ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 183/2276/20

провадження № 61-2574св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Присамарські сади», Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Садовоє Кольцо»,

треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко Сергій Вячеславович, приватний нотаріус Дніпровського районного нотаріального округу Кайко (Поляруш) Ольга Петрівна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Павловська (Андрєєва) Ганна Олегівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Присамарські сади» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 30 січня 2024 року у складі колегії суддів: Єлізаренко І. А., Красвітної Т. П., Свистунової О. В. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Присамарські сади», Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Садовоє Кольцо», треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко Сергія Вячеславович, приватний нотаріус Дніпровського районного нотаріального округу Кайко (Поляруш) Ольга Петрівна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Павловська (Андрєєва) Ганна Олегівна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, витребування майна з незаконного чужого володіння, скасування та внесення запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, визнання недійсним договору іпотеки, скасування записів в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та в Державному реєстрі Іпотек,

ВСТАНОВИВ

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом в якому просила:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :01:115:0058, укладений 06 грудня 2012 року між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Присамарські сади» (далі - ТОВ «Присамарські сади») за номером 2735, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського районного нотаріального округу Кайко (Поляруш) О. П.;

- витребувати з чужого незаконного володіння у ТОВ «Присамарські сади» на користь ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером :01:115:0058;

- скасувати запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та у Реєстрі прав власності на нерухоме майно № 29278026 про реєстрацію права власності

від 30 листопада 2018 року, 14:50:54, на підставі: договору купівлі-продажу, земельної ділянки, серія та номер: 2729, виданий 06 грудня 2012 року, видавник: приватний нотаріус Дніпропетровського районного нотаріального округу Поляруш О. П.; договір купівлі-продажу, земельної ділянки, серія та номер: 2730, виданий 06 грудня

2012 року, видавник: приватний нотаріус Дніпропетровського районного нотаріального округу Поляруш О. П.; договір купівлі-продажу, земельної ділянки, серія та номер: 2740, виданий 06 грудня 2012 року, видавник: приватний нотаріус Дніпропетровського районного нотаріального округу Поляруш О. П.; договір купівлі-продажу, земельної ділянки, серія та номер: 2739, виданий 06 грудня 2012 року, видавник: приватний нотаріус Дніпропетровського районного нотаріального округу Поляруш О. П.; договір купівлі-продажу, земельної ділянки, серія та номер: 2733, виданий 06 грудня 2012 року, видавник: приватний нотаріус Дніпропетровського районного нотаріального округу Поляруш О. П.; договір купівлі-продажу, земельної ділянки, серія та номер: 2725, виданий 06 грудня 2012 року, видавник: приватний нотаріус Дніпропетровського районного нотаріального округу Поляруш О. П.; договір купівлі-продажу, земельної ділянки, серія та номер: 2815, виданий 10 грудня

2012 року, видавник: приватний нотаріус Дніпропетровського районного нотаріального округу Поляруш О. П.; договір купівлі-продажу, земельної ділянки, серія та номер: 2728, виданий 06 грудня 2012 року, видавник: приватний нотаріус Дніпропетровського районного нотаріального округу Поляруш О. П.; договір купівлі-продажу, земельної ділянки, серія та номер: 2722, виданий 06 грудня 2012 року, видавник: приватний нотаріус Дніпропетровського районного нотаріального округу

Поляруш О. П.; договору купівлі- продажу, земельної ділянки, серія та номер: 2723, виданий 06 грудня 2012 року, видавник: приватний нотаріус Дніпропетровського районного нотаріального округу Поляруш О. П.; договір купівлі-продажу, земельної ділянки, серія та номер: 2769, виданий 07 грудня 2012 року, видавник: приватний нотаріус Дніпропетровського районного нотаріального округу Поляруш О. П.; договору купівлі-продажу, земельної ділянки, серія та номер: 2735, виданий 06 грудня 2012 року, видавник: приватний нотаріус Дніпропетровського районного нотаріального округу Поляруш О. П.; договору купівлі-продажу, земельної ділянки, серія та номер: 2731, виданий 06 грудня 2012 року, видавник: приватний нотаріус Дніпропетровського районного нотаріального округу Поляруш О. П.; договору купівлі-продажу, земельної ділянки, серія та номер: 2813, виданий 10 грудня 2012 року, видавник: приватний нотаріус Дніпропетровського районного нотаріального округу Поляруш О. П.; витяг з Державного земельного кадастру, серія та номер:

НВ-018, виданий 28 листопада 2018 року, видавник: Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області;

- внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію прав на нерухоме майно щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:115:0058 за ОСОБА_1 на підставі розпорядження голови Новомосковської районної державної адміністрації від 21 липня 2003 року № 808;

- визнати недійсним договір іпотеки, укладений між ТОВ «Присамарські сади» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Садовоє Кольцо» (далі - ТОВ «Компанія «Садовоє Кольцо») від 06 лютого 2019 року за номером: 134, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Павловською (Андрєєвою) Г. О.;

- скасувати у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису від 06 лютого 2019 року № 30175276, 16:27:42 про державну реєстрацію заборони відчуження нерухомого майна за договором іпотеки за номером 134 від 06 лютого 2019 року;

- скасувати у Державному реєстрі Іпотек запис від 06 лютого 2019 року № 30173633, 15:43:38 про іпотеку, на підставі договору іпотеки, номер 134, виданий 06 лютого

2019 року, видавник: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Павловська Г. О.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 21 липня 2003 року на підставі розпорядження голови Новомосковської районної державної адміністрації за № 808 їй відведено в натурі (на місцевості) земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства у приватну власність та виданий державний акт на право приватної власності на землю серії 1-ДП № 112946 на території Орлівщинської сільської ради з кадастровим номером :01:115:0058, площею 1 га.

У травні 2019 року її викликали на допит до СУ ГУНП в Дніпропетровський області у кримінальному провадженні від 18 листопада 2016 року № 0000877 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 190, 365-2 КПК України. В ході проведення слідчих дій у вказаному кримінальному провадженні їй стало відомо, що на ім`я ОСОБА_2 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренком С. В. 28 листопада

2012 року була видана довіреність серії ВТВ номер 325701, якою нібито вона -

ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_2 здійснити продаж належної їй земельної ділянки з кадастровим номером :01:115:0058.

У подальшому, використовуючи зазначену довіреність, ОСОБА_2 06 грудня

2012 року здійснив продаж земельної ділянки з кадастровим номером :01:115:0051 на користь ТОВ «Присамарські сади».

Позивач зазначає, що вона не надавала ОСОБА_2 довіреність на здійснення продажу належної їй земельної ділянки та не була присутньою у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренка С. В.

Також, в ході проведення слідчих дій позивачу стало відомо про те, що приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Павловською

(Андрєєвою) Г. О. 30 листопада 2018 року було зареєстровано право власності за ТОВ «Присамарські сади».

У подальшому, належна позивачу земельна ділянка була об`єднана із земельною ділянкою з кадастровим номером :01:150:0015, а також зареєстроване право власності на неї за ТОВ «Присамарські сади».

Також ТОВ «Присамарські сади» уклало договір іпотеки з ТОВ «Компанія «Садовоє Кольцо», заставою у якому була земельна ділянка з кадастровим номером :01:150:0015, до складу якої увійшла ділянка з кадастровим номером :01:115:0058.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області рішенням

від 28 червня 2022 року під головуванням судді Майної Г. Є. відмовив у задоволенні позову.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову місцевий суд вважав, що позовні вимоги є обґрунтованими, проте дійшов висновку про наявність підстав для застосування до спірних правовідносин наслідків спливу позовної давності.

Суд першої інстанції вважав, що спірна земельна ділянка вибула із власності позивача 06 грудня 2012 року, а тому перебіг позовної давності розпочався 07 грудня 2012 року. До суду із цим позовом позивач звернувся 24 квітня 2020 року.

Київський апеляційний суд постановою від 30 січня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області

від 28 червня 2022 року скасував.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнив частково.

Витребував у ТОВ «Присамарські сади» на користь ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером :01:115:0058, площею 1,0 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовив.

Ухвалюючи оскаржувану постанову суд апеляційної інстанції вважав, що внаслідок підроблення підпису на довіреності належна позивачу земельна ділянка вибула з її власності поза її волею, а тому наявні підстави для її витребування у ТОВ «Присамарські сади».

Суд апеляційної інстанції відмовив у задоволенні вимог про скасування записів у Єдиному реєстрі речових прав на нерухоме майно та в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, оскільки вважав, що вони не ґрунтуються на вимогах закону.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволення вимоги про визнання договору іпотеки недійсним апеляційний суд вказував, що ОСОБА_1 не є його стороною, в іпотеку окрім належної позивачу земельної ділянки були передані також і інші земельні ділянки. Дійшовши висновку про відсутність підстав для визнання договору іпотеки недійсним апеляційний суд також вважав, що внесені на його підставі записи в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та в Державному реєстрі Іпотек не підлягають задоволенню, адже вони є похідними від позовних вимог про визнання договору іпотеки недійсним.

Вирішуючи питання застосування наслідків спливу строків давності апеляційний суд виходив з таких міркувань.

Спірна земельна ділянка перебуває у оренді відповідно до договору оренди, який укладений між ФГ «Сади Присамар`я» та ОСОБА_1 від 06 травня 2005 року строком на 49 років і позивач вважала, що належна їй земельна ділянка перебуває у оренді.

Апеляційний суд встановив, що позивач не надавала 28 листопада 2012 року довіреність ОСОБА_2 на продаж належної їй земельної ділянки з кадастровим номером :01:115:0058 та саме у травні 2019 року, коли позивача викликали до слідчого, їй стало відомо про порушення її права.

З позовом до суду у цій справі позивач звернулася у квітні 2020 року, тобто в межах трирічного строку, який має відраховуватися з травня 2019 року.

За таких обставин апеляційний суд вважав, що позовна давність позивачем у цій справі не пропущена.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У лютому 2024 року представник ТОВ «Присамарські сади» адвокат Мурзаєв І. О. звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Дніпровського апеляційного суду від 30 січня 2024 року в якій просить оскаржену постанову скасувати, а рішення місцевого суду залишити в силі або направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Наведені в касаційній скарзі доводи містили підстави, передбачені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження.

Представник заявника вказує, що суди не врахували висновків Верховного Суду щодо застосування норм права, які викладені у постановах від 26 листопада

2019 року у справі № 914/3224/16 та від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13.

Касаційна скарга містить арґумент про те, що висновок суду апеляційної інстанції про те, що позовна давність ОСОБА_1 не пропущена помилковий, адже не підтверджений матеріалами справи, які не містять жодних доказів того, що про порушення свого права позивач дізналася саме у 2019 році.

Доводом касаційної скарги також є те, що досліджений апеляційним судом висновок, яким встановлено обставини підроблення підпису ОСОБА_1 у довіреності, якою уповноважила ОСОБА_2 не є висновком експертизи в розумінні приписів ЦПК України, а є звичайним письмовим доказом.

На думку представника відповідача слідчий не надав експерту належну кількість зразків почерку, а тому відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 27 жовтня 2022 року у справі № 569/486/21 такий висновок підлягав відхиленню.

Відзив на касаційну скаргу інші учасники справи не подали

Рух справи в суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 03 квітня 2024 року відкрив касаційне провадження у цій справі та витребував справу із Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

14 травня 2024 року цивільна справа № 183/2276/23 надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, з`ясовані судами

02 січня 2004 року на підставі розпорядження голови Новомосковської районної державної адміністрації за № 808 від 21 липня 2003 року ОСОБА_1 був виданий державний акт на право приватної власності на землю серії І-ДП № 112946 на території Орлівщинської сільської ради з кадастровим номером :01:115:0058, площею 1,0 гектар для ведення особистого селянського господарства (а. с.11, 12, том 1).

06 грудня 2012 року між ОСОБА_2 , який діяв на підставі довіреності від імені ОСОБА_1 , посвідченої 28 листопада 2012 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Мазуренком С .В., за реєстровим № 528 (продавець за довіреністю) та ТОВ «Присамарські сади» (покупець) був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до якого продавець за довіреністю продав, а покупець купив земельну ділянку, площею 1.0 га в межах згідно з планом, яка передана для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер :01:115:0058), розташована на території Орлівщинської сільської ради, яка належить ОСОБА_1 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії І-ДП №112946. Продаж земельної ділянки за домовленістю сторін вчинений за 21 688 грн, які продавець за довіреністю одержав у повному обсязі від покупця до моменту підписання цього договору. Договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського районного нотаріального округу Поляруш О. П., зареєстрований у реєстрі за номером 2735 (а. с.13, том 1).

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 26 березня 2020 року № 205450586 суди встановили, що 30 листопада 2018 року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Андрєєва Г. О. за номером запису про право власності - 29278026 здійснила реєстрацію у державному реєстрі права приватної власності за ТОВ «Присамарські сади» на земельну ділянку з кадастровим номером :01:150:0015 площею 16 га, орган, що здійснив державну реєстрацію земельної ділянки: відділ у Новомосковському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області; дата державної реєстрації

28 листопада 2018 року (а. с. 19-22, том 1).

Підставою виникнення права власності ТОВ «Присамарські сади» на земельну ділянку вказано: договір купівлі-продажу, земельної ділянки, серія та номер: 2729, виданий 06 грудня 2012 року, видавник: приватний нотаріус Дніпропетровського районного нотаріального округу Поляруш О. П.; договір купівлі-продажу, земельної ділянки, серія та номер: 2730, виданий 06 грудня 2012 року, видавник: приватний нотаріус Дніпропетровського районного нотаріального округу Поляруш О. П.; договір купівлі-продажу, земельної ділянки, серія та номер: 2740, виданий 06 грудня

2012 року, видавник: приватний нотаріус Дніпропетровського районного нотаріального округу Поляруш О. П.; договір купівлі-продажу, земельної ділянки, серія та номер: 2739, виданий 06 грудня 2012 року, видавник: приватний нотаріус Дніпропетровського районного нотаріального округу Поляруш О. П.; договір купівлі-продажу, земельної ділянки, серія та номер: 2733, виданий 06 грудня 2012 року, видавник: приватний нотаріус Дніпропетровського районного нотаріального округу Поляруш О. П.; договір купівлі-продажу, земельної ділянки, серія та номер: 2725, виданий 06 грудня 2012 року, видавник: приватний нотаріус Дніпропетровського районного нотаріального округу Поляруш О. П.; договір купівлі-продажу, земельної ділянки, серія та номер: 2815, виданий 10 грудня 2012 року, видавник: приватний нотаріус Дніпропетровського районного нотаріального округу Поляруш О. П.; договір купівлі-продажу, земельної ділянки, серія та номер: 2728, виданий 06 грудня

2012 року, видавник: приватний нотаріус Дніпропетровського районного нотаріального округу Поляруш О. П.; договір купівлі-продажу, земельної ділянки, серія та номер: 2722, виданий 06 грудня 2012 року, видавник: приватний нотаріус Дніпропетровського районного нотаріального округу Поляруш О. П.; договір купівлі-продажу, земельної ділянки, серія та номер: 2723, виданий 06 грудня 2012 року, видавник: приватний нотаріус Дніпропетровського районного нотаріального округу Поляруш О. П.; договір купівлі-продажу, земельної ділянки, серія та номер: 2769, виданий 07 грудня 2012 року, видавник: приватний нотаріус Дніпропетровського районного нотаріального округу Поляруш О. П.; договір купівлі-продажу, земельної ділянки, серія та номер: 2735, виданий 06 грудня 2012 року, видавник: приватний нотаріус Дніпропетровського районного нотаріального округу Поляруш О. П.; договір купівлі-продажу, земельної ділянки, серія та номер: 2731, виданий 06 грудня

2012 року, видавник: приватний нотаріус Дніпропетровського районного нотаріального округу Поляруш О. П.; договір купівлі-продажу, земельної ділянки, серія та номер: 2813, виданий 10 грудня 2012 року, видавник: приватний нотаріус Дніпропетровського районного нотаріального округу Поляруш О. П.; витяг з Державного земельного кадастру, серія та номер: НВ-018, виданий

28 листопада 2018 року, видавник: Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області (а. с. 19-22, том 1).

Із вказаної Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 205450586 від 26 березня 2020 року суди встановили, що 06 лютого 2019 року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Андрєєва Г. О. внесла запис про іпотеку майна за № 30173633 на підставі договору іпотеки, серія та номер: 134, виданий

06 лютого 2019 року, видавник: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Павловська Г. О. Строк виконання основного зобов`язання:

24 червня 2021 року, розмір основного зобов`язання: 300 000 грн, правочин, в якому встановлено основне зобов`язання: договір поставки, серія та номер: б/н, виданий

25 червня 2018 року, видавник: укладений між ТОВ «Компанія «Садовоє Кольцо» та ТОВ «АЛ ТЕРРА». Іпотекодержатель: ТОВ «Компанія «Садовоє Кольцо», Іпотекодавець: ТОВ «Присамарські сади». Також, 06 лютого 2019 року внесений запис про заборону на нерухоме майно за № 30175276. Підстава виникнення обтяження - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 45399578

від 06 лютого 2019 року 17:17:14, приватний нотаріус Андреева Г. О., Дніпровський міський нотаріальний округ, Дніпропетровська обл. Обтяжувач: ТОВ «Компанія «Садовоє Кольцо», . Особа, майно/права якої обтяжуються: ТОВ «Присамарські сади», (а. с. 19-22, том 1).

Позивач ОСОБА_1 зазначала, що у травні 2019 року її викликали на допит до СУ ГУНП в Дніпропетровський області у кримінальному провадженні від 18 листопада 2016 року № 0000877 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 190, 365-2 КПК України.

В ході проведення слідчих дій у вказаному кримінальному провадженні їй стало відомо, що на ім`я ОСОБА_2. приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко С. В. 28 листопада 2012 року видав довіреність серії ВТВ номер 325701, якою, нібито, вона - ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_2. здійснити продаж земельної ділянки з кадастровим номером :01:115:0058. У подальшому, використовуючи зазначену довіреність, ОСОБА_2 06 грудня 2012 року здійснив продаж земельної ділянки з кадастровим номером :01:115:0058 відповідачу - ТОВ «Присамарські сади». Позивач зазначає, що не надавала ОСОБА_2 довіреність та не уповноважувала його на здійснення продажу земельної ділянки з кадастровим номером :01:115:0058, вона не була присутньою у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренка С. В. (а. с. 54-62, том 1).

ОСОБА_1 надала суду першої інстанції копію висновку експерта Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз від 16 липня 2019 року № 2509-19, за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи у кримінальному провадженні № 0000877, згідно з пунктом 2 резолютивної частини якого підпис від імені ОСОБА_1 в графі «Підпис» довіреності від імені ОСОБА_1 від 28 листопада 2012 року, що посвідчена приватним нотаріусом Мазуренком С. В. та зареєстрована в реєстрі за № 528, виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою (а. с. 14-18, том 1).

Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 17 січня 2023 року витребував у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Павловської (Андрєєвої) Г. О. наступні документи: належним чином завірену копію договору іпотеки, укладеного між ТОВ «Присамарські сади» та ТОВ «Компанія «Садовоє Кольцо» від 06 лютого 2019 року, за номером 134, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Павловською (Андрєєвою) Г. О.

(а. с.101, 102, том 2). Вказана ухвала Дніпровського апеляційного суду від 17 січня 2023 року про витребування доказів була отримана приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Павловською (Андрєєвою) Г. О., однак виконана не була. Про причини її невиконання приватний нотаріус Павловська (Андрєєва) Г. О. суд не повідомила (а. с.115, 138, том 2).

Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 11 квітня 2023 року витребував у ТОВ «Присамарські сади»: копію договору іпотеки, укладеного між ТОВ «Присамарські сади» та ТОВ «Компанія «Садовоє Кольцо» від 06 лютого 2019 року, за номером 134, який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Павловською (Андрєєвою) Г. О. У ТОВ «Компанія «Садовоє Кольцо»: копію договору іпотеки, укладеного між ТОВ «Присамарські сади» та ТОВ «Компанія «Садовоє Кольцо» від 06 лютого 2019 року, за номером 134, який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Павловською (Андрєєвою) Г. О. (а.с.154-156, том 2). Вказана ухвала Дніпровського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року про витребування доказів у відповідачів: у ТОВ «Присамарські сади» та у ТОВ «Компанія «Садовоє Кольцо» копії договору іпотеки, укладеного між ТОВ «Присамарські сади» та ТОВ «Компанія «Садовоє Кольцо»

від 06 лютого 2019 року, за номером 134, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Павловською (Андрєєвою) Г. О., була отримана кожним: ТОВ «Присамарські сади» і ТОВ «Компанія «Садовоє Кольцо»

(а. с.183, 184, 234, 225, том 2). Ухвала Дніпровського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року про витребування зазначених доказів у відповідачів: ТОВ «Присамарські сади» та у ТОВ «Компанія «Садовоє Кольцо» цими відповідачами виконана не була. Про причини її невиконання відповідачі суд не повідомили.

Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 19 грудня 2023 року витребував із Державного нотаріального архіву Дніпропетровської області: копію договору іпотеки, укладеного між ТОВ «Присамарські сади» та ТОВ «Компанія «Садовоє Кольцо»

від 06 лютого 2019 року, за номером 134, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Павловською (Андрєєвою) Г. О.

(а. с. 80, 81, том 3).

На виконання ухвали Дніпровського апеляційного суду від 19 грудня 2023 року Державний нотаріальний архів Дніпропетровської області надав апеляційному суду копію оскарженого договору іпотеки, укладеного між ТОВ «Присамарські сади» та ТОВ «Компанія «Садовоє Кольцо» від 06 лютого 2019 року, за номером 134, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Павловською (Андрєєвою) Г. О. (а. с. 108-111, том 3).

Предметом вказаного договору іпотеки є також і земельна ділянка за договором купівлі-продажу, земельної ділянки, серія та номер: 2735, який виданий 06 грудня

2012 року, видавник: приватний нотаріус Дніпропетровського районного нотаріального округу Поляруш О. П., яка належала позивачеві ОСОБА_1 та яка увійшла до складу земельної ділянки, переданої в іпотеку, загальною площею 16 га.

Встановлено, що 18 листопада 2016 року СУ ГУНП в Дніпропетровській області було відкрито кримінальне провадження № 0000877 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 190,

365-2 КК України.

В рамках вказаного кримінального провадження постановою слідчого від 20 травня 2019 року була призначена почеркознавча експертиза, за результатам якої складений висновок експерта Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз від 16 липня 2019 року № 2509-19 у кримінальному провадженні № 0000877 та згідно з пунктом 2 висновку експертизи підпис від імені ОСОБА_1 в графі «Підпис» довіреності від імені ОСОБА_1 від 28 листопада 2012 року, що посвідчена приватним нотаріусом Мазуренком С. В. та зареєстрована в реєстрі за № 528, виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою (а. с. 14-18).

Кримінальне провадження № 0000877 постановою слідчого від 30 серпня 2019 року було закрите.

Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 11 квітня 2023 року витребував із Слідчого управління Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області наступні докази: для огляду у судовому засіданні кримінальне провадження

№ 0000877 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 190, 365-2 КК України (а. с. 158-160, том 2).

Із матеріалів кримінального провадження №0000877 апеляційний суд встановив, що 02 серпня 2019 року за заявою ОСОБА_1 внесені відомості до ЄРДР про кримінальне правопорушення, передбачене частиною першою статті 362-2 КК України за №0000595 (а. с. 203, том 2).

Постановою прокурора Першого відділу прокуратури Дніпропетровської області

від 02 серпня 2019 року матеріали досудового розслідування у кримінальних провадженнях № 0000877 від 18 листопада 2016 року та

№ 0000595 від 02 серпня 2019 року об`єднані в одне кримінальне провадження під загальним № 0000877. Досудове розслідування у об`єднаному кримінальному провадженні доручено СУ ГУНП у Дніпропетровській області (а. с. 205, 206, том 2).

Постановою старшого слідчого СВ ДВП ГУНП у Дніпропетровській області

від 30 серпня 2019 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР

№ 0000877 від 18 листопада 2016 року закрито у зв`язку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 190 КК України (а. с. 207, 208, том 2).

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 13 червня 2023 року було витребувано із Слідчого управління Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області наступні докази: для огляду у судовому засіданні кримінальне провадження № 0000595 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 190, 365-2 КК України

(а. с. 209-211, том 2).

Дніпровським апеляційним судом у судовому засіданні було оглянуто кримінальне провадження № 0000595 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 190, 365-2 КК України, із якого вбачається, що постановою слідчого від 20 травня 2019 року було призначено почеркознавчу експертизу, за результатам якої складений висновок експерта Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз від 16 липня 2019 року № 2509-19 у кримінальному провадженні № 0000877, та згідно з п. 2 висновку експертизи підпис від імені ОСОБА_1 в графі «Підпис» довіреності від імені ОСОБА_1 від 28 листопада 2012 року, що посвідчена приватним нотаріусом Мазуренком С. В. та зареєстрована в реєстрі за № 528, виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою (а. с. 243-250, том 2).

Згідно інформації ГУ Держегеокадастру у Дніпропетровській області від 11 грудня 2023 року за інформацією відділу № 6 управління надання адміністративних послуг ГУ Держегеокадастру у Дніпропетровській області станом на 31 грудня 2012 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі зареєстрований Договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:115:0058, площею 1,0 га, укладений між ФГ «Сади Присамар`я» та громадянкою ОСОБА_1 ,

від 06 травня 2005 року терміном на 49 років, реєстраційний номер 04:05:126:01996. Архівний примірник вищевказаного договору оренди у відділі відсутній (а. с. 73,

том 3).

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Отже, наслідком непідписання письмового правочину, що підлягає нотаріальному посвідченню, його стороною, за відсутності доказів фактичного вчинення такого правочину (вираження сторонами волевиявлення на його укладення, узгодження істотних умов або його виконання сторонами), є його неукладеність.

Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду

від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19), які Велика Палата Верховного Суду підтримала у постанові від 27 листопада 2024 року у справі № 204/8017/17 (провадження № 14-29цс23).

У постанові від 27 листопада 2024 року в справі № 204/8017/17 (провадження

№ 14-29цс23) Велика Палата Верховного Суду наголосила, що відсутність підпису (чи його підроблення) сторони правочину, щодо якого передбачена обов`язкова письмова форма, за загальним правилом не свідчить про недійсність цього правочину, а вказує на дефект його форми та за відсутності підтвердження волевиявлення сторони на його укладення свідчить про неукладеність такого правочину. Тобто йдеться не про дефект волевиявлення сторони, а про його цілковиту відсутність. Таким чином, неукладеність договору у зв`язку з недотриманням встановленої для нього законом обов`язкової письмової форми, зокрема й щодо його підписання, повинна насамперед корелюватися з відсутністю у сторони правочину будь-якого волевиявлення на його укладення, тобто якщо особа фактично не є учасником договірних правовідносин, про що, зокрема, може свідчити факт непідписання договору цією особою чи підписання його від імені сторони іншою неуповноваженою особою (підроблення підпису). Відсутність або підроблення підпису сторони (яка у зв`язку з цим фактично не є учасником договірних правовідносин) на письмовому правочині створює презумпцію відсутності волевиявлення сторони на виникнення, зміну чи припинення цивільних правовідносин, яка може бути спростована письмовими доказами, засобами аудіо, відеозапису та іншими доказами, що підтверджують факт наявності волевиявлення на укладення правочину у сторони, яка заперечує проти цього. Натомість неспростування цієї презумпції свідчить про неукладеність договору, яка ґрунтується на положеннях абзацу першого частини першої статті 638 ЦК України - договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Неукладений правочин не може бути визнаний недійсним чи вважатися нікчемним (недійсним на підставі вимог закону), оскільки недійсність правочину як приватноправова категорія покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів (щодо яких було виражено волевиявлення сторін правочину) або ж їх відновлювати.

Відповідно до статті 41 Конституції України та частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з частиною першою статті 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Якщо нерухоме майно, що вибуло з фактичного володіння його власника за неукладеним договором купівлі-продажу, було зареєстровано за іншою особою без відповідної на те правової підстави, власник такого майна може витребувати його з чужого незаконного володіння у всіх випадках відповідно до статті 387 ЦК України.

Отже, власник, майно якого вибуло з його законного володіння за неукладеним договором, може захистити своє майнове право шляхом пред`явлення віндикаційного позову (про витребування майна із чужого незаконного володіння чи від добросовісного набувача (статті 387, 388 ЦК України)) без оспорювання правочину (правочинів) щодо спірного майна та скасування рішення (рішень) про державну реєстрацію права власності на належне йому майно за іншою (іншими) особою (особами).

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду

від 27 листопада 2024 року в справі № 204/8017/17 (провадження № 14-29цс23).

За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Встановивши незаконність вибуття з володіння ОСОБА_1 (без волі власника) спірної земельної ділянки, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для її витребування на користь позивача від ТОВ «Присамарські сади».

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Інститут позовної давності виконує кілька завдань, зокрема забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року в справі № 367/6105/16-ц).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до частини п`ятої статті 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість цивільних відносин.

Європейський суд з прав людини наголошував, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (рішення в справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»

від 22 жовтня 1996 року, заяви № 22083/93, 22095/93, пункт 51).

З матеріалів справи відомо та суд апеляційної інстанції встановив, що спірна земельна ділянка перебуває у оренді відповідно до договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:115:0058, площею 1,0 га, укладеного між ФГ «Сади Присамар`я» та громадянкою ОСОБА_1 06 травня 2005 року, строк дії - 49 років, а сама позивач вважала, що належна їй земельна ділянка перебуває у оренді.

Встановлено, що позивач не надавала 28 листопада 2012 року довіреність

ОСОБА_2 на продаж належної їй земельної ділянки з кадастровим номером :01:115:0058, площею 1,0 га, та у травні 2019 року, коли позивача викликали до слідчого, саме з цього часу їй стало відомо про порушення її права.

З позовом до суду у цій справі позивач звернулася у квітні 2020 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності, який має відраховуватися з травня 2019 року.

Встановивши наведене колегія суддів зазначає, що висновок суду апеляційної інстанції про те, що позивач не пропустила строк звернення до суду правильний.

Крім того колегія суддів також зазначає, що аналіз наведених норм права щодо «інституту позовної давності» в сукупності із нормами ЦПК України, що обмежують повноваження касаційного суду в частині здійснення оцінки доказів, не дають Верховному Суду підстав та можливостей для самостійного визначення обставин дати початку перебігу позовної давності. Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 17 вересня 2019 року у справі № 910/14469/18, від 22 жовтня 2019 року у справі № 910/2968/18 та від 23 січня 2020 року у справі № 916/2128/18.

Враховуючи, що під час вирішення питання про початок перебігу позовної давності порушень норм матеріального права апеляційний суд не допустив, врахував всі фактичні обставини у справі, надав оцінку обставинам звернення із позовом в рамках розгляду цієї справи, колегія суддів відхиляє аргумент касаційної скарги про помилковість висновків апеляційного суду у цій частині.

З огляду на викладене колегія суддів відхиляє також арґумент касаційної скарги про те, що апеляційний суд не врахував правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 914/3224/16 (провадження № 12-128гс19) про те, що для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники. Аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами «довідалася» та «могла довідатися» у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 33 ГПК України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та статтею 74 цього Кодексу (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше, оскільки висновки апеляційного суду наведеному висновку не суперечать.

Щодо арґументу касаційної скарги стосовно вад експертного висновку, який був складений під час проведення досудового розслідування кримінального провадження та долучений позивачем до матеріалів справи колегія суддів зазначає наступне.

Зі змісту постанови апеляційного суду відомо, що суд вважав наданий позивачем висновок експерта від 16 липня 2019 року № 2509-19 таким, що відповідає вимогам ЦПК України.

У висновку зазначено, що про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 КК України судовий експерт попереджений.

Щодо посилання представник заявника на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 27 жовтня 2022 року у справі № 569/486/21 де суд вказував, що суди прийняли як доказ висновок експерта, який отриманий при дослідженні недостатньої кількості почеркознавчого матеріалу (лише два вільних зразки підпису), ніж визначено у законодавстві, тому вказаний доказ є недопустимим та неналежним колегія суддів зазначає таке.

Зі змісту означеного вище експертного висновку відомо, що старший слідчий СУ ГУНП в Дніпропетровській області для проведення дослідження, в якості порівняльного матеріалу, надав експериментальні зразки ОСОБА_1 на 10-ти аркушах, умовно-вільні зразки підпису та почерку ОСОБА_1 на 2-х аркушах, вільні зразки підпису ОСОБА_1 на 8-ми аркушах в особистих паперах.

Враховуючи, що фактичні обставини у наведеній представником заявника справі № 569/486/21 від фактичних обставин справи, яка є предметом касаційного перегляду відрізняються колегія суддів відхиляє означений арґумент касаційної скарги, як неспроможний.

Колегія суддів також зазначає, що пунктом 2 глави 9 розділу І Порядку вчинення окремих видів нотаріальних дій передбачено, що тексти договорів, заповітів, довіреностей, свідоцтв, актів про морські протести та протести векселів, перекладів у разі засвідчення нотаріусом вірності перекладу документа з однієї мови на іншу, заяв, на яких нотаріусом засвідчується справжність підпису, за винятком заяв у електронній формі заяв та примірників документів, що залишаються у справах нотаріуса, а також дублікатів нотаріальних документів, викладаються на спеціальних бланках нотаріальних документів з лицьового та зворотного боку цих бланків. У разі якщо документ викладено на спеціальному бланку нотаріальних документів, на примірнику документа, що залишається у справах нотаріуса, нотаріус після посвідчувального напису у правому нижньому куті аркуша зазначає серію та номери використаних на нотаріальну дію спеціальних бланків нотаріальних документів.

З огляду на викладене колегія суддів відхиляє арґумент касаційної скарги про те, що довіреність, яка викладена на спеціальному бланку та довіреність, яка залишається у справах нотаріуса є різними за своєю природою та функціоналом документами.

Арґументи касаційної скарги про те, що суди не врахували висновків Верховного Суду щодо застосування норм права, які викладені у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 колегія суддів відхиляє, оскільки в рамках розгляду цієї справи суд вирішував позовну вимогу про визнання недійсним рішення загальних зборів співвласників підприємства.

Враховуючи ту обставину, що касаційна скарга не мітить арґументів щодо позовних вимог, у задоволенні яких апеляційний суд відмовив колегія суддів не здійснює оцінку таких висновків апеляційного суду.

Висновок за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційні скарги залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 401, 406, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Присамарські сади» залишити без задоволення.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 30 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

Є. В. Петров