Номер провадження: 22-ц/813/3166/25
Справа № 495/3611/20
Головуючий у першій інстанції Шевчук Ю. В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Сегеди С.М.,

з участю секретаря Громовенко А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15 жовтня 2024 року, постановленого під головуванням судді Братків І.І., повний текст рішення складений 25 жовтня 2024 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна нажитого у шлюбі та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю, -

в с т а н о в и в:

У червні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна придбаного у шлюбі, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просила:

1) визнати спільною сумісною власністю подружжя майно, а саме:

- 63/100 частин, житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 128,7 кв.м., житловою площею - 70 кв.м.;

- земельну ділянку кадастровий номер: :01:002:0465, загальною площею - 0,0467 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- 32/100 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 361,2 кв.м., житловою площею - 165,5 кв.м.;

- автомобіль «RENAULT TRAFIC» 2011 року випуску, білого кольору, об`єм двигуна 1995 см.куб., державний номер НОМЕР_1 ;

- автомобіль «FORD TRANSIT CUSTOM» 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 білого кольору, об`єм двигуна 2198 см.куб. державний номер НОМЕР_3 ;

- автомобіль «VOLKSWAGEN TRANSPORTER» 1984 року випуску, білого кольору об`єм двигуна 1780 см.куб.;

- автомобіль «VOLKSWAGEN TRANSPORTER» 1991 року випуску сірого кольору, об`єм двигуна 1900 см.куб.;

- автомобіль «FIAT DOBLO» 2009 року випуску сірого кольору, об`єм двигуна 1248 см.куб.;

2) здійснити поділ майна, визнавши право власності за ОСОБА_2 на наступне нерухоме майно:

- 63/200 частин, житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею - 128,7 кв.м., житловою площею - 70 кв.м.;

- 1/2 частину земельної ділянки кадастровий номер :01:002:0465, загальною площею - 0,0467 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- 32/400 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею - 361,2 кв.м.. житловою площею - 165,5 кв.м.; який складається з житлового будинку «А». загальною площею - 258,4 кв.м., житловою площею - 111,8 кв.м.; житлового будинку «Б», загальною площею - 102,8 кв.м., житловою площею 53,7 кв.м.; підвалу «Г», сараїв «Д» «Л», сарай - гараж «К», сарай - літня кухня «О», споруди № 1,2, гаражі «М», «П», «Р», за адресою: АДРЕСА_2 ;

3) визнати право власності за ОСОБА_2 на наступне рухоме майно:

- автомобіль « RENAULT TRAFIC» 2011 року випуску, білого кольору, об`єм двигуна 1995 см.куб. vin НОМЕР_4 , державний номер НОМЕР_1 ;

- автомобіль «FORD TRANSIT CUSTOM» 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 білого кольору, об`єм двигуна 2198 см.куб. державний номер НОМЕР_3 ;

4) автомобілі «VOLKSWAGEN TRANSPORTER» 1984 року випуску, білого кольору об`єм двигуна 1780 см.куб. та автомобіль «VOLKSWAGEN TRANSPORTER» 1991 року випуску, сірого кольору, об`єм двигуна 1900 см.куб., автомобіль «FIAT DOBLO» 2009 року випуску, сірого кольору, об`єм двигуна 1248 см.куб. - залишити у власності ОСОБА_1 ;

5) стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

В обґрунтування свого позову ОСОБА_2 зазначила, що вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_1 , який заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04.11.2020 року було розірвано.

Від цього шлюбу сторони мають двох синів: ОСОБА_3 , 2007 року народження та ОСОБА_4 , 2014 року народження.

Діти проживають разом з ОСОБА_2 .

За період шлюбу позивачем та відповідачем було придбано наступне майно:

1. Автомобіль RENAULT TRAFIC 2011 року випуску, білого кольору, об`єм двигуна 1995 см.куб. державний номер НОМЕР_1 , який зареєстрований на ім`я відповідача.

2. Автомобіль FORD TRANSIT CUSTOM 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 білого кольору,об`єм двигуна 2198 см.куб. державний номер НОМЕР_5 , який зареєстрований на ім`я відповідача..

3. Автомобіль VOLKSWAGEN TRANSPORTER 1984року випуску, білого кольору, об`єм двигуна 1780 см.куб., який зареєстрований на ім`я відповідача.

4. Автомобіль VOLKSWAGEN TRANSPORTER 1991 року випуску, сірого кольору об`єм двигуна 1900 см.куб., який зареєстрований на ім`я відповідача.

5. автомобіль «FIAT DOBLO» 2009 року випуску сірого кольору, об`єм двигуна 1248 см.куб., який зареєстрований на ім`я відповідача.

6. Нерухоме майно, а саме 63/100 частин, житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (загальна площа 128,7 кв.м., що містять глинобитний будинок літера «А» літня кухня літера «В» сарай літера «Г», гараж літера «Є», убиральня літера «Ж») право власності на яке набуто на підставі рішення Білгород-Дністровського суду від 03.03.2014 року та зареєстровано належним чином за № 11807898 від 21.03.2014 районним управлінням юстиції України в Одеській області.

7. 3емельна ділянка кадастровий номер :01:002:0465 площею 0,0467 га, (дата реєстрації 01.06.2010р., зареєстрована відділом Держкомзему у м. Білгород-Дністровський) з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

8. Нерухоме майно - житловий будинок, а саме 32/100 частин (загальної площі 361,2 кв.м., житлова 165,5 кв.м.) за адресою: АДРЕСА_2 , які належать відповідачу на праві спільної часткової власності на підставі договору купівлі-продажу від 24.06.2017 року.

9. Нерухоме майно, 19/100 квартири за адресою: АДРЕСА_3 (загальною площею 93,4 кв.м.) підстава рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.03.2008 року, яке зареєстровано належним чином 13.05.2008р.

Це все майно було придбано у період шлюбу, на спільні кошти.

ОСОБА_2 зазначила, що спроби домовитися про поділ майна закінчувалися сварками та погрозами з боку чоловіка щодо позивача, у позивача виникла тверда впевненість в тому, щоб поділити майно, яке було нажито в шлюбі та визначити власну частку та вступити у законні права щодо володіння, користування та розпорядження майном.

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю, в якому просив визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на:

- 63/100 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 128,7 кв.м., житловою площею 70 кв.м.;

- земельну ділянку кадастровий номер :01:002:0465, загальною площею 0.0467 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- 32/100 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 361,2 кв.м., житловою площею 165,5 кв.м.;

- автомобіль Renault trafic 2011 року випуску, білого кольору, об?єм двигуна 1995 см.куб. держаний номер НОМЕР_1 ;

- автомобіль Ford transit custom 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , білого кольору, об`єм двигуна 2198 см.куб., державний номер НОМЕР_5 .

В обґрунтування свого зустрічного позову ОСОБА_1 зазначив, що вказане ОСОБА_2 майно є його особистою приватною власністю, оскільки набуте ним за кошти, які належали йому особисто, а щодо квартири АДРЕСА_4 , ОСОБА_1 зазначив, що вказане нерухоме майно було відчужено сторонами ще в період шлюбу.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 жовтня 2024 року позов ОСОБА_2 задоволений.

Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 наступні об`єкти нерухомого майна:

- 63/100 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 128,7 кв.м., житловою площею 70 кв.м.;

- земельну ділянку за кадастровим номером :01:002:0465 площею 0,0467га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- 32/100 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 361,2 кв.м., житловою площею 165,5 кв.м.

У порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнати за ОСОБА_2 право власності на:

- 1/2 від 63/100 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 128,7 кв.м., житловою площею 70 кв.м.;

- 1/2 частину земельної ділянки за кадастровим номером :01:002:0465 площею 0,0467 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- 1/2 частини від 32/100 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 361,2 кв.м., житловою площею 165,5 кв.м.

Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 такі об`єкти рухомого майна:

- автомобіль RENAULT TRAFIC 2011 року випуску, білого кольору, об`єм двигуна 1995 см.куб. державний номер НОМЕР_1 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_1 ;

- автомобіль FORD TRANSIT CUSTOM 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_6 білого кольору, об`єм двигуна 2198 см.куб. державний номер НОМЕР_7 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_1 ;

- автомобіль VOLKSWAGEN TRANSPORTER 1984 року випуску, білого кольору об`єм двигуна 1780 см.куб., зареєстрований на ім`я ОСОБА_1 ;

- автомобіль VOLKSWAGEN TRANSPORTER 1991 року випуску сірого кольору об`єм двигуна 1900 см.куб., зареєстрований на ім`я ОСОБА_1 ;

- автомобіль «FIAT DOBLO» 2009 року випуску сірого кольору, об`єм двигуна 1248 см.куб., зареєстрований на ім`я ОСОБА_1 .

У порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнано за ОСОБА_2 право власності на:

- автомобіль RENAULT TRAFIC 2011 року випуску, білого кольору, об`єм двигуна 1995 см.куб. державний номер НОМЕР_1 , який зареєстрований на ім`я ОСОБА_1 ;

- автомобіль FORD TRANSIT CUSTOM 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_6 білого кольору, об`єм двигуна 2198 см.куб. державний номер НОМЕР_5 зареєстрований на ім`я ОСОБА_1 .

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позову ОСОБА_2 , та визнати за ОСОБА_1 право власності на 63/100 частин житлового будинку та земельної ділянки, які розташовані за адресою: АДРЕСА_5 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , а також право власності на спірні автомобілі, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутністю ОСОБА_1 , який не був повідомлений про розгляд справи належним чином.

Також апелянт зазначив, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що майно було придбано ОСОБА_1 за кошти, які належали йому особисто.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду без змін, посилаючись на те, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим із дослідженням всіх належних та допустимих доказів у справі, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , його представника - адвоката Тузлукову І.П., ОСОБА_2 , її адвоката - Єфименко Н.В., дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, за наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам відповідає не в повному обсязі, з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було укладено шлюб, який був зареєстрований 29.10.2005 року Виконавчим комітетом Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, про що було складено відповідний актовий запис № 19. Вказаний факт підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_8 , виданого повторно Відділом реєстрації актів цивільного стану по Білгород-Дністровському району Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області 15 січня 2007 року.

Від вказаного шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_9 , видане 31 жовтня 2014 року Відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 1564) та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_10 , видане 26 листопада 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Білгород-Дністровському Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 523).

Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04 листопада 2020 року справа № 495/4134/20 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був розірваний.

За час спільного проживання, як подружжя сторони набули у власність наступне нерухоме майно:

- 63/100 частини житлового будинку, загальною площею 128,7 кв.м., житловою площею 70 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 на підставі ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області про затвердження мирової угоди по справі № 495/388/14-ц від 03.03.2014 року про стягнення боргу), що підтверджується інформаційною довідкою № 198967273 від 04.02.2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, копією ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі № 495/388/14-ц від 03.03.2014 року, Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 19344574 від 21.03.2014 року;

- земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:0465 площею 0,0467 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області про затвердження мирової угоди по справі № 495/388/14-ц від 03.03.2014 року про стягнення боргу), що підтверджується інформаційною довідкою № 198967273 від 04.02.2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, копією ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі № 495/388/14-ц від 03.03.2014 року, Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 19331214 від 21.03.2014 року;

- 32/100 частин домоволодіння, загальною площею 361,2 кв.м., житловою площею 165,5 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 (належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 2189, посвідчений приватним нотаріусом Кушнір І.В.), що підтверджується інформаційною довідкою № 198925872 від 04.02.2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, копією договору купівлі-продажу частки домоволодіння від 24 червня 2017 року, посвідченого державним нотаріусом Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області, зареєстровано в реєстрі за № 2189, Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 90476400 від 24.06.2017 року.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 об`єктів нерухомого майна, суд першої інстанції виходив з того, що нерухоме майно придбане подружжям за час шлюбу, за спільні кошти, в інтересах сім`ї.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, з огляду на наступне.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.

Згідно з нормою статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Зі змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як роз`яснено в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. N 11).

Частиною 1 статті 57 СК України встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що сторони перебували у шлюбі з 2007 року по 2020 рік, 32/100 частин домоволодіння, загальною площею 361,2 кв.м., житловою площею 165,5 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 24 червня 2017 року, тобто придбано під час перебування сторін у шлюбі.

Право власності на - 63/100 частини житлового будинку, загальною площею 128,7 кв.м., житловою площею 70 кв.м. та на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 виникло на підставі ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області про затвердження мирової угоди по справі № 495/388/14-ц від 03.03.2014 року.

При цьому, з ухвали суду вбачається, що мирова угода була укладена по справі про стягнення боргу за договором позики від 17.05.2012 року, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , тобто борг виник під час перебування сторін у шлюбі, а тому колегія суддів погоджується з висновками суду про те, що зазначено вище нерухоме майно є об`єктом спільною сумісною власністю.

На підставі вищевикладеного, суд встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, оцінивши докази у справі, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному їх дослідженні, прийшов до обґрунтованого висновку про визнання спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 спірного нерухомого майна, визнавши за кожним з подружжя по 1/2 частині всіх об`єктів нерухомого майна.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя об`єктів рухомого майна, а саме автомобілів RENAULT TRAFIC 2011 року випуску, FORD TRANSIT CUSTOM 2015 року випуску, VOLKSWAGEN TRANSPORTER 1984 року випуску, VOLKSWAGEN TRANSPORTER 1991 року випуску, «FIAT DOBLO» 2009 року випуску сірого кольору, об`єм двигуна 1248 см.куб., зареєстрованих на ім`я ОСОБА_1 , та у порядку поділу майна, визнано за ОСОБА_2 право власності на автомобіль RENAULT TRAFIC 2011 року випуску, автомобіль FORD TRANSIT CUSTOM 2015 року випуску, суд першої інстанції вважав доведеними позовні вимоги ОСОБА_2 в частині рухомого майна.

Однак, колегія суддів з таким висновком суду погоджується не в повній мірі, за наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що

- автомобіль RENAULT TRAFIC 2011 року випуску, білого кольору, об`єм двигуна 1995 см.куб., vin НОМЕР_4 , державний номер НОМЕР_1 зареєстрований за ОСОБА_1 01.11.2016 року на підставі договору купівлі-продажу (а.с. 52 т. 3);

- автомобіль FORD TRANSIT CUSTOM 2015 року випуску, vin НОМЕР_6 білого кольору, об`єм двигуна 2198 см.куб. державний номер НОМЕР_5 зареєстрований на ім`я ОСОБА_1 15.01.2020 року за договором укладеним в ТСЦ (а.с. 52 т. 3);

- автомобіль VOLKSWAGEN TRANSPORTER 1984 року випуску, д/н НОМЕР_11 , vin № НОМЕР_12 , білого кольору об`єм двигуна 1780 см.куб. зареєстрований за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу 02.10.2001 року (а.с. 52 т. 3);

- автомобіль VOLKSWAGEN TRANSPORTER 1991 року випуску, vin № НОМЕР_13 , сірого кольору об`єм двигуна 1900 см.куб. зареєстрований 30.06.2010 року за ОСОБА_1 (а.с. 52 т. 3);

- автомобіль «FIAT DOBLO» 2009 року випуску сірого кольору, об`єм двигуна 1248 см.куб., vin № НОМЕР_14 , придбаний в торгівельній організації та зареєстрований 16.07.2015 року за ОСОБА_1 (а.с. 52 т. 3).

З матеріалів справи вбачається, що автомобіль VOLKSWAGEN TRANSPORTER 1984 року випуску, д/н НОМЕР_11 , vin № НОМЕР_12 придбаний ОСОБА_1 у 2001 році, до реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 , а тому колегія суддів приходить висновку, що даний автомобіль не може бути визнаний спільною сумісною власністю, а є відповідно до ст. 57 СК України особистою приватною власністю ОСОБА_1 .

За наведених підстав, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 в частині визнання спільною сумісною власністю автомобіля VOLKSWAGEN TRANSPORTER 1984 року випуску, д/н НОМЕР_11 , vin № НОМЕР_12 задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з частинами першою, другою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 71 СК України майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин другої та третьої статті 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Суд першої інстанції визнаючи право спільної власності та розподіляючи транспортні засоби, не звернув уваги, що:

- автомобіль VOLKSWAGEN TRANSPORTER 1991 року випуску, vin № НОМЕР_13 , сірого кольору об`єм двигуна 1900 см.куб. 29.04.2021 року зареєстрований на нового власника ОСОБА_7 , на підставі договору купівлі-продажу (а.с. 52 т. 3);

- автомобіль «FIAT DOBLO» 2009 року випуску сірого кольору, об`єм двигуна 1248 см.куб., vin № НОМЕР_14 , 02.06.2017 року зареєстрований на нового власника ОСОБА_8 , на підставі договору укладеному в ТСЦ (а.с. 52 т. 3).

Так, судом встановлено, що спірні автомобілі були придбані під час знаходження ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у шлюбі, та в подальшому ОСОБА_1 відчужені, та на час ухвалення рішення судом першої інстанції належать іншим власникам, які не залучені до участі у розгляді справи, а тому колегія суддів приходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя автомобілів VOLKSWAGEN TRANSPORTER 1991 року випуску vin № НОМЕР_13 , «FIAT DOBLO» 2009 року випуску сірого кольору, об`єм двигуна 1248 см.куб., vin № НОМЕР_14 , тому, що ефективним способом захисту буде звернення з позовними вимогами про стягнення грошової компенсації 1/2 вартості автомобілів.

Судом першої інстанції у порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнано за ОСОБА_2 право власності на автомобіль RENAULT TRAFIC 2011 року випуску та автомобіль FORD TRANSIT CUSTOM 2015 року випуску, однак з таким висновком суду колегія суддів не погоджується, за наступних підстав.

Як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції, сторонами не було заявлено будь-яких клопотань стосовно вартості спірних автомобілів, більш того виділяючи у власність ОСОБА_2 зазначені автомобілі, суд першої інстанції залишив ОСОБА_1 автомобіль, який належав йому на підстав особистої власності, який не підлягав розподілу, та автомобілі, які належать іншим власникам на підставі договорів купівлі-продажу, а тому з урахуванням рівності часток у спільної сумісної власності, відсутності оцінки автомобілів, колегія суддів приходить висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та визнання за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності по 1/2 за кожним на:

- автомобіль RENAULT TRAFIC 2011 року випуску, білого кольору, об`єм двигуна 1995 см.куб., vin НОМЕР_4 , д/н НОМЕР_1 ;

- автомобіль FORD TRANSIT CUSTOM 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_6 білого кольору, об`єм двигуна 2198 см.куб. державний номер НОМЕР_5 .

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з їх недоведеності, а саме посилання позивача за зустрічним позовом на те, що грошові кошти, за які придбане спільне рухоме та нерухоме майно, були отримані ним в дар, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів цих обставин, зокрема, договорів дарування грошових коштів, посвідчених нотаріально. А надані відповідачем копії договорів дарування грошових коштів, не є належними доказами в розумінні ст. 717, 718, 719 ЦК України на підтвердження договору дарування грошових коштів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду в повному обсязі, з підстав того, що матеріали справи містять договори дарування грошових коштів, укладених між ОСОБА_1 та його матір`ю, однак дані договори укладені в простій письмовій формі, не засвідчені, як того вимагає ЦК України, нотаріально, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність належних та допустимих доказів, що спірне майно, належить ОСОБА_1 , як особиста приватна власність.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що майно було придбано ОСОБА_1 за кошти, які належали йому особисто, колегія суддів залишає без задоволення, оскільки у відповідності до встановлених обставин справи та наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що нерухоме майно придбане подружжям за час шлюбу, за спільні кошти та в інтересах сім`ї та суд приймаючи рішення обґрунтовано виходив із того, що у сторін виникло право спільної сумісної власності подружжя.

Доводи про те, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутністю ОСОБА_1 , який не був повідомлений про розгляд справи належним чином, колегія суддів відхиляє, оскільки з матеріалів справи вбачається, що адвокат Коломацький М.Г., який на підставі ордеру представляв інтереси в суді першої інстанції був присутній в судовому засіданні 09 вересня 2024 року, що підтверджується протоколом судового засідання, розгляд справи якої був відкладений на 15 жовтня 2024 року, тобто ОСОБА_1 був повідомлений належним чином про розгляд справи призначеної на 15 жовтня 2024 року через свого представника адвоката Коломацького М.Г., однак в судове засідання ні сам ОСОБА_1 , ні його представник не з`явилися.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 1 ст. 376 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з неповним встановленням обставин, які мають значення для справи, порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя рухомого майна скасуванню, з ухваленням в цій частині нового судового рішення.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15 жовтня 2024 року в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя рухомого майна (автомобілів) та визнання права власності за ОСОБА_2 на рухоме майно скасувати.

Ухвалити в цій частині постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_2 в частині визнання спільною сумісною власністю подружжяавтомобілів та визнання права власності задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності по 1/2 частині за кожним на:

- автомобіль RENAULT TRAFIC 2011 року випуску, білого кольору, об`єм двигуна 1995 см.куб., vin НОМЕР_4 , д/н НОМЕР_1 , зареєстрований за ОСОБА_1 ,

- автомобіль FORD TRANSIT CUSTOM 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_6 білого кольору, об`єм двигуна 2198 см.куб д/н НОМЕР_5 , зареєстрований за ОСОБА_1 .

В задоволені позовних вимог ОСОБА_2 в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя автомобілів VOLKSWAGEN TRANSPORTER 1991 року випуску vin № НОМЕР_13 , «FIAT DOBLO» 2009 року випуску сірого кольору, об`єм двигуна 1248 см.куб., vin № НОМЕР_14 , автомобіля VOLKSWAGEN TRANSPORTER 1984 року випуску, д/н НОМЕР_11 , vin № НОМЕР_12 , та визнання права власності за ОСОБА_2 в порядку поділу майна на автомобіль RENAULT TRAFIC 2011 року випуску, білого кольору,vin НОМЕР_4 , об`єм двигуна 1995 см.куб. державний номер НОМЕР_1 , автомобіль FORD TRANSIT CUSTOM 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_6 білого кольору, об`єм двигуна 2198 см.куб. державний номер НОМЕР_5 відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 02 вересня 2025 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.М. Вадовська

______________________________________ С.М. Сегеда