Провадження № 2/127/3238/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2025 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді Антонюка В. В.,

за участі: секретаря судового засідання Бойчук Я. П.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовом Служби у справах дітей Вінницької міської ради, яка діє в інтересах дитини ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав батька дитини, відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини,-

ВСТАНОВИВ :

Служба у справах дітей ВМР, яка діє в інтересах дитини ОСОБА_2 , звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав батька дитини, відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини, який мотивовано тим що, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , є батьками дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26.02.2020 року, шлюб між батьками дитини розірвано.

Відповідач ОСОБА_5 протягом останніх восьми років з дитиною не проживає, родинних відносин з сином не підтримує, не спілкується з ним та не цікавиться життям і розвитком дитини. Коштів на утримання сина, батько також не надає. За місцем реєстрації проживання у АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 не проживає, місце знаходження його невідоме.

ОСОБА_6 під час співбесіди з працівником служби у справах дітей повідомив, що свого батька фактично не знає та не пам`ятає.

Мати дитини - відповідач ОСОБА_4 , тривалий час також неналежно виконує свої батьківські обов`язки щодо сина.

Дитина протягом 2023-2024 років систематично не відвідувала заняття у КЗ «Вінницький ліцей № 16», мати неодноразово несвоєчасно забирала сина з навчального закладу, інколи дитина чекала після уроків на свою матір протягом трьох годин. Як зазначає адміністрація ліцею, у хлопчика часто на уроках було відсутнє шкільне приладдя, дитина скаржилася вчителю, що голодна. ОСОБА_7 систематично порушував шкільну дисципліну, належним чином не навчався, але мати не могла вплинути на дитину. На засіданні Ради профілактики ліцею ОСОБА_4 визнала той факт, що вдома для дитини не завжди є необхідна їжа.

ОСОБА_4 разом з сином протягом останніх років проживала у АДРЕСА_2 , у свого співмешканця ОСОБА_8 , який є наркозалежною особою. За місцем проживання родини не було створено умов для належного виховання малолітньої дитини.

Позивач зазначає, що у зв`язку з вищезазначеними обставинами, у червні 2024 року за клопотанням Вінницького міського центру соціальних служб, мати з дитиною була влаштована до кризового центру для мам з дітьми у с. Цвіжин, Вінницького району, де перебувала до листопада 2024 року. За час перебування в Центрі, відповідач ОСОБА_4 не виявляла бажання доглядати та виховувати сина, в жінки спостерігалася дивна поведінка у виді постійної апатії та сплутаності думок. Внаслідок наявних проблем з психічним станом матері дитини, ОСОБА_4 восени 2025 року була госпіталізована до КНП «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. академіка О. І. Ющенка ВОР», де пройшла стаціонарне лікування. За час її перебування у ВОКПЛ ім. акад. О. І. Ющенка була проведена лікарсько-консультативна комісія лікувального закладу, яка у грудні 2024 року прийняла такий висновок: «Враховуючи психічний стан, ОСОБА_4 на даний час не може у повному обсязі виконувати батьківські обов`язки та доглядати за дитиною.

18.12.2024 року, на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Вінницької міської ради, було прийнято рішення про взяття дитини - ОСОБА_9 на облік у службі у справах дітей як такого, що опинився у складних життєвих обставинах та про направлення дитини до центру соціально - психологічної реабілітації. Мати ОСОБА_4 не заперечувала проти влаштування сина до закладу, про що написала відповідну заяву від 18.12.2024 року.

З 26.12.2024 року по теперішній час хлопчик перебуває на повному державному утриманні у КЗ «Вінницький обласний центр соціально - психологічної реабілітації дітей». Відповідно до вимог чинного законодавства України, термін перебування дітей у реабілітаційних центрах обмежується 9 місяцями.

Під час перебування дитини у закладі, ОСОБА_4 продовжує проживати у квартирі свого співмешканця ОСОБА_10 по АДРЕСА_2 , де не створені умови для проживання малолітнього сина, та спосіб життя якого створює загрозу для здоров`я та розвитку дитини. Мати ніде не працює, не має засобів для існування та утримання дитини. Як зазначалося вище, ОСОБА_4 має психічний розлад, внаслідок якого у даний час не може у повному обсязі виконувати батьківські обов`язки та доглядати за дитиною, що й стало підставою для звернення позивачем до суду із даним позовом у якому позивач просить: відібрати малолітнього ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від матері ОСОБА_4 , без позбавлення її батьківських прав; позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , відносно малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; стягнути з ОСОБА_3 , аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду; стягнути з ОСОБА_4 , аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду.

Ухвалою суду від 09.06.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено до підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 12.08.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача - Служби у справах дітей Вінницької міської ради Марценюк Л. Є. у судовому засіданні заявлені вимоги підтримала повністю з підстав, зазначених у позовній заяві. Зазначила, що відповідачі не піклуються належним чином про фізичний розвиток дитини, не цікавляться його здоров`ям, не створили належні умови для проживання та виховання дитини. Просила задовольнити заявлені вимоги в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про причини неявки до суду не повідомив, про судові засідання повідомлявся належним чином через судові повістки та оголошення на офіційному сайті Судової влади.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, щодо задоволення позовних вимог не заперечила.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 , яка працює фахівцем із спеціальної роботи Вінницького міського центру соціальних служб, суду повідомила, що до них попросилась жити ОСОБА_4 з дитиною. З її поведінки було видно, що вона дивно себе поводила. Коли працівники центру забирали документи зі школи, де навчався ОСОБА_2 , їм було повідомлен, що у дитини третя група ЄРЦ, що дитина потребує спеціального додаткового навчання. ОСОБА_2 перебував в центрі протягом 6 місяців. Працівники центру помітили, що ОСОБА_4 часто розмовляла сама з собою або дивилась в одне місце. За дитиною не доглядала, потребувала постійного нагадування, щоб дати їсти дитині, переодягнути чи помити. Малолітній ОСОБА_2 спав в тому ж одязі, що ходив цілий день. Сусіди по кімнаті, в якій жила ОСОБА_4 помітили, що у дитини енурез і після того хлопчик був доставлений до лікарні, де його вилікували, мати цього не помічала. Бабуся дитини в категоричній формі відмовилась забирати його до себе. Вона звинувачувала доньку в аморальному способі життя.

Допитана в якості свідка інспектор сектору ювенальної превенції ВРУП ГУНП України у Вінницькій області ОСОБА_13 , суду повідомила, що під час виконання свої службових обов`язків була двічі в квартирі ОСОБА_4 , в якій було дуже брудно, закидано різним непотребом. Після спілкування із відповідачкою ОСОБА_4 та її співмешканцем, останні повідомили, що усе доведуть до ладу, однак приїхавши вдруге, свідок виявила, що в квартирі нічого не змінилось. Співмешканець ОСОБА_4 повідомив, що він перебуває на лікуванні від наркозалежності.

На думку свідка, дитина ОСОБА_2 проживати в цій сім`ї не може.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка головний спеціаліст відділу превентивної роботи служби у справах дітей ВМР - ОСОБА_14 , суду повідомила, що знайома з родиною ОСОБА_4 по роботі. Ій надійшла інформація з КЗ «Вінницького ліцею №16», що дитина не відвідує навчальний заклад, ходить брудний та голодний до школи, зі школи його забирають із запізненням, дитина сидить під школою по 3 години. Коли навідались за місцем проживання сім`ї то сусіди повідомили, що ОСОБА_15 проживає з наркозалежним співмешканцем. Побувавши в квартирі ОСОБА_4 , побачили, що в квартирі брудно, для дитини не створені належні умови проживання. Поспілкувавшись з ОСОБА_4 , зрозуміли , що їх з дитиною потрібно відправити проживати до кризового центру. Однак, після того як ОСОБА_4 та ОСОБА_2 потрапили до центру, було встановлено, що мати не піклується про дитину, не цікавиться ним, дивно себе поводила. Після цього ОСОБА_4 було направлено до психіатричної лікарні. Щодо батька ОСОБА_3 в школі та сусіди ніколи нічого не чули про нього та не бачили його.

Суд, заслухавши позицію представника позивача, пояснення свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_2 , батьками якого є ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , що підтверджується відповідним актовим записом про народження дитини № 3513 від 09.09.2015 року по відділу ДРАЦС реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області.(а.с.10)

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26.02.2020 року, справа № 127/32212819, шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 - розірвано.(а.с.12)

18.12.2024 року, на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Вінницької міської ради, було прийнято рішення про взяття дитини ОСОБА_9 на облік у службі у справах дітей як такого, що опинився у складних життєвих обставинах та про направлення дитини до центру соціально - психологічної реабілітації.(а.с.11)

Як вбачається із листа Вінницького ВП ГУНП в Вінницькій області від 28.04.2023 року №8455/200/27, співробітниками ВП ГУНП в Вінницькій області відносно ОСОБА_4 , був складений адміністративний протокол за ч.1 ст. 184 КУпАП за невиконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню свого малолітнього сина ОСОБА_2 (а.с.15)

Відповідно до листів КЗ «Вінницького ліцею №16», ОСОБА_2 протягом 2023-2024 років систематично не відвідував заняття у школі, мати ОСОБА_4 неодноразово несвоєчасно забирала сина з навчального закладу, інколи дитина чекала після уроків на свою матір протягом трьох годин. У ОСОБА_2 часто на уроках було відсутнє шкільне приладдя, дитина скаржилася вчителю, що голодна. ОСОБА_7 систематично порушував шкільну дисципліну, належним чином не навчався, але мати не могла вплинути на дитину. На засіданні Ради профілактики ліцею ОСОБА_4 визнала той факт, що вдома для дитини не завжди є необхідна їжа.(а.с.16,17)

З червня 2024 року по листопад 2024 року, відповідач ОСОБА_4 та її син ОСОБА_2 , перебували у Вінницькому міському центрі соціальних служб у с. Цвіжин Вінницького району. За час перебування в Центрі, ОСОБА_4 не виявляла бажання доглядати та виховувати сина, в жінки спостерігалася дивна поведінка у виді постійної апатії та сплутаності думок, що підтверджується відповідними листами від 13.12.2024 року та 13.03.2025 року.(а.с.18, 19)

Відповідно до клопотання Служби у справах дітей ВМР від 20.12.2024 року ОСОБА_2 , з 26.12.2024 року по теперішній час перебуває на повному державному утриманні у КЗ «Вінницький обласний центр соціально - психологічної реабілітації дітей». Як повідомлено працівниками центру: «мати ОСОБА_4 відвідувала дитину тричі. Під час відвідин перебувала в незрозумілому психологічному стані. Це проявлялось в тому, що вона звертала увагу не на дитину, а на якісь сторонні дрібниці, конфліктувала з працівниками, життям і здоров`ям дитини в закладі не цікавилась. З собою вона приносила фрукти та печиво в невеликій кількості, а також речі хлопчика, які не підлягають для подальшого використання (вони не відповідають розмірам дитини, в брудному стані). Під час зустрічей емоційної прихильності не проявляла ні мама, ні дитина.»(а.с.20, 28, 29)

Судом також встановлено, що ОСОБА_4 восени 2025 року була госпіталізована до КНП «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. академіка О. І. Ющенка ВОР», де пройшла стаціонарне лікування. За час її перебування у ВОКПЛ ім. акад. О. І. Ющенка була проведена лікарсько-консультативна комісія лікувального закладу, яка у грудні 2024 року прийняла такий висновок: «Враховуючи психічний стан, ОСОБА_4 на даний час не може у повному обсязі виконувати батьківські обов`язки та доглядати за дитиною, що підтверджується листом від 11.12.2024 року за №29/11161 з КНП «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. академіка О.І.Ющенка ВОР». (а.с.27)

Відповідно до Актів обстеження житлово-побутових умов проживання від 13.05.2025 року та 13.12.2024 року, пояснень ОСОБА_4 від 17.12.2024 року, протоколу бесіди з ОСОБА_2 від 19.02.2025 року, протоколу бесіди з ОСОБА_16 , який є двоюрідним братом ОСОБА_3 , встановлено, що відповідач ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , однак в даному помешканні не проживає довгий час, його місце перебування не відомо, дитина батька практично не пам`ятає, участі в вихованні хлопчика ніколи не приймав. (а.с.21, 22, 25, 26, 31).

Із Акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 27.03.2024 року, за адресою: АДРЕСА_2 , вбачається, що умови проживання незадовільні, в помешканні брудно, квартира захаращена. З відповідачем ОСОБА_4 проведено роз`яснювально - профілактичну бесіду та направлено сім`ю ОСОБА_4 до ВМЦСС. (а.с.23)

Як вбачається із пояснень ОСОБА_17 , від 13.03.2025 року, яка є матір`ю відповідача ОСОБА_4 , її донька не в змозі турбуватися про сина, оскільки має багато захворювань, не може надати матеріального забезпечення і знання щодо навчання. Окрім того, ОСОБА_4 проживає зі своїм співмешканцем, який зловживає наркотичними засобами. ОСОБА_17 просила працівників Служби у справах дітей ВМР прийняти міри щодо її доньки - ОСОБА_4 (а.с.24)

Із листа КЗ «Вінницький ліцей №19» від 19.05.2025 року за №05-07/188, вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходить навчання в даному закладі, батьки дитини ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , в період з 30.01.2025 року по теперішній час не відвідували учня 3-А класу ОСОБА_2 у закладі освіти, не спілкувалися з класним керівником, адміністрацією комунального закладу Вінницький ліцей №19», навчанням дитини не цікавились.(а.с30)

Крім того, як вбачається із постанов Вінницького міського суду Вінницької області від 06.06.2023 року справа № 127/12995/23, від 13.09.2018 року справа № 127/16892/18, від 05.03.2015 року справа № 127/1963/15, від 12.11.2021 року справа № 127/21127/21, ОСОБА_3 притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП, ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, ч. 1 ст. 130 КУпАП, ч.1 ст. 187 КУпАП та Вінницьким міським судом Вінницької області від 09.09.2015 року справа № 127/4173/15 засуджений за ч. 3 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України та 18.02.2022 року у справі № 127/32155/19 за ч.2 ст. 185 КК України. (а.с.71-80)

Постановами Вінницького міського суду Вінницької області від 14.07.2022 року справа № 127/10376/22 та від 26.05.2022 року справа 127/10401/22, ОСОБА_4 притягувалась до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП та ч. 1 ст. 184 КУпАП. (а.с.81-84)

Орган опіки та піклування дійшов висновку, що приймаючи до уваги те, що батьки неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, права та інтереси якого повинні бути захищенні у встановленому законом порядку, з метою захисту його прав та інтересів, вважати за доцільне відібрати неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від матері ОСОБА_4 без позбавлення її батьківських прав, та позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а .с.7-9).

Щодо позовної вимоги про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно свого сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , то суд приходить до наступних висновків.

Так, відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

У відповідності до вимог ч.1 ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до п.15 Постанови Верховного Суду України від 30.03.2007р. № 3 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до п.16 Постанови Верховного Суду України від 30.03.2007р. №3 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

В ході розгляду справи судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, стану здоров`я, навчання, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає.

За таких обставин позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 щодо дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягають задоволенню.

Що стосується заявлених вимог в частині відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав, то суд зазначає наступне.

Так, згідно з ч.2 ст.170 СК України, у виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

У відповідності до п.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.12.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно положень п.2 вказаної Конвенції, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до ч.1 ст.170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу (ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини), а також і в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органу опіки та піклування.

Згідно зі ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей.

Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків по вихованню своїх дітей, піклуванню про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, освіту та інше.

Суд вважає, що оскільки відповідачка ОСОБА_4 не належним чином займається вихованням свого малолітнього сина, ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не піклується про здоров`я та нормальний фізичний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного та гігієнічного догляду, залишення дитини у відповідачки є небезпечним для його життя та здоров`я, у зв`язку з чим дитину необхідно відібрати у матері без позбавлення її батьківських прав, задовольнивши в цій частині позовні вимоги.

Заявлені вимоги в частині стягнення із відповідачів на користь та на утримання дити аліментів, також підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У відповідності до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, з яким проживає дитина.

Згідно зі ст.182 СК України, при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

За наведених обставин, суд вважає, що з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 необхідно стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі по 1/4 всіх видів доходів кожного, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня подачі позовної заяви до дня повноліття сина шляхом перерахування коштів на особистий рахунок дитини, відкритий у банківській установі, задовольнивши в цій частині позовні вимоги.

Суд вважає, що такий розмір аліментів на утримання дитини забезпечить йому належний фізичний та моральний розвиток, не суперечитиме законодавчо встановленому мінімальному розміру аліментів на дитину та відповідатиме потребам дитини, при цьому не порушить права відповідачів.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч.5 ст.81 ЦПК України).

Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29.

Таким чином, враховуючи викладені обставини, оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.430 ЦПК України, рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню.

Також, згідно вимог статті 141 ЦПК України з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 1 211,20 грн. з кожного.

На підставі викладеного та керуючись Законом України «Про охорону дитинства» , ст. ст. 150, 164, 170, 180 СК України, ст. ст. 4, 5, 18, 81, 89, 141, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Служби у справах дітей Вінницької міської ради, яка діє в інтересах дитини ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав батька дитини, відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 батьківських прав щодо дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 , РНОКПП - НОМЕР_1 , аліменти на користь та на утримання дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 всіх видів його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня подачі позовної заяви, а саме з 26.05.2025 року до дня повноліття сина, шляхом перерахування коштів на особистий рахунок дитини, відкритий у банківській установі.

Відібрати дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від матері ОСОБА_4 без позбавлення її батьківських прав.

Стягнути з ОСОБА_4 , РНОКПП - НОМЕР_2 , аліменти на користь та на утримання дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 всіх видів її доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня подачі позовної заяви, саме з 26.05.2025 року до дня повноліття сина, шляхом перерахування коштів на особистий рахунок дитини, відкритий у банківській установі.

Передати дитину - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на опікування органу опіки та піклування Вінницької міської ради.

Стягнути з ОСОБА_3 , на користь держави судовий збір в розмірі 1 211,20 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 , на користь держави судовий збір в розмірі 1 211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 05.09.2025 року.

Позивач: Служба у справах дітей Вінницької міської ради, , адреса місцезнаходження: м. Вінниця, вул. Соборна, буд. 50;

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП - НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя: