Справа №461/1859/24
25 серпня 2025 року м.Львів
Галицький районний суд м. Львова у складі головуючого судді Кітова О. В., за участю секретаря судового засідання Петрушки І. С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Львові заяву адвоката Зазуляка Йосипа Михайловича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , про стягнення понесених судових витрат у цивільній справі за первісним позовом ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) про розірвання договору довічного утримання та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання не чинити перешкод у виконанні договору, стягнення моральної шкоди, -
1. Позиції сторін та учасників справ, заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі
У провадженні Галицького районного суду м. Львова перебувала цивільна справа за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання договору довічного утримання та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання не чинити перешкод у виконанні договору, стягнення моральної шкоди.
18.07.2025 за результатами розгляду справи суд ухвалив рішення про відмову у задоволенні первісного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання договору довічного утримання та про часткове задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання не чинити перешкод у виконанні договору, стягнення моральної шкоди. Зобов`язав ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у виконанні умов договору довічного утримання, укладеного 30 червня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пастернак М.М., та стягнув зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок судового збору.
08.08.2025 від позивачки за первісним позовом та відповідачки за зустрічним позовом ОСОБА_2 до суду надійшли заперечення на заяву про стягнення судових витрат, у яких остання просить відмовити адвокату Зазуляку Й. М. у задоволенні заяви про стягнення судових витрат у повному обсязі. В обґрунтування заперечень ОСОБА_2 зазначає, що вимоги заяви стосовно стягнення з неї судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 3711,20 грн. не підлягають задоволенню, оскільки стягнення таких витрат було вирішене судом при винесенні Рішення від 18.07.2025 у цій справі. Також зазначає, з-поміж іншого, що у заяві про стягнення судових витрат на правничу допомогу представник відповідача за первісним позовом посилається на договір про надання правничої допомоги № 22/30 від 22 вересня 2022 року, натомість у матеріалах справи міститься договір про надання правничої допомоги, укладений іншою датою. Також зазначає, що представник відповідача за первісним позовом разом зі заявою про стягнення судових витрат подав документи, датовані датою до винесення судового рішення у справі, а тому представник відповідача за первісним позовом мав можливість діяти у відповідності до процесуальних норм та вчасно подати розрахунок (орієнтований) судових витрат. Також вказує, що до акту приймання-передачі виконаних робіт включена зустрічна позовна заява, яка хоч була і складена, але така була задоволена судом частково. Наголошує, що вказаний акт стосується зовсім іншого договору та такий підписаний ще до проголошення Галицьким районним судом м. Львова рішення у цій справі, що свідчить про те, що послуги адвоката були прийняті до проголошення судового рішення або акт підписаний за іншим договором, а тому просить суд не брати його до уваги.
Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4 ст.270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;
2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;
3) судом не вирішено питання про судові витрати;
4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється у тому самому порядку, що й судове рішення.
Сторони, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися.
Представник позивачки за первісним позовом Клімов А. Ю. через Електронний Суд 20.08.2025 скерував клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки ОСОБА_2 оскаржує рішення Галицького районного суду м. Львова від 18.07.2025 у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України, у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, а тому суд приходить до переконання про наявність законних підстав для вирішення справи з ухваленням додаткового рішення. При цьому суд наголошує, що основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Оскільки текст додаткового рішення складено 25 серпня 2025 року, то незважаючи на те, що розгляд заяви призначено на 21 серпня 2025 року, датою ухвалення додаткового рішення є саме 25 серпня 2025 року.
2. Фактичні обставини, встановлені судом, мотиви та висновки суду, а також положення закону, якими керувався суд, постановляючи додаткове рішення
Відповідно до рішення Галицького районного суду м. Львова, ухваленого 18.07.2025, у задоволенні первісного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання договору довічного утримання було відмовлено. Також вказаним рішенням суд частково задовольнив зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання не чинити перешкод у виконанні договору, стягнення моральної шкоди та зобов`язав ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у виконанні умов договору довічного утримання, укладеного 30 червня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пастернак М.М., а також стягнув зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок судового збору.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються зі судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
При ухваленні рішення від 18.07.2025, суд вирішив питання про стягнення ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок судового збору, у зв`язку з частковим задоволенням зустрічного позову, відтак вимога заяви про стягнення зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат зі сплати судового збору за подання зустрічного позову у сумі 3711,20 грн не підлягає задоволенню.
У пункті 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
У частині 8 статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Судом встановлено, що 20.09.2022 Адвокатське бюро «Йосипа Зазуляка» та ОСОБА_1 уклали договір про надання правничої допомоги № 22/30 (далі Договір).
11 березня 2024 року Адвокатське бюро «Йосипа Зазуляка» та ОСОБА_1 уклади Угоду про внесення змін до Договору № 22/30.
У межах справи № 461/1859/24 на підставі Договору про надання правничої допомоги, представництво інтересів ОСОБА_3 здійснював адвокат Зазуляк Й. М., що підтверджується ордером на надання правової допомоги, який наявний у матеріалах справи.
На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, окрім Договору про надання правової допомоги та Угоди про внесення змін до Договору № 22/30, представник ОСОБА_1 адвокат Зазуляк Й. М. надає такі документи:
- копію Акту приймання-передачі виконаної роботи та наданих послуг від 17.07.2025;
- копію Акту погодження вартості послуг згідно договору від 11.03.2024;
Цим же Актом сторони погодили, що розрахунок проводиться на підставі виставлених рахунків. Остаточний розрахунок повинен бути проведений не пізніше 60 днів після прийняття рішення судом відповідної інстанції (п.п. 6, 7 Акту від 11.03.2024).
Відповідно до Акту приймання-передачі виконаних робіт від 17.07.2025, адвокат виконав перелік робіт, вказаних в Акті та надав послуги у повному обсязі.
Відповідно до платіжної інструкції № 562050689.1 від 19.03.2024, ОСОБА_1 сплатила аванс у розмірі 4000,00 грн.
Згідно зі ст. 60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник.
У положеннях статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
У статті 137 ЦПК України, визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина друга статті 137 ЦПК України).
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України).
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).
Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).
У постановах Верховного Суду від 09.04.2019 у справі № 826/2689/15, від 21.01.2021 у справі № 580/3073/20, від 28.04.2021 у справі № 640/3098/20 зазначено, що «чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу (правову) допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості».
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Відповідно до п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 10 від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Верховний Суд у постанові від 12.06.2018 року по справі №462/9002/14-ц (провадження №61-9880св18), прийшов до таких висновків: «свобода договору не є абсолютною, вона обмежується законом і суттю договірних правовідносин, якою за договором про надання юридичних послуг у формі представництва у суді є забезпечення балансу приватних і публічних інтересів - права особи на кваліфіковану юридичну допомогу при розгляді її справи у суді (приватний інтерес) і незалежність та безсторонність судової влади при розгляді цивільних справ (публічний інтерес).
Також, діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту.
Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2019 року по справі № 922/445/19, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Згідно з позицією Верховного Суду, яка висвітлена у постанові КЦС ВС від 09.06.2020 по справі № 466/9758/16-ц та від 15.04.2020 по справі № 199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені.
Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.
Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.
Окрім того, у згаданих вище постановах Верховний Суд зазначає, що при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).
При цьому слід відзначити, що чинний ЦПК встановлює такі критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, необхідність, розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
При вирішенні питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд також враховує те, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України (Додаткова Постанова КГС ВС від 16.06.2022 у справі № 873/244/21).
Зокрема, визначаючи розмір витрат, які підлягають стягненню, суд виходить з критеріїв наведених вище, а саме: складності справи (позов розглянутий у порядку загального позовного провадження), часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги (участь у судових засіданнях та час витрачений на обґрунтування позиції сторони і надання консультацій для її погодження), обсягу наданих послуг та виконаних робіт (зміст та обсяг поданих суду документів, обсяг робіт наведених у відповідному акті), ціни позову, а також значення справи для кожної сторони. Суд також враховує кількість, обсяг та зміст документів поданих суду сторонами, тривалість провадження у справі з урахуванням процесуальної поведінки сторін, складність та категорія справи.
Керуючись ст. 270 ЦПК України, суд -
заяву представника позивача за зустрічним позовом - адвоката Зазуляка Йосипа Михайловича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , про стягнення понесених судових витрат задовольнити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст додаткового рішення складено та підписано 25 серпня 2025 року.

Суддя Олександр КІТОВ