становить 5 130,00 грн. за період з 17.02.2021 по 19.03.2021, виходячи з розрахунку: 10 000 грн. (тіло кредиту) х 1,71% (відсоткова ставка) х 30 днів (строк позики). Доказів того, що позичальник ініціював подальше продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення всієї суми кредиту матеріали справи не містять, з огляду на наступне.

Укладеним між сторонами кредитним договором було передбачено положення щодо пролонгації кредиту.

Пунктом 4.1 договору зазначено, що строк кредиту може бути продовжено за ініціативою Позичальник на кількість днів, зазначену в п.1.3. цього договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному п. 4.2.1-4.2.3.

Пунктом 4.2.1. зазначено, що пропозиція (оферта) позичальника щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку Товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій Позичальником.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що датою видачі кредиту було 17.02.2021 року, дата закінчення кредитку 19.03.2021 року. Відповідно, позичальник в строк до 19.03.2021 року включно мав сплатити на користь Товариства проценти в розмірі, обумовленому Додатком №1 до цього договору, а саме в розмірі 5130,00 грн.

Разом з тим, як вбачається з розрахунку заборгованості, відповідачем 18.03.2025 року (до закінчення строку дії кредитного договору) внесено кошти в рахунок погашення заборгованості в розмірі 2 394,00 гривень.

Розмір нарахованих відсотків станом на 18.03.2021 року за кредитним договором становив 4 959,00 гривень.

Таким чином, ОСОБА_1 не було сплачено грошові кошти в рахунок погашення заборгованості перед позивачем у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, що є обов`язковою умовою для продовження строку користування кредитом (пролонгації).

Первісний кредитор на підставі п.п.4.1-4.2.3 Договору з 18.03.2021 року здійснював пролонгацію договору №7 від 17.02.2021 року, про свідчать додаткові угоди від:

- 18.03.2021 року пролонгація до 02.04.2021 року

- 02.04.2021 року пролонгація до 02.04.2021 року;

- 16.04.2021 року пролонгація до 16.04.2021 року;

- 30.04.2021 року пролонгація до 30.04.2021 року;

- 24.05.2021 року пролонгація до 07.06.2021 року;

- 18.06.2021 року пролонгація до 02.07.2021 року;

Кожна угода фактично є пролонгацією кредиту за умови сплати нарахованих відсотків (2394 грн). При пролонгації змінюється строк повернення, та зберігається нова знижена ставка - 1,71 %/день.

З моменту 20.03.2021 року (закінчення основного строку дії договору) по 27.02.2022 року первісним кредитором нараховувались відсотки, які становлять 44 128,00 гривень.

Щодо відсотків нарахованих за Додатковими угодами за договором №7 від 17.02.2021 року суд приходить до такого висновку. Первісний строк договору був 30 днів. Відповідно до умов договору, у межах цього строку належало нарахувати 5 130,00 грн відсотків. Доказів, що позичальник ініціював пролонгацію кредиту та погодив нові умови (тобто належним чином уклав додаткові угоди), у матеріалах справи немає. Водночас нарахування кредитором відсотків на суму 44 128,00 грн ґрунтується саме на додаткових угодах. Без належних доказів участі позичальника у пролонгації ці нарахування не можуть бути визнані обґрунтованими. Крім того, суд враховує, що надані копії додаткових угод про зміну умов договору відповідачем не підписані, при цьому відсутні докази що додаткові угоди укладені з виконанням вимог ЗУ «Про електронну комерцію». Додаткові угоди про зміну умов договору складені позикодавцем фактично поза межами строків кредитувань (зокрема додатковою угодою від 02.04.2021 р. визначено, що кредит надається до 02.04.2021року, при цьому наступна додаткова угода датована 16.04.2021 року за відсутності відомостей про пролонгацію умов договору з 02.04.2021 по 16.04.2021; наступна додаткова угода датована 30.04.2021 року за відсутності відомостей про пролонгацію умов договору з 16.04.2021 по 30.04.2021; додатковою угодою від 30.04.2021 р. визначено, що кредит надається до 30.04.2021 року, при цьому наступна додаткова угода датована 24.05.2021 року за відсутності відомостей про пролонгацію умов договору з 30.04.2021 по 24.05.2021; додатковою угодою від 24.05.2021 р. визначено, що кредит надається до 07.06.2021 року, при цьому наступна додаткова угода датована 18.06.2021 року за відсутності відомостей про пролонгацію умов договору з 07.06.2021 по 18.06.2021; додатковою угодою від 18.06.2021 р. визначено, що кредит надається до 02.07.2021 року, при цьому первісний кредитор і надали нараховував проценті строком до 27.02.2022 року).

Виходячи з вище викладеного позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» підлягає заборгованість яка виникла за період з 17.02.2021 року по 19.03.2021 року.

У задоволенні вимог про стягнення решти відсотків слід відмовити, оскільки відсутні належні та допустимі докази фактичного укладення та виконання додаткових угод.

При цьому, як зазначено відповідачем, не спростовано позивачем та підтверджено розрахунком заборгованості, відповідач ОСОБА_1 здійснював погашення кредиту, а саме: 18.03.2021 р. відповідачем було сплачено 2394,00 грн.; 16.04.2021 р. відповідачем було сплачено 2394,00 грн.; 16.04.2021 р. відповідачем було сплачено 200,00 грн.; 30.04.2021 р. відповідачем було сплачено 2394,00 грн.; 24.05.2021 р. відповідачем було сплачено 2394,00 грн.; 18.06.2021 р. відповідачем було сплачено 2394,00 грн. Таким чином, загальна сума оплат, здійснених з метою погашення заборгованості складає 12 170,00 грн.

Як встановлено судом та зазначалось вище, загальний розмір відсотків відповідно до умов кредитного договору №7 від 17.02.2021 року становить 5 130,00 грн. за період з 17.02.2021 по 19.03.2021, виходячи з розрахунку: 10 000 грн. (тіло кредиту) х 1,71% (відсоткова ставка) х 30 днів (строк позики). Загальний розмір заборгованості (в межах строку дії Кредитного договору) складає 15 130,00 гривень (10 000 грн (тіло кредиту) + 5 130 грн (відсотки за 30 днів)).

З урахуванням того, що відповідачем вносились кошти після закінчення строку дії Кредитного договору, які враховувались позивачем в рахунок погашення нарахованих відсотків поза межами строку дії договору, то вказану суму внесених відповідачем коштів в загальному 12 170,00 розмірі слід врахувати як погашення заборгованості , яка виникла в межах строку дії Кредитного Договору.

Таким чином позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором №7 від 17.02.2021 року в розмірі 2 960,00 гривень (15 130,00 грн (заборгованість за 30 днів) 12 170,00 грн (внесні відповідачем кошти).

Щодо заявлених сторонами вимог про стягнення суми в рахунок відшкодування понесених витрат за правничу допомогу суд зазначає наступне.

Статтею 133 ЦПК України визначено види судових витрат, які складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).

Відповідно до ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведення експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Таким чином, необхідною умовою для відшкодування витрат на правничу допомогу є подання стороною детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч.3 ст.141 ЦПК України).

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги від 01.01.2025 року №42649746, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, від 02.04.2025 року, акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 02.04.2025 року, додаткову угоду №7 до Договору №42649746 про надання правової допомоги від 01.01.2025 року. Просив стягнути судові витрати з позивача у розмірі 9 000,00 гривень

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу відповідачем надано договір про надання правової допомоги від 09.06.2025 року, додатковий договір від 09.06.2025 року. Просив стягнути судові витрати з позивача у розрахунку вартості участі в 1 судовому засіданні 2 000 грн, складання відзиву на позову заяву 5 000 грн.

Згідно з положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року №5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку про те, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка в силу приписів частини 2 статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України».

Також у постанові від 12.02.2020 року у справі №648/1102/19 Верховний Суд зазначив, що вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. Суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Суд має застосувати положення закону про завдання та принципи цивільного судочинства, пропорційність у цивільному судочинстві, а також конкретні обставини справи, вимоги, з якими заявник звернулася до суду, їх значення для заявника.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п.268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, слід виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

Вирішуючи питання про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує, що підготовка та подання відзиву на позов, не вимагали великого обсягу аналітичної й технічної роботи, приймаючи до уваги співмірність складності справи та наданих адвокатом обсягом послуг, ціну позову, а також кінцевий результат розгляду справи, беручи до уваги, що представником відповідача складено лише відзив на позовну заяву, вартістю 5 000 гривень, при цьому в судові засідання представник відповідача не з`являвся, суд вважає справедливим стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу, у розмірі 3 000,00 гривень.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує складність справи, обсяг і складність виконаної представником позивача роботи у даній справі (надання консультації, складення частково тотожних за змістом документів, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження), враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та спірних правовідносин, враховуючи, що позов задоволено частково, суд дійшов висновку про вирішення питання про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат в порядку, визначеному статтею 141 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, необхідно стягнути з відповідача понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 538,38 гривень (9 000 грн * 2 960 грн. / 49 482 грн.). Крім того, з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, необхідно стягнути судовий збір у розмірі 144,90 грн (2 422,40 грн * 2 960 грн. / 49 482 грн.). Тобто всього з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінтраст Капітал» слід стягнути судові витрати в розмірі 683,28 гривень (144,90 грн + 538,38 грн).

Керуючись ст.ст.4-12, 141, 247, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст.512-514, 517, 525-526, 610, 626, 628, 629, 634, 638-639, 1048, 1054, 1077-1078, 1081 ЦК України,

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» заборгованість за Кредитним договором № 7 від 17.02.2021 року у розмірі 2 960,00 гривень (дві тисячі дев`ятсот шістдесят грн 00 коп.).

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» витрати на оплату судового збору у розмірі 144,90 гривень та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 538,38 гривень, а всього 683,28 гривень (шістсот вісімдесят три грн 28 коп.).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 гривень (три тисячі грн 00 коп).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Коломаренко К. А.