Сарненський районний суд
____________________________________________________________________
Справа № 572/3430/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2025 року

Сарненський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - Слободянюка Б.К.

за участю секретаря Мороз Ю.М., розглянувши у відритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група "ТАС» про відшкодування шкоди заподіяної здоров`ю особи, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Сарненського районного суду Рівненської області в якому просить стягнути з Страхова група "ТАС» на його користь 127800 грн. страхового відшкодування за шкоду, пов`язану зі стійкою втратою працездатності позивачем; 133084,83 грн страхового відшкодування за шкоду, пов`язану з лікуванням; 17606,66 грн страхового відшкодування за шкоду, пов`язану із тимчасовою втратою працездатності; 13924,57 грн страхового відшкодування моральної шкоди; 15000 грн судових витрат пов`язаних з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 07 січня 2024 року, близько 14год. 30хв. водійка ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «TOYOTA RAV4», р.н. НОМЕР_1 рухаючись автодорогою М-06, сполучення «Київ-Чоп» у напрямку м. Києва, при проїзді ділянки на 511км. +850 м., поблизу с. Дідилів, Львівського р-н, Львівської обл., порушила вимоги Правил дорожнього руху України які виразилися в тому, що водійка, керуючи транспортним засобом, який перебував у технічно-справному стані, не була уважною, не стежила за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагувала на її зміну і на ділянці дороги з двостороннім рухом, яка має по одній смузі для кожного напрямку, без причин технічного характеру, перетнула осьову суцільну лінію горизонтальної дорожньої розмітки та виїхала на зустрічну смугу, по якій в цей час рухався автомобіль марки «MERCEDES SPRINTER», р.н. НОМЕР_2 під керуванням позивача, що призвело до зіткнення між вищевказаними транспортними засобами, в результаті чого водій автомобіля «MERCEDES SPRINTER» ОСОБА_1 та його пасажири отримали різного ступеня тяжкості тілесні ушкодження.

Відповідно до Висновку експерта №18/24, у потерпілого ОСОБА_1 були виявлені тілесні ушкодження, що відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості по ознаці довготривалого розладу здоров`я.

За фактом ДТП Головним управлінням Національної поліції у Львівській області 08.01.2024р. внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000022 у зв`язку з вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. Станом на день звернення досудове розслідування в кримінальному провадженні завершено та розпочато судовий розгляд кримінального провадження Кам`янка-Бузьким районним судом Львівської області у справі №446/893/24 за обвинуваченням ОСОБА_2 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, який триває досі, де позивач набув статусу потерпілої особи.

Вказує, що тривалий час перебував на стаціонарному лікуванні, де йому проводилися оперативні втручання. Під час стаціонарного лікування було понесено витрати на лікування в загальній сумі 133084,83 грн. Також вказував, що відповідно до довідки до акта огляду МСЕК встановлено ІІ групу інвалідності. Мінімальний розмір страхового відшкодування за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності становить 127800 грн, що відповідає вимогам статті 26.2. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 17606,66 грн страхового відшкодування за шкоду, пов`язану із тимчасовою втратою працездатності; 13924,57 грн страхового відшкодування моральної шкоди.

Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «TOYOTA RAV4», р.н. НОМЕР_1 , була застрахована у Відповідача, відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №215460600 чинного на дату ДТП. Він зверталася до страховика із заявою про відшкодування шкоди, проте відшкодування так і не отримав.

Посилаючись на викладене звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою від 02.07.2025 року було відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою від 14.07.2025 року було закрито підготовче засідання та призначено судовий розгляд.

До суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечував, з тих підстав, що досудове розслідування не завершено, винну особу не встановлено, вирок суду не набрав законної сили, та не обґрунтована заявлена шкода.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, подали суду письмову заяву, в якій позов підтримали та просили розгляд справи проводити без їх участі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповіді на відзив від позивача до суду не надходило.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про можливість ухвалення по справі рішення та задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, судом встановлено, що 07 січня 2024 року, близько 14 год. 30 хв. ОСОБА_2 керуючи автомобілем марки «TOYOTA RAV4», р.н. НОМЕР_1 рухаючись автодорогою М-06, сполучення Київ-Чоп у напрямку м. Києва, при проїзді ділянки на 511км. +850 м., поблизу с. Дідилів, Львівського р-н, Львівської обл., порушила вимоги Правил дорожнього руху України, а саме: п.п. 1.2., 1.5., 2.3. б, д; 12.1 та вимоги горизонтальної дорожньої розмітки 1.1, які виразилися в тому, що водійка, керуючи транспортним засобом, який перебував у технічно-справному стані, не була уважною, не стежила з дорожньою обстановкою, відповідно не відреагувала на її зміну і на ділянці дороги з двостороннім рухом, яка має по одній смузі для кожного напрямку, без причин технічного характеру, перетнула осьову суцільну лінію горизонтальної дорожньої розмітки та виїхала на зустрічну смугу, по якій в цей час рухався автомобіль марки «MERCEDES SPRINTER», р.н. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 , що призвело до зіткнення між вищевказаними транспортними засобами, в результаті чого водій автомобіля «MERCEDES SPRINTER» ОСОБА_1 та його пасажири отримали різного ступеня тяжкості тілесні ушкодження.

Відповідно до Висновку експерта №18/24, у ОСОБА_1 були виявлені наступні тілесні ушкодження: уламковий перелом правої стегнової кістки зі зміщенням кісткових фрагментів, уламковий косий перелом лівої стегнової кістки зі зміщенням кісткових фрагментів, багатоуламковий перелом обох кісток лівої гомілки, багатоуламковий перелом обох кісток правої гомілки. Вказані ушкодження могли утворитися 07.01.2024 року від контакту з частинами салону автомобіля при зіткненні його з іншим транспортним засобом пересування, тобто при обставинах вказаних в постанові і відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості по ознаці довготривалого розладу здоров`я.

За фактом ДТП Головним управлінням Національної поліції у Львівській області 08.01.2024 р. внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000022 у зв`язку з вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

На даний час розпочато судовий розгляд кримінального провадження Кам`янка-Бузьким районним судом Львівської області у справі №446/893/24 за обвинуваченням ОСОБА_2 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Зазначене вище підтверджуються витягом з ЄРДР кримінального провадження №0000022, обвинувальним актом у кримінальному провадженні №0000022, висновком експерта №18/24.

ОСОБА_1 з 07.01.2024 перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «1 ТМО м. Львова», де йому було проведено оперативне втручання в обсязі: стабілізація переломів АЗФ АО (07.01.2024 р.); 10.01.2024 р. скерований в КП РОКЛ для подальшого оперативного лікування , що підтверджується копією виписного епікризу; з 10.01.2024 р. ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні ортопедії, травматології та вертебрології КП "РОКЛ ім. Ю. Семенюка" РОР до 26.02.2024 р. з діагнозом: Політравма. Закритий уламковий перелом с/3 правої стегнової кістки зі зміщенням фрагментів, закритий уламковий косий перелом с/3 та н/3 лівої стегнової кістки зі зміщенням. Відкритий багатоуламковий перелом н/3 обох кісток правої та лівої гомілки зі зміщенням. Закритий уламковий перелом човноподібної, кубовидної та клиновидних кісток з вивихом середнього відділу стопи, що підтверджується випискою-епікризом із медичної карти стаціонарного хворого №1157(24); з 12.03.2024 р. ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні КЗ «СарненськаЦРЛ» до 22.03.2024 р. з діагнозом: відкрита репозиція обох кісток правої гомілки, відкрита репозиція МОС перелому лівої, консолідуючі переломи обох кісток правої гомілки, що підтверджується епікризом №3483; з 14.05.2024 до 24.05.2024 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні КЗ «Сарненська ЦРЛ» з діагнозом: консолідуючі синтезовані металоконструкціями, переломи обох стегон, обох гомілкових та кісток лівого стегна, комбіновані контрактури обох колінних, обох г/с та суглобів лівої стопи, що підтверджується епікризом №6441; з16.09.2024р. по 27.09.2024р., та з 29.01.2025 р. по 11.02.2025 р. ОСОБА_1 перебував на амбулаторному лікуванні в денному стаціонарі АЗПСМ СД №1 КНП «Сарненська центр ПМСД»,, що підтверджується епікризами №1779, №145.

02.07.2024 р. ОСОБА_1 . Костопільською міжрайонною МСЕК встановлено ІІ групу

Інвалідності, що підтверджується доводиться Довідкою до акту огляду МСЕК та Індивідуальною програмою реабілітацією інваліда.

Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «TOYOTA RAV4», р.н. НОМЕР_1 , була застрахована у Відповідача, відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №215460600 чинного на дату ДТП.

Дані тілесні ушкодження отримані позивачем перебувають безпосередньо у причинному зв`язку з вказаною дорожньо-транспортною пригодою, що підтверджується виписками з медичних карток хворого та висновком експерта,

З урахуванням встановлених обставин, суд встановив, що між сторонами виник спір у сфері страхових правовідносин, пов`язаних з відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно п. 35.1, ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Позивач по справі, звернувся до страховика з заявою про виплату страхового відшкодування до АТ "Страхова група "ТАС" (приватне), однак виплат не отримав.

Як зазначено у ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частина 5 статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно з ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно зі п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Підпунктом 5 п. 23.1 ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Також суд вважає безпідставними доводи відповідача що за фактом ДТП не завершено кримінальне провадження, відсутній вирок суду і тому даний позов є передчасним.

Так у постанові Верховного Суду від 10.01.2019 у справі № 500/2095/15-ц визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи, завдана нею шкода відшкодовується, зокрема, якщо шкоду завдано ушкодженням здоров`я, життю внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Тому, сам факт наявності незавершеного кримінального провадження по факту ДТП, не свідчить про передчасність вимог позивача.

Таким чином, при заподіянні шкоди здоров`ю потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, цивільно-правова відповідальність власника такого джерела настає незалежного від його вини, в силу закону, у певних межах, а саме щодо відшкодування витрат на поховання та моральної шкоди. Отже, якщо настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, виникає і обов`язок страховика здійснити страхову виплату в порядку, передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди.

Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, передбаченої частиною другою статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України).

Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.

При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із тим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Такі правові висновки зроблені у постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 345/3335/17 (провадження № 61-22598св18), від 07 жовтня 2020 року у справі № 742/637/19 (провадження № 61-320св20), від 26 квітня 2022 року у справі № 184/1461/20-ц (провадження № 61-14226св21).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19), зазначено, що у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Відповідно до п. 24.1. ст. 26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

Відповідно до наданих доказів в період лікування, позивачем було понесено витрати на лікування в сумі 133084,83 грн. Вказану суму відповідачем у відзиві на позов не спростовано, свій розрахунок відповідач не надав.

Відповідно до ст.23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана із тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

З огляду на вищевикладене, вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню.

Що стосується відшкодування шкоди спричиненою стійкою втратою працездатності, слід зазначити наступне.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаною із стійкою втратою працездатності потерпілим, визначено у статті 26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до п. 26.1 ст. 26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до п. 26.1 ст. 26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить: у разі встановлення ІI групи інвалідності - 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет на 2024 рік» установлено у 2024 році мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі: з 1 січня - 7100 гривень; з 1 квітня 8000 грн.

Тобто, на дату настання страхового випадку, мінімальна заробітна плата становила 7100 грн.

Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ№901440 від 02.07.2025 року, позивачу з 11.06.2025 року встановлено ІІ групу інвалідності.

Таким чином, шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить 127800 грн. (7100 х 18), яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Що стосується відшкодування шкоди пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності потерпілим, слід зазначити наступне.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності потерпілим, визначено у статті 25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах: для працюючої особи (особи, яка працює за трудовим договором) - неотримана середня заробітна плата, обчислена відповідно до норм законодавства України про працю; для особи, яка забезпечує себе роботою самостійно, - неотримані доходи, які обчислюються як різниця між доходом за попередній (до дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік та доходом, отриманим у тому календарному році, коли особа була тимчасово непрацездатною; для непрацюючої повнолітньої особи - допомога у розмірі, не меншому мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством.

Оскільки, позивач на момент ДТП не працював, допомога у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності у розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством. Суд погоджується з розрахунком позивача наведеним в позовній заяві, та дійшов висновку, що сума 17606,66 грн. підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до ст.26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, в зв`язку з чим з відповідача підлягає стягненню 13924,57 грн. моральнрї шкоди.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності .

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 (пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18).

Обставини наведені в позовній заяві та додані до неї докази не спростовані відповідачем, як і не спростовано розмір страхової виплати заявлений стороною позивача.

Враховуючи, що при вирішенні цивільних справ судами враховується стандарт доказування «більшої вірогідності», тому оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Питання судових витрат вирішити у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, саме стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 2924,16 грн.

Що стосується витрат на правову допомогу в розмірі 15000 грн. суд дійшов наступних висновків.

Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

Верховний Суд у справах № 905/1795/18 та № 922/2685/19 неодноразово зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Представником відповідача подано клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу в зв`язку з необґрунтованістю зазначеного розміру.

Відповідно договору про надання правової допомоги №3Д34/Д302704 від 27.05.2025 року укладеного між Адвокатським об`єднанням «Автопоміч» та ОСОБА_1 (п.4.1) встановлено, що об`єм та вартість послуг та порядок їх сплати передбачено в додатку до договору.

З детального розрахунку робіт (наданих послуг) від 27.06.2025 року встановлено, що на в суді першої інстанції, адвокатом були надані такі послуги: 1. консультація клієнта щодо порядку, строків та можливих наслідків подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної життю фізичної особи, що становить 1000 грн.; 2. з`ясування чи мало місце обставини (факти), про які вказує клієнт та якими доказами вони підтверджуються; з`ясування чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин; визначення правових норм, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин з урахуванням висновків щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного суду; збір необхідних доказів для підтвердження позовних вимог; аналіз судової практики; подання адвокатських запитів для збору необхідно інформації та документів для отримання страхового відшкодування, що становить 6000 грн; 3. визначення підсудності розгляду позовної заяви; визначення складу учасників судового процесу; розрахунок ціни позову та складення обґрунтованого розрахунку сум, що стягуються; складання розрахунку судових витрат, які можуть бути понесені; написання позовної заяви з обґрунтуванням позовних вимог та доказів, що їх підтверджують; копіювання та додавання до позовної заяви копії всіх документів та доказів на підтвердження позовних вимог; подання позовної заяви через систему «Електронний суд», що становить 8000 грн.

Суд звертає увагу на тому, що такі зазначені в розділі 2 та в розділі 3 розрахунку фактично дублюють одна одну, є подібними та зводяться до єдиної дії - формування правової позиції для подання позову. Отже, правнича допомога адвоката полягала у складанні позовної заяви використанням нормативно-правових актів, стосовно яких існує судова практика.

Окрім цього, не зазначено обрахунку винагороди за кількість часу, який було витрачено адвокатом на надання кожної послуги окремо.

З огляду на викладене, беручи до уваги характер правовідносин у цій справі та відсутність у тексті додатку до договору про надання правової допомоги умов щодо форми і порядку обчислення винагороди, проаналізувавши обсяг наданих адвокатом заявнику послуг суд вважає, що заява про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу підлягає задоволенню частково на суму 8000 грн., що відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони.

Керуючись ст.ст. 22, 23, 35, 36, 37, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ст.ст. 525, 526, 629, 979, 988, 1166, 1187, 1200 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-82, 89, 133, 141, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група "ТАС» про відшкодування шкоди заподіяної здоров`ю особи - задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 127800 грн. (сто двадцять сім тисяч вісімсот гривень) страхового відшкодування за шкоду, пов`язану зі стійкою втратою працездатності; 133084 (сто тридцять три тисячі вісімдесят чотири гривні) 83 копійки; страхового відшкодування за шкоду, пов`язану з лікуванням; 17 606 (сімнадцять тисяч шістсот шість гривень) 66 копійок страхового відшкодування за шкоду, пов`язану із тимчасовою втратою працездатності; 13924 (тринадцять тисяч дев`ятсот двадцять чотири) гривні 57 копійок страхового відшкодування моральної шкоди; а всього на загальну суму 292416 (двісті дев`яносто дві тисячі чотириста шістнадцять ) гривень 23 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 8000 грн (вісім тисяч гривень) судових витрат пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь держави судовий збір у розмірі 2924 (дві тисячі дев`ятсот двадцять чотири) гривні 16 коп..

Рішення може бути оскаржено до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення і отримання його сторонами у справі.

Сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Страхова групая "ТАС", , юридична адреса: м. Київ, просп. Берестейський, 65.

Суддя: