ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2025 року

м. Київ

справа № 496/5031/19

провадження № 61-5291св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (судді-доповідача), Зайцева А. Ю., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Біляївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),

треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув при попередньому розгляді справи у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 , в інтересах якої діє представник - адвокат Биков Дмитро Юрійович, на ухвалу Одеського апеляційного суду від 12 серпня 2024 року у складі колегії суддів: Стахової Н.В., Коновалової В. А., Лозко Ю. П.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Історія справи

У грудні 2019 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до Біляївського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в якому просила:

скасувати анулювання актового запису про шлюб № 346 між ОСОБА_7 та нею, який складений 07 грудня 2013 року Біляївським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області і який вчинено 17 жовтня 2019 року Біляївським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області;

поновити актовий запис про шлюб за № 346 між ОСОБА_7 та нею, який складений 07 грудня 2013 року Біляївським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області;

поновити свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 07 грудня 2013 року між ОСОБА_7 та нею, актовий запис № 346, який складений Біляївським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області;

виключити з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб відомості, які сформовані 12 листопада 2019 року, про анулювання актового запису, яке зроблено 17 жовтня 2019 року реєстратором Біляївського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області в 12:33:56;

виключити з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо свідоцтва про шлюб відомості, які сформовані 12 листопада 2019 року, про анулювання свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , які вчинені реєстратором відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області в 10:46:03.

Рішенням Біляївського районногосуду Одеської області від 16 травня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості та недоведеності.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, 07 грудня 2023 року ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу разом із заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження, яка мотивована тим, що рішення суду першої інстанції вона отримала засобами поштового зв`язку лише 16листопада 2023 рокуна підставі поданої заяви, у неї не було змоги раніше подати апеляційну скаргу, оскільки договір про надання правової допомоги з адвокатом Грищуком К.П. було розірвано у липні 2023 року, і вона не знала, що указане судове рішення адвокатом не оскаржено. Крім цього, з червня по листопад 2023 року позивачка не могла отримати копію оскаржуваного рішення, оскільки проходила щорічний медичний огляд та отримала 2 групу інвалідності.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04 січня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 16 травня 2023 року залишено без руху із наданням заявницістроку для усунення недоліків, а саме для надання доказів розірвання договору про надання правової допомоги з адвокатом Грищуком К. П. та надання виправленої апеляційної скарги із зазначенням усіх учасників справи, їх місця проживання або місцезнаходження з її копіями відповідно до кількості учасників справи.

На виконання зазначеної ухвали суду від представника ОСОБА_5 - адвоката Мазур Н. С. надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги з виправленою апеляційною скаргою та додатковою угодою від 20 липня 2023 року до договору про надання правової допомоги, що був укладений сторонами 10 лютого 2023 року.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21 березня 2024 рокувизнано неповажними причини пропуску строку на апеляційне оскарження, вказані у заяві ОСОБА_5 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Біляївського районного суду Одеської області від 16 травня 2023 року. Апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 16 травня 2023 року залишено без руху, з наданням заявниці строку для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали шляхом подання заяви з наведенням інших підстав для поновлення пропущеного строку.

При цьому апеляційним судом прийнято до уваги, що у судовому засіданні Біляївського районного судуОдеської області 16 травня 2023 рокуприймав участь представник позивачки- адвокат Грищук К. П., що підтверджується протоколом судового засідання, вступна та резолютивна частини вказаного рішення проголошені судом у присутності представника скаржника. Повне судове рішення складено 19 травня 2023 року. 12 липня 2023 року адвокат Грищук К. П.отримав копію оскаржуваного рішення. При цьому вказаний адвокат на час отримання копії вказаного судового рішення мав всі необхідні повноваження представника позивачки у відповідності до діючого договору про надання правової допомоги № 10/02 від 10 лютого 2023 року.

Відповідно до частини сьомої статті 272 ЦПК України встановлено, якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що її вручено й особі, яку він представляє.

Апеляційна скарга подана стороною позивача через суд першої інстанції засобами поштового зв`язку 07 грудня 2023 року, тобто з пропущенням строку на апеляційне оскарження.

Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12 серпня 2024 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_8 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 16 травня 2023 року відмовлено.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції виходив із того, що у встановлений судом строк із заявою з наведенням інших поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження суду першої інстанції та надання відповідних доказів на їх підтвердження ОСОБА_5 не зверталася.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

18 квітня 2025 року ОСОБА_5 , в особіпредставника - адвоката

Бикова Д. Ю., через засоби поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Одеського апеляційного суду від 12 серпня 2024 року.

В касаційній скарзі заявниця просить скасувати оскаржуване судове рішення та передати справу до апеляційного суду для продовження розгляду.

Касаційна скарга мотивована тим, що ухвалаапеляційного суду постановлена з порушенням норм цивільного процесуального права, без повного дослідження усіх обставин, які мають значення для справи.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 22 травня 2025 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.

03 червня 2025 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувана ухвала апеляційного суду відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказує, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, у межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братися до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль у ньому апеляційного суду (VOLOVIK v. UKRAINE, N 15123/03, § 53, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

При цьому, забезпечення апеляційного оскарження рішення суду має бути здійснено судами з урахуванням принципу верховенства права і базуватися на справедливих судових процедурах, передбачених вимогами положень законодавства, які регулюють вирішення відповідних процесуальних питань.

Разом із тим, ЄСПЛ зауважив, що доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, яке набрало законної сили, є порушенням статті 6 Конвенції щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність та відповідає прецедентній практиці ЄСПЛ, наведеній, зокрема в його рішенні «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року та інших.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

За вимогами статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Вимоги щодо форми і змісту апеляційної скарги передбачені статтею 356 ЦПК України, згідно з пунктом 4 частини четвертої якої до апеляційної скарги додаються докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції (за наявності).

Апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку (частина третя статті 357 ЦПК України).

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу (частина четверта статті 357 ЦПК України).

Системний аналіз частини третьої статті 357 ЦПК України дозволяє дійти висновку, що апеляційний суд при пропущенні заявником строку на апеляційне оскарження має право залишити апеляційну скаргу без руху з двох підстав: 1) якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або 2) якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними.

При цьому, протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку (у разі її неподання разом з апеляційною скаргою) або вказати інші підстави для поновлення строку (за умови визнання судом підстав, вказаних заявником у клопотанні про поновлення строку, неповажними).

Вирішуючи питання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, суд має керуватися тим, що підстави пропуску строків можуть бути визнані поважними лише в тому випадку, якщо таке недотримання строків апеляційного оскарження зумовлене діями (бездіяльністю) суду першої інстанції, а так само наявністю інших об`єктивних перешкод, що безумовно перешкоджали своєчасному зверненню з такою скаргою.

Такі висновки узгоджуються з постановою Верховного Суду від 22 травня 2024 року в справі № 1522/13227/12 (провадження № 61-1036св24).

Встановлено, що ухвалою Одеського апеляційного суду від 21 березня 2024 рокувизнано неповажними причини пропуску строку на апеляційне оскарження, вказані у заяві ОСОБА_5 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Біляївського районного суду Одеської області від 16 травня 2023 року. Апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 16 травня 2023 року залишено без руху, з наданням заявниці строку для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали шляхом подання заяви з наведенням інших підстав для поновлення пропущеного строку.

Копію зазначеної ухвали апеляційного суду, ОСОБА_5 отримала 07 липня 2024 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Разом із цим, станом на 12 серпня 2024 року із заявою з наведенням інших поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції та надання відповідних доказів на їх підтвердження ОСОБА_5 не зверталася.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Ураховуючи, що ОСОБА_5 у встановлений судом строк не подано заяву з наведенням інших підстав для поновлення пропущеного строку, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувана ухвала постановлена судом з порушенням норм процесуального права.

Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки підстави для її скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 , в інтересах якої діє адвокат Биков Дмитро Юрійович, залишити без задоволення.

УхвалуОдеського апеляційного суду від 12 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

А. Ю. Зайцев

М. Ю. Тітов