КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», подану від його імені та в його інтересах адвокатом Попельнюх Тетяною Іванівною, на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 07 травня 2025 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 , згідно з яким просило:

- стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 16.06.2022 у розмірі 45 166,97 грн., що складається із: 36078,62 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 9088,38 грн. - заборгованість за простроченими відсотками;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 2 422 грн. 40 коп.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що 31.05.2022 відповідач ознайомився з умовами кредитування та підписав паспорт кредиту. 16.06.2022 відповідач підписав власноручно заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг та погодив наступні умови: тип кредиту та розмір кредитного ліміту: відновлювана кредитна лінія до 200 000 грн. (п.1.2. Договору); тип кредитної карти: Картка «Універсальна Gold»; строк кредитування: 12 місяців з пролонгацією (п.1.2. Договору); процентна ставка, відсотків річних: 40,8% (п.1.3 Договору); кількість та розмір платежів, періодичність: сплата мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту (п.1.4. Договору); розмір мінімального обов`язкового платежу: - 5% від заборгованості, але не менше ніж 100 грн, щомісячно, або 10% від заборгованості, але не менше 100 грн, щомісячно - у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення (п.1.4. Договору); проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю Сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 60,00% (п.1.5. та п. 2.1.1.2.12. Договору).

На підставі укладеного договору відповідач отримав платіжний інструмент - кредитку картку - НОМЕР_1 , строком дії до 12/27, тип - «Універсальна Gold».

Відповідач користувався кредитним лімітом, повертав використану суму кредитного ліміту та сплачував відсотки за користування кредитом, однак припинив надавати своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, що має відображення у розрахунку заборгованості.

Таким чином, у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором утворилася заборгованість, яка станом на 22.09.2024 становить 45166,97 грн, з яких 36078,62 грн - заборгованість за тілом кредиту, 9088,35 грн - заборгованість за простроченими відсотками.

Заочним рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 07.05.2025 позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 16.06.2022 № б/н у розмірі 36078 грн. 62 коп., а також витрати зі сплати судового збору у сумі 1937 грн. 92 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі, позивач, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог у цій частині.

Так, в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що між сторонами було укладено договір про надання банківських послуг, який за своєю природою є змішаним договором та поєднує в собі умови договору про відкриття, обслуговування рахунку та кредитування, а відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору, адже суть самого договору приєднання полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них.

Вказує, що в заяві про приєднання до умов та правил надання послуг від 16.06.2022, яка була підписана відповідачем, було зазначено основні умови кредитування та в ній були зазначені умови щодо сплати процентів.

Вважає, що відповідач при укладенні кредитного договору був належним чином ознайомлений з його умовами, акцептував пропозицію банку, отримав кредитну картку, користувався кредитними коштами, а також визнав укладення кредитного договору та погодився з його умовами, вчинивши дії, спрямовані на виконання укладеного договору. При цьому останній не заперечував факт отримання картки та видачі кредитних коштів.

Посилається на те, що суд в оскаржуваному рішенні не навів жодних правових підстав існування у відповідача права на користування коштами банку без сплати відсотків (безоплатно). При цьому, відмовляючи у стягненні відсотків, не звернув увагу на те, що відповідач здійснював часткове погашення заборгованості, в тому числі і нарахованих відсотків, після чого відповідач знов користувався встановленим кредитним лімітом, оскільки кредитний ліміт є поновлювальною кредитною лінією.

Вказує, що матеріалами справи підтверджено, що відповідач визнав укладення кредитного договору та погодився з його умовами (в тому числі щодо нарахування та сплати відсотків), вчинивши дії, спрямовані на виконання укладеного договору та його умов, в тому числі щодо сплати відсотків. Разом з цим вказує, що відповідачем було підписано заяву про приєднання до умов та правил надання послуг, а також паспорт споживчого кредиту від 31.05.2022, в яких було зазначено основні умови кредитування, зокрема щодо відсотків.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 30.06.2025 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Зазначені ухвали суду направлялися апеляційним судом на адресу ОСОБА_1 , проте поштове повідомлення повернулось до суду із відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання».

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції оскаржується АТ КБ «ПриватБанк» лише в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення відсотків, то відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України його законність в іншій частині колегією суддів не перевіряється.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість заочного рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних в частині стягнення відсотків, суд першої інстанції виходив з того, що договір між сторонами був укладений у формі заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. В її змісті процентна ставка за користування кредитом для карт «Універсальна» становить 42,0% річних, для карт «Універсальна Gold» - 40,8% річних. Однак, зі змісту заяви суд першої інстанції вважав неможливим встановити тип кредитного продукту, обраний відповідачем - «Універсальна» чи «Універсальна Gold», зазначивши при цьому, що до матеріалів позовної заяви долучено паспорт споживчого кредиту, підписаний відповідачем 31.05.2022, який суд визнав неналежним доказом, оскільки з його змісту неможливо встановити, який саме тип кредитного продукту був обраний відповідачем.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з такого.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом першої інстанції встановлено, що 16.06.2022 ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк», з метою отримання банківських послуг та підписав заяву №б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

При цьому установлено, що правовідносини між сторонами склалися на підставі ч. 1 ст. 634 ЦК України.

Так, підписавши заяву №б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 16.06.2022, ОСОБА_1 приєднався до розділу «Загальні положення», підрозділів «Кредитні картки», «Поточні рахунки», «Використання картки», «Віддалені канали обслуговування», «Оплата частинами та Миттева розстрочка», Умов та Правил надання банківських послуг акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», що розміщені в мережі інтернет за адресою https://privatbank.ua/terms, в редакції, чинній на дату підписання Заяви, які разом становлять договір банківського рахунка, прийняв всі права та обов`язки, встановлені в цьому договорі та зобов`язався їх належним чином виконувати.

На підтвердження факту укладення кредитного договору банком до суду першої інстанції було надано копію заяви №б/н від 16.06.2022 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, розрахунок заборгованості станом, виписку по рахунку за договором №б/н за період з 21.07.2022 по 22.09.2024, паспорт споживчого кредиту.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 22.09.2024 становить 45156,59 грн, з яких 36078,62 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 9088,35 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.

Як на підставу для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків, апелянт вказав на те, що між сторонами було укладено договір про надання банківських послуг, який за своєю природою є змішаним договором та поєднує в собі умови договору про відкриття, обслуговування рахунку та кредитування, а відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору, адже суть самого договору приєднання полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них. При цьому, відповідачем було підписано заяву про приєднання до умов та правил надання послуг, а також паспорт споживчого кредиту від 31.05.2022, в яких було зазначено основні умови кредитування, зокрема щодо відсотків.

Так, згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як передбачено ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як вже за зазначалося, 16.06.2022 ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк», з метою отримання банківських послуг та підписав заяву №б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

При цьому судом першої інстанції встановлено, що підписана відповідачем 19.06.2022 анкета-заява містить докладну інформацію щодо особи позичальника, зокрема найменування клієнта, його місце проживання, РНОКПП, паспортні дані, адресу проживання, а також істотні умови договору «Кредитні картки» для карт «Універсальна» та «Універсальна Gold».

Так, у анкеті-заяві сторонами було визначено, що процентна ставка за користування кредитом для карт «Універсальна» становить 42,0 % річних, для карт «Універсальна Gold» - 40,8 % річних.

Разом з цим, зі змісту заяви неможливо встановити, який саме тип кредитного продукту був обраний відповідачем - «Універсальна» чи «Універсальна Gold», як і зі змісту паспорту споживчого кредиту, оскільки останній, хоч і підписаний ОСОБА_1 , однак не містить інформації про тип кредитного продукту, який був узгоджений сторонами договору.

Так, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Також, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Колегія апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обрання відповідачем типу кредитного продукту та погодження з умовами, які передбачають надання відповідного типу кредитного продукту, а тому суд позбавлений можливості пересвідчитися у вірності проведених банком розрахунків щодо нарахування відсотків.

Згідно частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 1056-1 ЦК розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Так, убачається, що в заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 16.06.2022 та в паспорті споживчого кредиту, які підписані ОСОБА_1 , не визначено конкретного типу картки з відновлювальною кредитною лінією, яку обрав відповідач, підписуючи заяву видано відповідачу, з огляду на укладення між сторонами кредитного договору, а відтак неможливо встановити, який розмір процентної ставки було погоджено сторонами кредитного договору та яку було доведено до відома ОСОБА_1 на час укладення договору.

У постанові Верховного Суду від 23.12.2019 у справі № 572/1169/17 вказано, що у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Як убачається із заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, яка містить у собі Умови та Правила надання банківських послуг, в умовах та правилах наведені загальні умови кредитування та не містять конкретних погоджених умов, зокрема щодо погодження процентної ставки.

Велика Палата Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 зазначила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності не може ефективно реалізувати свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, оскільки вказаний документ є значним за обсягом і потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння, тому відсутні підстави вважати, що при укладенні таких договорів АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в частині обов`язку повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності й уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Таким чином, до спірних правовідносин, в частині погодження відсотків, неможливо безумовно застосувати положення ч. 1 ст. 634 ЦК України, оскільки в матеріалах справи відсутні інші належні, допустимі та достатні докази, які б надавали змогу суду встановити про конкретний тип картки з відновлювальною кредитною лінією, яка була видана ОСОБА_1 , щоб надало змогу суду встановити конкретний розмір процентної ставки за прострочення виконання відповідачем зобов`язань за укладеним між сторонами договором, а відтак і перевірити правильність нарахування відсотків за користування відновлювальною кредитною лінією.

Разом з цим, колегією суддів відхиляються доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 було підписано паспорт споживчого кредиту, а відтак останній був обізнаний про всі умови кредитування, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення.

До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування», у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця (стаття 13 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 23.05.2022 у справі № 393/126/20, відступивши від висновку Верховного Суду про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом, який викладений у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 750/6058/17-ц, від 23.12.2019 у справі № 572/1169/17, від 12.02.2020 у справі № 382/327/18-ц, від 26.02.2020 у справі № 355/1091/17.

З урахуванням наведеного, колегією суддів відхиляються доводи апелянта, які зводяться до того, що умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них, оскільки, укладаючи договір кожна із сторін має право бути поінформованою про умови договору у належний спосіб та у належному вигляді про зміст укладеного договору та умови, а підписання паспорту споживчого кредиту не означає укладення договору, оскільки він не містить істотних умов такого договору та в ньому не відображена воля сторін.

Колегія суддів враховує, що у заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, яка містить у собі Умови та Правила надання банківських послуг, та підписана відповідачем, було наведено типи карток, за якими встановлюється відновлювальна кредитна лінія та визначено розміри процентних ставок, які застосовуються у разі порушення виконання кредитором зобов`язань за укладеним договором за відповідним типом картки, проте у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження погодження сторонами процентної ставки, а також відсутні докази на підтвердження видачі відповідачу відповідного типу картки, що надавало б змогу суду першої інстанції перевірити нарахування відсотків за договором.

Колегією суддів відхиляються також доводи апеляційної скарги про те, що відповідач погодився з усіма умовами кредитування, оскільки отримав картку та продовжував користуватися кредитними коштами, здійснював погашення кредитного ліміту, оскільки такі доводи апеляційної скарги не вказують на те, що відповідач був обізнаний про розмір процентної ставки та погодився з умовами договору в цій частині.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17, який вказує на те, що кредитор вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

За таких обставин, колегія судів дійшла до висновку, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження погодження сторонами процентної ставки, а також в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження видачі відповідачу відповідного типу картки, що надавало б змогу суду перевірити нарахування відсотків за договором, а тому суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

З огляду на вищевикладене, а також те, що при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення в оскаржуваній частині, в справі не виявлено, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

У зв`язку з тим, що суд апеляційної скарги дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.

Також слід зауважити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», подану від його імені та в його інтересах адвокатом Попельнюх Тетяною Іванівною - залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 07 травня 2025 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова