Справа № 766/913/25
14.08.2025 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:
головуючого судді Майдан С.І.
за участю секретаря Кирпиченко І.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє Карнаух Іван Олегович, до Товариства з обмеженою відповідальністю «АМПІР» про захист прав споживачів,
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 02.04.2025 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження до підготовчого судового засідання.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 01.04.2025 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 14.08.2025 року ухвалено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримує та просив їх задовольнити. Також, позивач надав згоду на ухвалення заочного рішення.
Представник відповідача ТОВ «АМПІР» в судове засідання повторно не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, відзив на позовну заяву не надавав.
Заяв, клопотань до суду не надходило.
За таких обставин, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутність сторін, враховуючи згоду представника позивача на заочний розгляд справи, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. ст.280, 281 ЦПК України.
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
12.11.2021 року між ТОВ «АМПІР», від імені якого діяв директор Назаров Є.Л. на підставі Статуту, та ОСОБА_1 було укладено Договір №АМП000004-269 про купівлю-продаж автомобіля.
Згідно п. 1.1. Предметом договору є купівля-продаж автомобіля Peugeot Rifter Allure Pack L2 1,5 BlueHDi 130 S&S АКПП-8, двигун Дизель 1 499 см.3 загальною вартістю 827030,00 грн. (З ПДВ).
За умовою пп.3.1.1 п.3.1 ст.3 Договору якщо покупець замовляє автомобіль у виробництво або з іншого складу, оплата товару покупцем здійснюється наступним чином, передплата (аванс) на автомобіль з боку покупця здійснюється в розмірі 10,0 % його вартості не пізніше 2 банківських днів з дати, яка є датою укладення Договору.
12.11.2021 року, на виконання умов договору п. 3.3. Договору, покупцем ОСОБА_1 було сплачено авансовий платіж в сумі 82 703,00 грн, у якості авансу, що підтверджується квитанцією №ПН753 від 12.11.2021 року.
Відповідно до п. 4.1. Договору загальний термін виконання умов цього договору з урахуванням строку поставки складає 234 календарних дні. Кінцевий строк на виконання робіт сплинув 4 липня 2022 року.
Проте, відповідачем умови договору не виконані, покупцю не був поставлений автомобіль у строки обумовлені сторонами під час укладення договору.
Відповідач відмовився в добровільному порядку повернути сплачені грошові кошти.
За умовою п.7.2 ст.7 Договору у разі виникнення обставин непереборної сили, строк виконання зобов`язань відповідно до цього Договору, відкладається відповідно до періоду дії цих обставин та їх наслідків. Сторони зобов`язані негайно інформувати одна одну про виникнення обставин непереборної сили про передбачувані строки їх дії (п.7.3 ст.7 Договору). Якщо обставини непереборної сили будуть діяти більше ніж 2 місяці, сторони матимуть право розірвати цей Договір, попередивши про це іншу сторону за 20 робочих днів до його розірвання (п.7.4 ст.7 Договору).
При цьому, попередження від відповідача щодо настання форс - мажорних обставин позивач не отримав.
За для досудового врегулювання спору, позивачем 12.09.2024 року на адресу відповідача ТОВ «АМПІР» було направлено претензію про розірвання договору та вимогою про повернення сплаченого авансу в добровільному порядку, яка була залишена без задоволення.
За змістом статей 15, 16 ЦК України, особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною 2 статті 16 ЦК України.
Правовідносини, що виникли між сторонами у справі, регулюються положеннями Цивільного кодексу України та Законом України «Про захист прав споживачів».
Згідно ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами.
Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ст.662 ЦК України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства
Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.
Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк/термін.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № справа № 320/5115/17 (провадження № 14-133цс20) викладено правову позицію про те, що пеня, передбачена частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», застосовується в разі порушення виконання договірного зобов`язання на користь споживача.
На теперішній час договір №АМП000004-269 від 12.11.2021 року, укладений між ТОВ «АМПІР» та ОСОБА_1 не розірвано.
Відповідно до п.5 ст.10 Закону України Про захист прав споживачів встановлено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги) , якщо інше не передбачено законодавством.
Положення п.5 ст.10 Закону України Про захист прав споживачів передбачають можливість нарахування пені в розмірі 3 процентів саме за кожний день такого прострочення.
Позивач виконав умови укладеного з товариством договору, а ТОВ «АМПІР» допустило істотне порушення його умов і не забезпечило отримання позивачем автомобіля в обумовлені сторонами строки, у зв`язку із чим позивач вправі вимагати стягнення з відповідача пені у розмірі, встановленому частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у межах річного строку позовної давності.
Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.
Загальна сума сплачених коштів відповідачу, згідно п. 3.3. Договору, становить 82 703 грн. Згідно наданого позивачем розрахунку, пеня у розмірі 3% за кожен день прострочення становить у розмірі 2481,09 грн. Кінцевий термін виконання договору є 04.07.2022 року.
Станом на 20.01.2025 року прострочення виконання зобов`язання в межах року становить 365 день. 365 (кількість днів) * 2481,09 грн (3%) = 905 597,85 грн.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, так як в судовому засіданні встановлено, що відповідачем не були виконані умови договору щодо передачі покупцю автомобіля, та не повернуті кошти, які були сплачені покупцем у якості авансу на виконання умов договору. Договір купівлі-продажу, укладений 21.11.2021 року між сторонами не розірваний.
А тому, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь пені у розмірі 3% за кожен день прострочення внаслідок невиконання договору, який обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням до суд, підлягають задоволенню у розмірі 905 597,85 грн.
Відповідачем, всупереч положенням ст.12,81 ЦПК України не було надано суду жодних доказів на підтвердження належного виконання ним договірних зобов`язань та спростування вимог позивача, та таке невиконання сталося у результаті подій, які відповідач не міг передбачити.
Відповідно до вимог ст. 133 ЦПК України позивачем повідомлено, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які понесені і які очікує понести позивач в зв`язку із розглядом справи складають витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн.
Згідно з п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами.
Відповідно до ч.ч.1,3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до вимог ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно наданої стороною позивача копії договору про надання юридичних послуг від 17.10.2024 року, акту приймання-передачі виконаних робіт, квитанції про сплату послуг адвоката, витрати позивача на правничу допомогу склали 5000,00 грн.
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 вказаного Кодексу), тобто, коли у сторони виникло зобов`язання за умовами договору з оплати адвокатських послуг.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України). Тобто суд не може на власний розсуд зменшувати розмір витрат на оплату правничої допомоги, який підлягає відшкодуванню. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові у справі №755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19) від 19.02.2020.
При цьому, відповідачем не подано до суду заперечень щодо вимог позивача про стягнення судових витрат на правничу допомогу саме в такому розмірі.
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи, а саме витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.
Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі задоволення позову - на відповідача.
Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач звільняється від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав, а тому згідно з вимогами ст.141 ЦПК України судові витрати у справі слід стягнути з відповідача 9055,98 грн. судового збору на користь держави.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 81, 133, 137, 141, 259, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, ст.ст.182-199 СК України, суд
Позов ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє Карнаух Іван Олегович, до Товариства з обмеженою відповідальністю «АМПІР» про захист прав споживачівзадовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Херсонської області в порядку ст. 355 ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя С.І. Майдан