ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6721/25 Справа № 215/5392/24 Суддя у 1-й інстанції - Лиходєдов А.В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.

сторони справи :

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр»

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 грудня 2024 року, ухвалене суддею Лиходєдовим А.В. в м.Кривому Розу, Дніпропетровської області, повне судове рішення виготовлено 20 грудня 2024 року,

ВСТАНОВИВ

У серпні 2024 р. позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, уточнивши його у жовтні 2024 р. та просив стягнути з відповідача заборгованість за Договором кредиту №4251560 від 07.06.2021 р. в сумі 54 892,00 грн., посилаючись на те, що 07.06.2021 р. між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 , було укладено кредитний договір №4251560.

Згідно умов кредитного договору, відповідачу було надано кредит в розмірі 10 000 грн., з терміном повернення кредиту 01.07.2021 р.

Проценти за користування кредитом 2112,00 грн., які нараховуються за ставкою 0,88 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

У разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості, кредитодавець, починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування, має право нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, що становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Загальний розмір заборгованості за Договором кредиту №4251560 від 07.06.2021 р., становить 70 657,00 грн., з яких: - 9 000 грн. заборгованість за основним зобов`язанням; - 60 957,00 грн. заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; - 700 грн. заборгованість за комісіями.

Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності, позивач просив стягнути заборгованість у розмірі 54 892,00 грн., з яких: - 9 000 грн. заборгованість за основним зобов`язанням; - 45 192,00 грн. заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; - 700 грн. заборгованість за комісіями.

16.12.2021 р. між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал», було укладено Договір №16/12-2021-43, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал», права грошової вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №4251560.

10.03.2023 р. між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр», було укладено договір №10-03/2023/01, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал», відступило ТОВ «Коллект Центр» право вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №4251560.

Рішенням Тернівського районного суду м.Кривого РогуДніпропетровської області від 20 грудня 2024 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволені.

Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» з ОСОБА_1 ) 54892 грн. 00 коп. заборгованості за Договором кредиту №4251560 від 07.06.2021 р., з яких: - 9000 грн. 00 коп. заборгованість за основним зобов`язанням; - 45192 грн. 00 коп. заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги, - 700 грн. 00 коп. заборгованість за комісіями; - 3028 грн. 00 коп. судового збору, а також 13 000 грн. витрат на правничу допомогу, а всього 70 920 грн. 00 коп.

Відповідач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_2 оскаржила рішення суду в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, представник відповідача Шинжирбаєв М.Т., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить його скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким частково задовольнити позовну заяву та стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» 12 812 гривень 00 копійок заборгованості за Договором кредиту №4251560 від 07.06.2021 р., з яких: - 9 000 грн. 00 коп. заборгованість за основним зобов`язанням; - 2 112 грн. 00 коп. заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги, - 700 грн. 00 коп. заборгованість за комісіями.

При цьому, скаржник зазначає, що Позивач фактично не мав права нараховувати проценти за користування кредитом після спливу строку Договору позики №4251560, а саме після 01.07.2023 року, отже позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за процентами у розмірі 43 080 (сорок три тисячі вісімдесят) гривень 00 копійок є безпідставними та підлягають відмові у їх задоволенні.

Вказує, що загальна вимога Позивача, яка може бути задоволена 12 812 (дванадцять тисяч вісімсот дванадцять) гривень 00 копійок, що складаються з 10 000 (десять тисяч) заборгованість за основним зобов`язанням, 2112 (дві тисячі сто дванадцять) гривень 00 копійок заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги та 700 (сімсот) гривень 00 копійок заборгованість за комісіями.

Окрім того, представник відповідача вказує на те, що Позивачем було заявлено вимогу щодо стягнення з ОСОБА_1 понесені витрати на правову допомогу у розмірі 13 000 гривень 00 копійок. Відповідач вважає, що вказана вартість правової допомоги є дуже завищеною та не відповідає дійсності та фактично виконаній роботі.

Оскільки дана справа не є складною, з однією позовною вимогою, ціна позовну, як для юридичної особи, є незначною. Всі докази були вже наявні у Позивача, тобто збір доказів адвокатом не здійснювався. Фактично адвокатом була підготовлена тільки позовна заява, яка є шаблонною. Тому, з урахуванням всіх зазначених фактів, вартість послуг є явно завищеною, оскільки обсяг юридичної та технічної роботи, виконаної адвокатом не є значним та не потребував суттєвих затрат часу. Таким чином, витрати на професійну правову допомогу не підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами, а розмір цих витрат є значно завищеним, не відповідає обсягу наданої правової допомоги, а також критеріям розумності та справедливості, тому заявлені витрати на правову допомогу слід зменшити з 13 000 гривень 00 копійок до 500 (п`ятсот) гривень 00 копійок.

У відзиві на апеляційну скаргу представника відповідача Шинжирбаєва М.Т., представник позивача ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» Ткаченко М.М., посилаючись на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник Ткаченко М.М. вказує на те, що у розрахунку заборгованості (розрахунку і первісного кредитора, і фактора) чітко вказано з чого складається заявлена сума заборгованості, відповідно до яких умов договору та за який період вона була нарахована. При цьому, перевірити правильність розрахунків можливо за допомогою елементарних математичних операцій множення, ділення та додавання.

ОСОБА_3 вказує, що Відповідачем не було надано ніяких доказів виконання зобов`язань, в тому числі доказів невірного нарахування виниклої суми заборгованості по відсоткам, відповідно до умов Договору, в тому числі шляхом проведення та надання власного контррозрахунку. Таким чином, представником відповідача не були зроблені арифметичні розрахунки суми заборгованості належним чином та у відповідності до всіх визначених та погоджених сторонами умов договору

Представник позивача зазначає, що сторонами погоджено, що строк користування кредитом продовжується у разі наявності непогашеної заборгованості, а таке продовження не потребує додаткових дій ні від Кредитора, ні від Позичальника. Сторони Договору погодили окремий випадок автоматичної пролонгації договору, без необхідності вчинення будь-яких додаткових дій з боку сторін. Підписанням даного договору відповідач погодився на зазначені умови. Отже, ним було надано згоду на автопролонгацію договору у разі наявності заборгованості.

З розрахунку заборгованості вбачається, що Відповідач продовжував строк кредитування на підставі п. 2.3.2 а) Договору шляхом сплати відповідних сум, а також, що строк кредитування автоматично продовжувався у зв`язку із наявною заборгованістю на підставі п. 2.3.2 б) Договору.

Сторона позивача вказує на те, що розмір та порядок нарахування відсотків погоджений сторонами Кредитного договору, підстави виникнення заборгованості є законними, а її розмір розумним та справедливим.

Також представник позивача Ткаченко М.М. вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про задоволення позову і в частині стягнення судових витрат на правничу допомогу.

Справа розглядається без повідомлення учасників справі, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, відзиву на апеляційну скаргу, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони відповідача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 07.06.2021 р. між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 , було укладено кредитний договір №4251560.

Згідно умов кредитного договору, відповідачу було надано кредит в розмірі 10000 грн., з терміном повернення кредиту 01.07.2021 р.

Проценти за користування кредитом 2112,00 грн., які нараховуються за ставкою 0,88 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

У разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості, кредитодавець, починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування, має право нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, що становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Загальний розмір заборгованості за Договором кредиту №4251560 від 07.06.2021 р., становить 70 657,00 грн., з яких: - 9 000 грн. заборгованість за основним зобов`язанням; - 60 957,00 грн. заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; - 700 грн. заборгованість за комісіями.

Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності, позивач просив стягнути заборгованість у розмірі 54 892,00 грн., з яких: - 9 000 грн. заборгованість за основним зобов`язанням; - 45 192,00 грн. заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; - 700 грн. заборгованість за комісіями.

16.12.2021 р. між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал», було укладено Договір №16/12-2021-43, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал», права грошової вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №4251560.

10.03.2023 р. між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр», було укладено договір №10-03/2023/01, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал», відступило ТОВ «Коллект Центр» право вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №4251560.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про повне задоволення позовних вимог, виходив з їх обґрунтованості та доведеності належними та допустимими доказами.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом першої інстанції.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частин 1 ,2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Так, електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає,що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді.

Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

В силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

При цьому, за змістом наведеного Закону електронним підписом, тобто одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

Аналогічні за змістом висновки, викладені у численних постановах Верховного Суду, зокрема, постанові від 12 січня 2021 по справі №524/5556/19, від 09 вересня 2020 року по справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року по справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року по справі №127/33824/19 тощо.

Таким чином колегія суддів вважає, що вказаний кредитний договір, який укладений в електронній формі, відповідає вимогам Закону і доводить факт існування волевиявлення сторін на його укладання.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи Договір про споживчий кредит підписаний сторонами в електронній формі, зокрема відповідачем Електронним підписом одноразовим ідентифікатором L94882 07.06.2021 20:18 (а.с.6).

Відповідно до п.2.2.2 Договору нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати, наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей, передбачених п. 2.2.3 Договору.

Відповідно до п. 2.2.3 Договору проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п. 1.6 цього Договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п. 1.5.2 процентна ставка протягом первісного строку кредитування визначеного п. 1.3, запропонована позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку, встановлену п. 1.6 Договору. Якщо визначена п. 1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то після завершення первісного строку кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах, згідно п. 2.3.1.2 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п. 1.6 Договору. Стандартна (базова) ставка не є підвищеною.

Згідно п.1.6. Договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Згідно п. 4.2. Договору у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п.1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст.625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п.1.6 договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимог Кредитодавця.

Відповідно до п.2.3.1.1 Договору позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що Кредитодавцем надана така можливість Позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством (далі Правила), що розміщені на веб-сайті Товариства miloan.ua (далі Сайт Товариства) і є невід`ємною частиною цього Договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом Позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту.

Відповідно до п. 2.3.2 Розділ 2.3 Договору є домовленістю сторін про зміну умов кредитного договору на умовах відкладальної(их) обставин(и) щодо якої(их) невідомо настане вона(и) чи ні, відповідно до ст. 212 Цивільного кодексу України, і яка(і) полягає(ють) у наступному:

а) здійснені платежу(ів) Позичальником після вибору доступних умов пролонгації на пільгових умовах, згідно п. 2.3.1.1 Договору та розділу 6 Правил;

б) продовженні користування кредитними коштами Позичальником після спливу строку кредитування, визначеного згідно п. 1.3, п. 2.3.1.1, п. 2.3.1.2 Договору.

Після настання зазначених в пунктах «а» та/або «б» цього пункту обставин умови кредитного договору, зокрема строк кредитування, згідно п. 1.3, термін (дата) повернення кредиту і сплати винагород (плати) визначений п. 1.4 змінюється пропорційно строку пролонгації. Нова дата платежу разом з актуальною сумою заборгованості відображаються Кредитодавцем в оновленому графіку платежів, що за формою та змістом може відрізнятись від додатку №1, і розміщується Кредитодавцем в особовому кабінеті Позичальника, який уповноважує Кредитодавця на таке оновлення та не потребують будь-якого іншого оформлення.

Таким чином, сторонами погоджено, строк користування кредитом продовжується у разі наявності непогашеної заборгованості, а таке продовження не потребує додаткових дій ні від Кредитора, ні від Позичальника. Сторони Договору погодили окремий випадок автоматичної пролонгації договору, без необхідності вчинення будь-яких додаткових дій з боку сторін.

Відповідач підписавши кредитний договір погодилася на зазначені вище умови. Отже, нею було надано згоду на автопролонгацію договору у разі наявності заборгованості.

Таким чином, твердження сторони відповідача про те, що заборгованість по процентам нарахована відповідачу після спливу строку Договору позики №4251560, а саме після 01.07.2023 року не відповідають дійсним обставинам справи та узгодженим сторонами умовам кредитного договору.

Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно з статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свій обов`язок новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

За змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі №6-979цс15.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У відповідності до вимог статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо повного задоволення позовних вимог є законними і обґрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

В позовній заяві ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» просило суд стягнути з боржника ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 13 000 грн.

До позовної заяви позивачем на підтвердження цих позовних вимог, суду надано наступні докази: Договір №01-07/2024 про надання правової допомоги віід 01 липня 2024 року, укладений між ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та Адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС» (а.с.34-35); Розцінки по видам послуг Адвокатського об`єднання «ЛІГАЛ АССІСТАНС» (а.с.36); Платіжна інструкція № від 13 серпня 2024 року про оплату ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» адвокатських послуг Адвокатського об`єднання «ЛІГАЛ АССІСТАНС» на суму 130 000 грн (а.с.37); Заявку на наданн юридичної допомоги №187 від 30 липня 2024 року, відповідно якій надання усної консультації з вивчення документів становить 4 000,00 грн. (2 години по 2 000,00 грн); складання позовної заяви про стягнення боргу становить 9 000,00 грн (3 години по 3000,00 грн) (а.с.38); Акт №1 про надання юридичної допомоги від 06.08.2024 на суму 9 000,00 грн, відповідно якому надання усної консультації з вивчення документів становить 4 000,00 грн. (2 години по 2 000,00 грн); складання позовної заяви про стягнення боргу становить 9 000,00 грн (3 години по 3000,00 грн) (а.с.39).

Суд першої інстанції, задовольняючи вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу, керуючись нормами статті 137 ЦПК України, дійшов висновку про необхідність задоволення цієї вимоги у повному обсязі, ніяким чином не обґрунтовуючи судове рішення у цій частині.

Відповідно до ч.1. п.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1 ст.134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до п.1, 2 ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За встановлених обставин справи, колегія суддів перевіривши наявні у справі докази на підтвердження ппонесених витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції, беручи до уваги заперечення сторони відповідача щодо заявленої суми витрат та клопотання про їх зменшення, виходячи зі складності справи з урахуванням виконаних адвокатом робіт, виходячи з принципів співмірності та розумності судових витрат, вважає за доцільне зменшити розмір витрат на правничу допомогу з заявлених 13 000 грн до 6 000 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє Шинжирбаєв Максим Тимурович задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 грудня 2024 року в частині витрат на професійну правничу допомогу змінити, зменшивши розмір цих витрат, стягнутих з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» з 13 000,00 грн до 6 000 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 08 вересня 2025 року.

Головуючий:

Судді: