ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/997/25 Справа № 212/6183/24 Суддя у 1-й інстанції - Дехта Р. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.

секретар судового засідання Лідовська А.А.

сторони

позивач - ОСОБА_1

відповідач - приватнЕ акціонернЕ товариствО «Криворізький завод гірничого обладнання»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача приватного акціонерного товариства «Криворізький завод гірничого обладнання» на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 вересня 2024 року, ухвалене суддею Дехтою Р.В. у м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повне судове рішення складено 06 вересня 2024 року,

УСТАНОВИВ

19 червня 2024 року позивач ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Мотуза Олександра Володимировича звернувся до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Криворізький завод гірничого обладнання» (далі ПрАТ «КЗГО»), про відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю батька, посилаючись на те, що позивач переносить моральні страждання та переживання у зв`язку зі смертю батька ОСОБА_2 , який працював на Приватному акціонерному товаристві «Криворізький завод гірничого обладнання».

Позивач ОСОБА_1 у позові зазначив, що він є сином ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 29 вересня 1981 року серії НОМЕР_1 .

Батько ОСОБА_2 працював у відповідача з 26 грудня 1983 року по 09 грудня 2008 року.

09.12.2008 року було складено Акт про виникнення у батька позивача професійного захворювання, в якому в пункті 16 зазначено: професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи з 26 грудня 1983 року по 09 грудня 2008 року ОСОБА_2 виконував роботи, які характеризувалися запиленістю повітря робочої зони, що перевищувала внаслідок недосконалості робочих місць.

ОСОБА_2 було встановлено втрату працездатності 25% безстроково.

Після встановлення професійного захворювання батько постійно хворів та регулярно лікувався, але стан його здоров`я погіршувався і погіршувався.

ІНФОРМАЦІЯ_1 батько помер.

Відповідно до висновку експерта №1013 від 19.05.2014 року було встановлено судово-медичний діагноз: основний: хронічне обструктивне захворювання легень (пиловий бронхіт) в стадії загострення: дифузний пиловий пневмофіброз, множинні зливні осередки чорного пігменту в товщі легень, в`язкий слиз у просвітку бронхів.

Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці для батька, що в подальшому призвело для встановлення професійного захворювання для батька, втрати працездатності, тяжкої хвороби та передчасної смерті батька, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що позивач відчуває постійні моральні страждання, наслідком якого є порушення нормальних життєвих зв`язків між позивачем та покійним батьком. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в 600 000,00 гривень, яку просив стягнути з відповідача.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 вересня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Криворізький завод гірничого обладнання» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька, задоволені частково.

Стягнуто з приватного акціонерного товариства «Криворізький завод гірничого обладнання» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , моральну шкоду в розмірі 500 000 гривень (п`ятсот тисяч гривень) 00 копійок без утримання податку з доходу фізичних осіб, зборів та інших платежів.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Криворізький завод гірничого обладнання» на користь держави України судовий збір в розмірі 5000 гривень (п`ять тисячі гривень) 00 копійок.

Відповідач ПриватнЕ акціонернЕ товариствО «Криворізький завод гірничого обладнання», будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність і необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

При цьому, скаржник зазначає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення дійшов до необґрунтованого висновку, що достатнім документом, який підтверджує причино наслідковий зв`язок смерті потерпілого з одержаним ушкодженням здоров`я є висновок судово-медичної експертизи, довідка про причину смерті, а встановлення МСЕК причинно-наслідкового зв`язку смерті потерпілого з професійним захворюванням, на яке він страждав за життя, не є обов`язковим.

Вказує, що однією з обов`язкових умов покладання на відповідача відповідальності за моральну шкоду, завдану позивачу смертю батька, є наявність причинного наслідкового зв`язку між його смертю та професійними захворюваннями, які були встановленим йому за життя. Зазначає, що органом, який встановлює причинний зв`язок смерті з професійним захворюванням або трудовим каліцтвом, є лише медико-соціальна експертна комісія. Розгляд питання про встановлення причинного зв`язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом проводиться за участю представника відповідного відділення Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (п.2.15 Інструкції №606). Остаточне рішення про наявність або відсутність причинного зв`язку смерті з профзахворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом МСЕК може прийняти тільки після всебічного вивчення наданої медичної документації померлого, запиту й розгляду, у разі потреби, додаткових документів та проведення необхідних консультацій.

Відповідач наголошує на тому, що позивач не надав суду такого належного і допустимого доказу, як довідка спеціалізованої МСЕК про підтвердження причинного зв`язку смерті його батька з професійним захворюванням, встановленим йому за життя.

Крім того, скаржник не погоджується із висновком суду першої інстанції, що встановлення причинно-наслідкового зв`язку, а саме висновок МСЕК потрібен тільки для проведення страхових виплат Пенсійним фондом України, оскільки такий висновок є хибним. По-перше, слід врахувати, що Порядком розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затверджений Постановою КМУ №337 від 17.06.2019 (тобто вже після внесених змін законодавства відповідальність за моральну шкоду була знову покладена на підприємство), передбачається також, що причинно-наслідковий зв`язок між смертю та хронічним професійним захворюванням встановлюється саме МСЕК. По-друге, відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача.

Відповідач зазначає, що в порушення ст.ст.76,81,89,1167 ЦПК судом першої інстанції не було встановлено належними, достатніми та допустимими доказами причинний зв`язок смерті ОСОБА_2 із отриманням професійним захворюванням за життя.

Скаржник вважає, що судом першої інстанції зроблено висновок про причинно-наслідковий зв`язок смерті із професійним захворюванням без належного дослідження історії хвороби, її перебігу, чим проігноровано п.2.13, 2.14 Інструкції №606, якою визначено, що лише МСЕК може прийняти остаточне рішення про наявність або відсутність причинного зв`язку смерті з професійним захворюванням тільки після всебічного вивчення наданої медичної документації потерпілого. Наявність або відсутність такого зв`язку може бути встановлена на підставі аналізу відповідних документів, зазначених в п.п.2.4 розділу 2 Інструкції.

За наслідком системного аналізу правових норм слід дійти висновку, що функції щодо встановлення причинного зв`язку смерті з професійним захворюванням покладаються саме на МСЕК, з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я, які в своїй діяльності керуються Конституцією, законами України та іншими нормативно-правовими актами з питань медико-соціальної експертизи.

Суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Отже, визначення причинного зв`язку професійного захворювання (отруєння) або трудового каліцтва постраждалого з настанням смерті, є формою втручання суду в дискреційні повноваження МСЕК та виходить за межі завдань цивільного судочинства. Суд не може підміняти компетенцію іншого органу та приймати рішення про наявність причинного зв`язку смерті з профзахворюванням. Суди позбавлені можливості оцінювати обґрунтованість медичних висновків при прийнятті певного рішення, оскільки не є спеціалізованими установами в медичній сфері, суди вправі перевірити законність висновку МСЕК лише в межах дотримання процедури його прийняття.

Окрім того, ПРАТ «КЗГО» не погоджується із висновками суду першої інстанції та вважає постановлене рішення необґрунтованим в частині зазначення судом наявності підстав для відшкодування моральної шкоди внаслідок смерті ОСОБА_2 , відповідач вважає при визначені суми стягнутої моральної шкоди у розмірі 500 000,0грн судом першої інстанції не дотримано принципи розумності та справедливості. Стягнена судом сума моральної шкоди є суттєво завищеною.

Також відповідач зазначає, що судом стягнуто суму моральної шкоди, з формулюванням «…без утримання податку з доходу фізичних осіб, зборів та інших платежів », тобто судом першої інстанції не застосовані (неправильно застосовані) норми п.п. 14.1.180 пункту 14.1 ст. 14; п.п. 162.1.3 п. 162.1 ст. 162; та п.п. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, норми ст. ст. 6 та 19 Конституції України.

Отже, при постановленні рішення зазначивши «без утримання податку з доходу фізичних осіб, зборів та інших платежів» суд першої інстанції фактично заборонив роботодавцю виконувати визначену Податковим кодексом України функцію податкового агента.

У відзиві на апеляційну скаргу сторони відповідача, представник позивача адвокат Мотуз О.В., посилаючись на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 06 вересня 2024 року залишити без змін, а апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Криворізький завод гірничого обладнання» без задоволення.

Представник позивача вважає, що надані позивачем документи підтверджують собою, що смерть ОСОБА_2 настала саме внаслідок професійного захворювання. Законом не встановлено спеціального порядку доказування обставин, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, а тому в даному випадку слід застосовувати загальні стандарти доказування, тобто позивач має надати належні та допустимі докази того, що ОСОБА_2 помер внаслідок хронічного професійного захворювання, набутого ним під час роботи на підприємстві відповідача. Подані позивачем копії акту форми П-4 від 09 грудня 2008 року та висновку експерта №1013 від 19 травня 2014 року належним чином доказують обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, а відповідачем не подано доказів, які б це спростовували.

У додаткових поясненях представник відповідача ПРАТ «КЗГО» Савельєва Т.Д, просить задовольнити апеляційну скаргу відповідача, рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06.09.2024 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

ОСОБА_3 вважає, що достеменно застосовувати зазначену судову практику у цій справі є безпідставним і не релевантним, оскільки висновки у справі №212/5202/23 і у даній справі, яка переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Так, в іншій справі №212/5202/23 у особи, яка померла причиною смерті став саме тільки хронічний обструктивний бронхіт (професійне захворювання 2009 року), що підтверджується посмертним епікризом без супутніх хвороби і діагнозів та при житті було встановлено йому 65% втрати професійної працездатності. Тоді як в даній справі у особи, яка померла в медичних документах зазначено : з основним діагнозом в медичному висновку вказано супутній діагноз, а саме: хронічна ішемічна хвороба серця. Помірний атеросклероз судин мозку, серця, аорти. Дрібноосередкований кардіосклероз. Наявність розвитку такого супутнього діагнозу, а також обставин за яких помер ОСОБА_2 (смерть наступила раптово в приміщенні сторожки ІНФОРМАЦІЯ_1 , із ознаками хвороби серця) дає всі підстави вважати неможливість встановлення причин-наслідкового зв`язку смерті працівника з отриманим професійним захворюванням легкого ступеня втрати працездатності в розмірі 25% у 2008році та свідчить про неоднозначність можливих причин смерті.

Крім того, з урахуванням легкого ступеню втрати працездатності та позитивної динаміки перебігу хвороби відповідно да медичних документів ОСОБА_2 спростовує наявність причинно-наслідкового зв`язку між профзахворюванням та обставинами, що стали причиною смерті.

Заслухавши суддю доповідача, вислухавши думку представника відповідача ОСОБА_3 , яка підтримала доводи і вимоги апеляційної скарги та додаткових пояснень до апеляційної скарги, з викладених у ніх підстав, просила скасувати оскаржуване судове рішення, ухвалити нове, яким повністю відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову, представника позивача ОСОБА_4 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги відповідача з викладених у відзиві підстав, просила оскаржуване судове рішення залишити без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, відзиву на апеляційну скаргу, додаткових пояснень на скаргу, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні в частині зменшення розміру моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, з огляду на таке.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 4-7).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_2 , виданим 20 травня 2014 року Саксаганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області.

За життя ОСОБА_2 працював на різних посадах у різних структурних підрозділах ПрАТ «КЗГО».

09 грудня 2008 року складено акт № 5 розслідування хронічного професійного захворювання, форми П-4, затверджений 12 грудня 2008 року, відповідно до змісту якого, комісія, провівши розслідування випадку хронічного професійного захворювання, встановила, що ОСОБА_2 , вогнетривник, зайнятий на гарячих ділянках робіт, мав діагноз: сидеросилікоз першого ст., ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень першої ст., ЛН першого-другого ст. супутній діагноз відсутній. Професійне захворювання виникло за обставин роботи: за період з 26 грудня 1983 року по 02 січня 1984 року обрубувачем, з 02 січня 1984 року по 01 січня 1986 року стропальником, з 01 січня 1986 року по 30 липня 1993 року, з 22 лютого 2000 року по 01 листопада 2001 року майстром ВАТ «КЦРЗ» термообрубувального цеху; з 01 листопада 2001 року по час встановлення профзахворювання - вогнетривник термообрубувального цеху ЗАТ «КЗГО». Виконувані роботи ОСОБА_2 в цей період характеризувалися запиленістю повітря робочої зони, що перевищували норму внаслідок недосконалості робочих місць. Працюючи з 03 листопада 1993 року по 15 лютого 2000 року монтажником гірничого устаткування на підземних роботах в ШБУ-4 треста «Кривбасшахтопроходка, ОСОБА_2 підпадав впливу пилу, що перевищував ГДК». Впродовж 18 років та 4 місяців в межах робочої зони ОСОБА_2 перевищувався рівень пилу з вмістом шамуту в концентрації 4,42 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3, пил оксиду заліза в концентрації 9,17 мг/м3 при ГДК 6,0 мг/м3, а впродовж 6 років та 3 місяців пил з вмістом діоксиду кремнію від 10 % в концентрації 5,9 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3.

Згідно змісту вказаного акта, встановлено, що ВАТ «КЦРЗ», ЗАТ «КЗГО» та ШБУ-4 тресту «Кривбасшахтопроходка» в період роботи в них ОСОБА_2 , порушили ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці». З метою ліквідації і запобігання професійним захворюванням запропоновано працевлаштувати ОСОБА_2 згідно висновку ЛКК.

Відповідно до виписки з акта огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках ДНА-02 №028426 від 14 січня 2009 року, за результатами первинного огляду МСЕК ОСОБА_2 було встановлено ступінь втрати працездатності 25% з 12 січня 2009 року, безстроково, у зв`язку з професійним захворюванням; визначено додаткову потребу в медикаментозному лікуванні, ВМП.

Із посмертного епікризу ОСОБА_2 , наданого амбулаторією №3 комунальної установи «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4» Криворізької міської ради 08 жовтня 2014 року слідує, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 на роботі (працював охоронцем у ПП «ЕНЕРГОПРОМ»). 20 листопада 2008 року рішенням профпатологічної МЕК УКРНІІ ПМ протокол № 2615 було встановлено діагноз: сидеросиликоз І ст., ускладнений ХОЗЛ І ст. ЛН і-ІІ ст., у подальшому оформлені документи на МСЕК для визначення ступеню втрати працездатності. Із 12 січня 2009 року йому призначено регресну виплату в розмірі 25 % безстроково, а вже з 2009 року він взятий на «Д» облік з діагнозом ІБС, дифузний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба ІІ с., СНА, проходив регулярні огляди. У березні 2010 та січні 2012 року ОСОБА_2 проходив лікування в терапевтичному відділенні з діагнозом: сидеросилікоз І ст., ускладнений ХОЗЛ І ст., фаза загострення, ЛН-І-ІІ ст., а останній огляд він пройшов 06 лютого 2014 року з тим же клінічним діагнозом та супутнім діагнозом ІБС, дифузний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба ІІ ст., гіпертензивне серце, гіпертонічний ангіосклероз сітківки обох очей СН ІІА. В ході огляду в лютому 2014 року виявлені легеневі поля без видимих інфільтрацій, корні щільні, межі серця розширені вліво, був виписаний 11 лютого 2014 року з позитивною динамікою.

Відповідно до змісту виписного епікризу, ОСОБА_2 було встановлено патологоанатомічний діагноз: основний: хронічне обструктивне захворювання легень (пиловий бронхіт) стадія загострення, дифузний пиловий пневмофіброз, множинні зливні осередки чорного пігменту в товщі легень, в`язкий слиз в просвіті бронхів, дифузний скроз прикореневих та при бронхіальних лімфатичних вузлів; ускладнення: буллезна емфізема легень, «легеневе серце», гіпертрофія міокарда серця, переважно за рахунок правих відділів, рідкий стан крові, переповнення кров`ю правих відділів серця, дрібноточкові крововиливи під зовнішню оболонку серця, легень; супутній: хронічна ішемічна хвороба серця, помірний атеросклероз судин мозку, серця аорти, мілковогневищевий кардіосклероз.

Відповідно до висновку експерта бюро СМЕ №1013 від 10 червня 2014 року, складеного на підставі постанови слідчого СВ Саксаганського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, смерть ОСОБА_2 настала від хронічного пилового бронхіту, який супроводжувався хронічною недостатністю дихання, ускладнився розвитком легенево-серцевої недостатності, що і стало безпосередньою причиною смерті.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , на підставі досліджених та оцінених судом доказів, виходив з того, що вимоги позивача про стягнення моральної шкоди з ПрАТ «Криворізький завод гірничого обладнання» є обґрунтованими, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, а статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. У зв`язку зі смертю батька, причиною якої є недотриманням відповідачем вимог чинного законодавства у сфері безпеки праці, позивачу спричинено моральну шкоду, пов`язану із втратою рідної людини, люблячого батька, опори та моральної підтримки, що призвело до душевних страждань, порушення нормальних життєвих зв`язків.

Визначаючи розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд першої інстанції врахував, характер та обсяг душевних страждань, у зв`язку зі смертю близької людини, той факт, що дійсно позивач є сином померлого; наслідки викликані заподіяною шкодою - смертю найбільш близької людини; перенесені та діючі у теперішній час душевні страждання та переживання; тривалість перенесених страждань; зміни в житті викликані смертю батька, час, що пройшов з моменту смерті близької людини та до моменту звернення до суду, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості визначив до стягнення з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю батька, грошові кошти в розмірі 500 000 гривень.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову, проте частково погоджується з доводами відповідача в частині завищеного розміру відшкодування моральної шкоди, та не може погодитись з доводами сторони відповідача про недоведеність позивачем заявлених позовних вимог та відсутністю у зв`язку з цим підстав для задоволення позову, з огляду на таке.

Згідно положень ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті.

Таким чином, ч.1 ст.1167 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача.

Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали ;з нею однією сім`єю (ч.2 ст.1168 ЦК України).

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку з між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Дослідженими актом розслідування хронічного професійного захворювання та висновком експерта №1013 від 19.05.2014, встановлено що професійне захворювання виникло, в тому числі з вини підприємства - ПрАТ «Криворізький завод гірничого обладнання», що потягло за собою в подальшому смерть батька позивача.

Так, висновком експерта №1013 від 19.05.2014 року було встановлено судово-медичний діагноз: основний: хронічне обструктивне захворювання легень (пиловий бронхіт) в стадії загострення: дифузний пиловий пневмофіброз, множинні зливні осередки чорного пігменту в товщі легень, в`язкий слиз у просвітку бронхів. Після дослідження всіх обставин, які були надані судово-медичному експерту, останній дійшов до висновку, що смерть ОСОБА_2 настала від хронічного пилового бронхіту, який супроводжувався хронічною недостатністю дихання, і ускладнився розвитком легенево-серцевої недостатності.

За змістом ст.9 Закону України «Про охорону праці», відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування України відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», за ч.3 ст.30 якого, підставою для оплати потерпілому витрат на проведення професійної реабілітації, оплати соціальних послуг, а також для здійснення страхових виплат є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) за встановленими формами.

При цьому, за положеннями ч.8 ст.30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» визначено, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України

За Інструкцією причинний зв`язок смерті із професійним захворюванням є зв`язок, який можна встановити між перебігом професійних захворювань з урахуванням форми, стадії, тяжкості функціональних порушень, розвитку ускладнень за життя, патоморфологічними та гістологічними змінами в органах та системах організму, що виявлені під час розтину, та настанням смерті.

Окрім того, за відповідною Інструкцією безпосередня причина смерті це головні клінікоморфологічні прояви основного захворювання або його ускладнення, що стали безпосередньою причиною смерті.

На підставі ст.36 ч.7 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» причинний зв`язок смерті потерпілого з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я підтверджується висновком відповідного закладу охорони здоров`я.

Натомість, за ст.41 ч.6 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» страхові виплати здійснюються протягом строку, встановленого МСЕК або ЛКК. При цьому сума страхових виплат за минулий час виплачується за умови підтвердження МСЕК втрати працездатності та причинного зв`язку між настанням непрацездатності та ушкодженням здоров`я.

Колегією суддів відхиляються доводи відповідача ПрАТ «КЗГО» про те, що наданий позивачем висновок про причини смерті не є належним та достатнім доказом, оскільки видано без належного дослідження історії хвороби, її перебігу та не встановлює причинно-наслідковий зв`язок, порушує норми п. 2.13, 2.14 Інструкції № 606, якою визначено, що лише МСЕК може прийняти остаточне рішення про наявність або відсутність причинного зв`язку смерті з професійним захворюванням тільки після всебічного вивчення наданої медичної документації потерпілого, оскільки, згідно цієї Інструкції визначено, що Законами України «Про охорону праці», «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» передбачено відшкодування шкоди утриманцям працівника (годувальника) у разі його смерті, якщо визначено причинний зв`язок смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом, натомість, право на отримання позивачем ОСОБА_1 соцільних витрат не є предметом данного спору.

Отже, у зв`язку зі смертю батькаа, причиною якої є недотримання відповідачем вимог чинного законодавства у сфері безпеки праці, позивачу спричинено моральну шкоду, пов`язану із втратою рідної людини, опори та моральної підтримки, що призвело до душевних страждань, порушення нормальних життєвих зв`язків.

Право члена сім`ї померлого на відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю особи, спричиненим професійним захворюванням, виникає з настанням юридичного факту смерті та за наявності професійного захворювання і причинного зв`язку між смертю і професійним захворюванням, а тому правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди члена сім`ї померлого виникають лише після смерті померлого та регулюються законодавством, яке діє на цей момент.

Згідно норм ст.13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Частиною третьою ст.13 Закону України «Про охорону праці» на роботодавця покладено безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

У зв`язку зі смертю батька позивача, причиною якої є недотриманням відповідачем вимог чинного законодавства у сфері безпеки праці, позивачеві спричинено моральну шкоду, пов`язану із втратою рідної людини, люблячого батька, опори та моральної підтримки, що призвело до душевних страждань, порушення нормальних життєвих зв`язків.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі №487/6970/20 (провадження №61-1132св22).

Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди позивач повинен довести, які саме дії спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

При цьому слід враховувати, що порушення прав людини завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

З огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, суд, який заслуховує сторін та встановлюють фактичні обставини справи, має широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.

В п.78 рішення Європейського Суду з прав людини «Мельниченко проти України» від 19 жовтня 2004 року суд зазначив, що моральна шкода має визначатися за автономними критеріями, що випливають з Конвенції, а не на підставі принципів, визначених у національному законодавстві чи практиці відповідної держави.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц (провадження №14-538цс19) міститься висновок про те, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Подібний висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року у справі №944/4790/19 (провадження №61-15852св21).

При цьому, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

12 грудня 2019 року Верховний Суд у справі №227/1240/17 (провадження №61-28847св18) прийняв постанову, у якій, за аналогічних обставин, врахувавши ступінь фізичних і моральних страждань позивачки, їх тривалість і тяжкість, незворотність втрати, істотність вимушених змін у її житті, а також з урахуванням конкретних обставин у справі, і наслідків, що наступили, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, дійшов до висновку, що стягненню з відповідача на користь позивачки у відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка, підлягає 300 000 грн, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які вона пережила та переносить.

29 листопада 2019 року Верховний Суд у справі №213/4098/18 (провадження №61-14398св19) прийняв постанову, у якій констатував, що встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Прийнявши до уваги обставини загибелі батька позивачки на виробництві, взявши до уваги характер і тривалість моральних страждань позивачки, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, яка назавжди втратила турботу та підтримку близької людини, наслідки, що наступили, та їх невідворотність, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що справедливою компенсацією перенесених позивачем моральних страждань, пов`язаних із втратою близької людини та зміною звичного ритму життя, буде стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 200 000 грн.

З рішення суду видно, що суд першої інстанції, визначаючи розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, врахував, характер та обсяг душевних страждань, у зв`язку зі смертю близької людини, той факт, що дійсно позивач є сином померлого; наслідки викликані заподіяною шкодою - смертю найбільш близької людини; перенесені та діючі у теперішній час душевні страждання та переживання; тривалість перенесених страждань; зміни в житті викликані смертю батька, час, що пройшов з моменту смерті близької людини та до моменту звернення до суду, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості визначив до стягнення з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю батька, грошові кошти в розмірі 500 000 гривень.

Проте, колегія суддів частково погоджується з доводами відповідача щодо завищеного розміру відшкодування моральної шкоди, стягнутого з відповідача на користь позивача та вважає за необхідне, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, зменшити розмір моральної шкоди з 500 000 грн до 100 000 грн., який на думку суду апеляційної інстанції є справедливою сатисфакцією моральним стражданням позивача, пов`язаних із втратою близької людини та зміною звичного ритму життя.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

З огляду на встановлені обставини справи, колегія суддів вважає, що достатнім, справедливим, співмірним розміром компенсації позивачеві моральної шкоди, спричиненої смертю батька, внаслідок отриманого на підприємстві відповідача професійного захворювання, що в подальшому стало причиною його смерті буде 100 000 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, те, що суд апеляційної інстанції змінює рішення суду в частині зменшення суми моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, відповідно зменшенню підлягає і сума судового збору, стягнутого з відповідача на користь держави, яка судом першої інстанції була стягнута у розмірі 5 000 грн.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» (з подальшими змінами та доповненнями) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з положеннями п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особоюабо фізичною особою підприємцем ставка судового збору становить-1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позов подано ОСОБА_1 до суду у червні 2024 року, у зв`язку з чим, останній, якби не був звільнений від сплати судового збору, виходячи з ціни позову 600 000 грн. мав би сплатити судовий збір в сумі -6 000 грн. (1% ціни позову), але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1 211,20 грн.(3028 грн. прожитковий мінімум на 1 січня 2024 року х 0,4=1 211,20 грн.).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає зміні в частині зменшення розміру судового збору стягнутого з відповідачана користь держави, з 5 000 грн. до 1 211,20 грн.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову,що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 600 000 грн, що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу відповідача приватного акціонерного товариства «Криворізький завод гірничого обладнання» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 вересня 2024 року в частині розміру моральної шкоди та судового збору змінити, зменшивши розмір моральної шкоди, стягнутої зприватного акціонерного товариства «Криворізький завод гірничого обладнання» на користь позивача ОСОБА_1 з 500 000,00 грн до 100 000, 00 грн, відповідно зменшивши суму судового збору, стягнутого з відповідача на користь держави за подачу позову до суду з 5 000,00 грн до 1 211,20 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення виготовлено 04 вересня 2025 року.

Головуючий:

Судді: