ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2025 року

м. Харків

справа № 641/6034/24

провадження № 22-ц/818/1956/25

Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів колегії Курила О.О., Пилипчук Н.П.,

за участі секретаря судового засідання Волобуєва О.О.

сторони справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі м. Харкова апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 на заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06 січня 2025 року в складі судді Маньковської О.О.,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2024 року ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно, в якому просила визнати за ОСОБА_1 право власності на частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , як за спадкоємцем за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 , як за спадкоємцем за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 .

В обгрунтування позовних вимог зазначено, що після смерті сина позивача, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відкрилась спадщина. Після смерті сина позивач спадщину прийняв у встановлений законом строк. Державним нотаріусом Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори Теленковим В.С. було видане свідоцтво про право на спадщину за законом від 16.08.2024 року зареєстровано №6-1647 на 1/4 частку квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та Свідоцтво про право на спадщину за законом від 16.08.2024 року зареєстровано №6-1648 на 1/2 частку квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . На момент відкриття спадщини, разом з померлим ОСОБА_1 , були зареєстровані позивач (батько померлого) та син померлого, ОСОБА_2 - відповідач. Відповідач зареєстрований разом зі спадкодавцем, однак не проживав разом з ним на час відкриття спадщини та не звернувся до нотаріуса у визначений ст.1270 ЦК України строк із заявою про прийняття спадщини. Тому, в силу ч.1 ст.1272 ЦК України, він вважається таким, що не прийняв спадщини.

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06 січня 2025 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що на момент відкриття спадщини відповідач був зареєстрований разом із спадкодавцем, факт непроживання відповідача ОСОБА_2 разом із спадкодавцем на момент відкриття спадщини не підтверджений, належні докази щодо іншого, відмінного від місця реєстрації, місця проживання відповідача суду не надані, крім того, суд враховує положення ч. 1 ст. 321 ЦК України, відповідно до яких право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, суд приходить до висновку, що відповідач, який відповідно до статті 1261 ЦК України має право на спадкування за законом у першу чергу, й в силу вимог частини третьої статті 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину, а відтак, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно задоволенню не підлягають.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції невірно тлумачено вимоги закону про реєстрацію місця проживання разом із спадкодавцем та фактичне проживання на час відкриття спадщини. Суду першої інстанції надані всі можливі, належні та допустимі докази того, що на час відкриття спадщини відповідач не проживав разом із спадкодавцем, заяву про прийняття спадщини у встановлений строк не подавав, а тому є таким що спадщину не прийняв.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У відповідності до частин 1-5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Як вбачається із копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Спеціалізованим відділом записів актів цивільного стану з державної реєстрації смерті м. Краснодару Російської Федерації 21.08.2023 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11).

Батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а.с.8).

Відповідно до договору купівлі-продажу № 1-7938 від 01.07.1997 року, ОСОБА_4 придбала квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.18).

Із свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.12.2013 року № 6-1303 вбачається, що ОСОБА_4 належала квартира за адресою: АДРЕСА_2 на підставі довідки, виданої ЖБК «Урожай» від 24.09.1992 р., зареєстрованої в Харківському міському бюро технічної інвентаризації 15.11.1992 р № 56247 (а.с.23,28).

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 померла у м. Харків, Україна, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 29.06.2012 р (а.с.9).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.12.2013 року № 6-1306 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.12.2013, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , належало на праві приватної власності майно за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.29,29/1).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.12.2013 року № 6-1300 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.12.2013, позивачу - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , належить частка у праві спільної часткової власності на майно за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.30,35).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.12.2013 року № 6-1303 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.12.2013, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , належала частка у праві спільної часткової власності на майно за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.28,34).

05.12.2023 року позивач звернувся до Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після його сина ОСОБА_1 , 1964 р.н., який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.58).

Згідно інформаційної довідки з реєстру територіальної громади міста Харкова від 05.12.2023 року, станом на 14.08.2023 року за адресою: АДРЕСА_2 були зареєстровані: ОСОБА_1 , 1964 р.н., позивач - ОСОБА_1 , 1940 р.н., відповідач - ОСОБА_2 , 1994 р.н.(а.с.67/1).

Із свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 вбачається, що батьками відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (а.с.10).

16.08.2024 року позивач ОСОБА_1 , 1940 р.н., звернувся до Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори із заявою, в якій вказав, що після смерті його померлого сина ОСОБА_1 , 1964 р.н., залишилась спадщина, яка складається з права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ; права власності на частку квартири за адресою: АДРЕСА_2 ; Вказане майно є особистим майном спадкодавця. Спадкоємцем на зазначене спадкове майно, згідно ст. 1261 ЦК України є повивач батько спадкодавця та відповідач син спадкодавця. Крім того, в заяві зазначено, що спадщина прийнята наступним чином: позивачем шляхом подачі заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк, а відповідачем фактично, оскільки останній проживав та був зареєстрований зі спадкодавцем за однією адресою. Також, позивач просив оформити його спадкове право та видати свідоцтво про право на спадщину за законом на частку спадщини на вищезазначене спадкове майно, а на частку спадщини залишити відкритою за відповідачем сином спадкодавця, який оформить своє спадкове право пізніше. (а.с.70).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.08.2024 року № 6-1846, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , видано свідоцтво про право на спадщину на частку спадщини, яка складається з права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.77).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.08.2024 року № 6-1847, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , видано свідоцтво про право на спадщину на частку спадщини, яка складається з права власності на частку квартири за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.78/1).

Відповідно до звіту про оцінку нерухомого майна (квартири) за адресою: АДРЕСА_1 , вартість вказаного майна становить 259367,00 грн.(а.с.19-22).

Відповідно до звіту про оцінку нерухомого майна (квартири) за адресою: АДРЕСА_2 , вартість вказаного майна становить 392144,00 грн.(а.с.24-26).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач син спадкодавця на дату смерті спадкодавця проживав в Російській федерації.

Також, позивачем надано довідку № 40 від 02.08.2024 року, яка видана житловим кооперативом «Урожай» ОСОБА_1 , 1940 р.н. Як вбачається з довідки, ОСОБА_1 , 1940 р.н., мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , і за цією адресою онук останнього ОСОБА_2 ,1994 р.н., який проживає у Росії, м. Сєвєроморськ, ніколи не мешкав (а.с.13).

Разом з тим, як вбачається з листа начальника Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 17.09.2024 № 19-63875/18/24-Вих, відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією громадянином України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в період з 08.11.2017 по 31.08.2024 року, в базі даних не виявлено (а.с. 51,52).

Згідно інформаційної довідки з реєстру територіальної громади міста Харкова від 05.12.2023 року, сформованої на запит заступника завідувача Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори Теленковим В.С., станом на 14.08.2023 року за адресою: АДРЕСА_2 були зареєстровані: ОСОБА_1 , 1964 р.н., позивач - ОСОБА_1 , 1940 р.н., відповідач - ОСОБА_2 , 1994 р.н.(а.с.67/1).

З інформаційної довідки з реєстру територіальної громади міста Харкова від 06.09.2024 року, сформованої на запит судді Комінтернівського районного суду м. Харкова, вбачається, що за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_1 , 1964 р.н., позивач - ОСОБА_1 , 1940 р.н., відповідач - ОСОБА_2 , 1994 р.н.(а.с.39).

У заяві ОСОБА_1 , 1940 р.н. від 16.08.2024 року до Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори, позивач останній вказав, що спадщина після його померлого сина прийнята наступним чином: позивачем шляхом подачі заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк, а відповідачем фактично, оскільки останній проживав та був зареєстрований за спадкодавцем за однією адресою. Також, позивач просив оформити його спадкове право та видати свідоцтво про право на спадщину за законом на частку спадщини на вищезазначене спадкове майно, а на частку спадщини залишити відкритою за відповідачем сином спадкодавця, який оформить своє спадкове право пізніше. (а.с.70).

Відповідно до частини першої статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна (частина перша, друга статті 1221 ЦК України).

У статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з частиною першою, другою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (частина перша статті 1296 ЦК України).

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (частина перша статті 1297 ЦК України).

Згідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду постанові від 13 березня 2023 року (постанова у справі № 398/1796/20, провадження № 61-432сво22) спадкування права на нерухоме майно, яке знаходиться на території України регулюється правом України. У випадку, коли спадкодавець на час смерті проживав за межами України, і до складу спадщини входять права на нерухоме майно, яке знаходиться на території України, прийняття спадщини відбувається у спосіб звернення спадкоємця з відповідною заявою до компетентного органу, уповноваженого на вчинення нотаріальних дій, за місцем знаходження нерухомого майна, тобто, в Україні.

Подання заяви про прийняття спадщини за законодавством російської федерації не звільняє спадкоємця від подання заяви про спадкування за місцем знаходження нерухомого майна, як це передбачено статтею 71 Закону України «Про міжнародне приватне право» та статтею 1269 ЦК України.

Якщо спадкоємець не подав у визначений законом строк нотаріусу за місцем знаходження нерухомого майна заяву про прийняття спадщини, він не може вважатись таким, що прийняв спадщину.

Спадкування права на нерухоме майно, розташованого за межами України, не свідчить про прийняття спадщини, яка знаходиться в Україні. Такий факт не має юридичного значення для успадкування іншої частини права не нерухоме майно, розташованого на території України, оскільки як міжнародним, так і національним законодавством задекларована незалежність та самостійність відповідних спадкових процесів. Обставини прийняття спадщини за кордоном можуть лише підтверджувати обізнаність спадкоємця про смерть спадкодавця.

При зверненні із позовом ОСОБА_1 зазначав, що він є батьком спадкодавця. Син спадкодавця не звернувся із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса.

16.08.2024 року позивач ОСОБА_1 , 1940 р.н., звернувся до Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори із заявою, в якій вказав, що після смерті його померлого сина ОСОБА_1 , 1964 р.н., залишилась спадщина, яка складається з права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ; права власності на частку квартири за адресою: АДРЕСА_2 ; Вказане майно є особистим майном спадкодавця. Спадкоємцем на зазначене спадкове майно, згідно ст. 1261 ЦК України є повивач батько спадкодавця та відповідач син спадкодавця. Крім того, в заяві зазначено, що спадщина прийнята наступним чином: позивачем шляхом подачі заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк, а відповідачем фактично, оскільки останній проживав та був зареєстрований зі спадкодавцем за однією адресою.

Таким чином, заяву про прийняття спадщини подано лише батьком померлого та заяв про відмову від прийняття спадщини не надходили.

Зазначене свідчить, що син спадкодавця не звертався до нотаріуса за місцезнаходженням спірного нерухомого майна із заявою про прийняття спадщину відносно померлого батька в передбачений законом строк.

Згідно з частиною 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Тобто, будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.

Подібні правові висновки щодо застосування частини 3 статті 1268 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду: від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212 св 19), від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308 св 18), від 02 квітня 2021 року у справі № 191/1808/19 (провадження № 61-6290 св 20), від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19 (провадження № 61-15380 св 20), від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19 (провадження № 61-3620 св 21), від 19 квітня 2023 року у справі № 2-516/2007 (провадження № 61-11834 св 22).

У постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 471/601/17 (провадження № 61-38452ск18), від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19), від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19-ц (провадження № 61-3620св21) та від 15 червня 2022 року у справі № 454/3550/18 (провадження № 61-912св21) зроблено висновок про те, що державна реєстрація спадкоємця у спірному житловому будинку сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті спадкодавця за адресою реєстрації.

Частина 3 статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18), від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19 (провадження № 61-15380св20).

Наявні в матеріалах справи докази підтверджують, що на час відкриття спадщини відповідач не проживав разом із батьком. Зокрема, що відповідно до свідоцтва про смерть, спадкодавець помер у м.Краснодар, Краснодарського краю, Російської федерації. Таким чином у даному випадку реєстрація за однією адресою не може бути підтвердженням фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Проте суд на ці обставини уваги не звернув та не врахував, що якщо спадкоємець не подав у визначений законом строк нотаріусу за місцем знаходження нерухомого майна в Україні заяву про прийняття спадщини, він не може вважатись таким, що прийняв спадщину.

Оскільки ОСОБА_2 не вважається таким, що прийняв у спадщину спірне нерухоме майно, яке перебуває на території України, то позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.1,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає відшкодуванню пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382-384, 389 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06 січня 2025 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , та право власності на частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 , як за спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 02 вересня 2025 року.

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді О.О. Курило

Н.П. Пилипчук