Провадження 2/557/495/2025
Справа 567/407/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2025 року с-ще Гоща

Гощанський районний суд Рівненської області в складі:

судді Оленич Ю.В.,

секретар судового засідання Гуменюк Н.П.,

номер справи 567/407/25,

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в залі суду в с-щі Гоща цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Зміст позовних вимог та позиції учасників справи

У березні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 21 січня 2022 року між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі ТОВ «Мілоан») в електронній формі був укладений кредитний договір № 103276546, відповідно до умов якого ОСОБА_1 у безготівковій формі, шляхом перерахування за реквізитами платіжної карти надано кредит у розмірі 6000,00 гривень, а останній зобов`язався повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом.

16 липня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 16072024, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» передав ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняв належні ТОВ «Мілоан» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників.

Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 16072024 від 16 липня 2024 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 103276546 від 21 січня 2022 року у розмірі 14 340,00 грн, з яких: заборгованість за основною сумою боргу 6000,00 грн, заборгованість за відсотками 7200,00 грн, заборгованість за комісією 1140,00 грн.

Відповідач не виконав свого зобов`язання щодо повернення коштів та сплати відсотків ні на рахунки ТОВ «Мілоан», ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ».

З урахуванням викладеного, ТОВ «ФК «ЄАПБ» просило стягнути з ОСОБА_1 вказану суму заборгованості за договором, а також судові витрати.

Відповідач з вимогами позовної заяви не погодився, виклавши мотиви незгоди у відзиві на позовну заяву, який 31 липня 2025 року поданий його представником - адвокатом Калініним С.К. та згідно якого останній просить відмовити у задоволенні позову та стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати на оплату послуг Адвокатського бюро «Калінін і Партнери» за надання професійної правничої (правової) допомоги в розмірі 6000,00 грн та судового збору в розмірі 484,48 грн за подання заяви про перегляд заочного рішення.

Відповідач вважає недоведеним факт укладення сторонами договору № 103276546 від 21 січня 2022 року, покликаючись на відсутність доказів того, що наявна в матеріалах справи копія договору створювалася в порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний дукоментообіг» та що вона підписувалась електронним цифровим підписом уповноваженою на те особою, що в свою чергу свідчить про те, що сторонами не було погоджено розмір та умови надання та повернення грошових коштів, а також сплати процентів та відповідальність за несвоєчасне виконання зобов`язань.

Крім цього, на думку відповідача, позивачем не надано належних доказів на підтвердження перерахування відповідачу коштів за кредитним договором, які б відповідали вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», та отримання ним таких коштів. Останнім звертається увага на те, що доказом перерахування коштів не є наявна в матеріалах справи копія платіжного доручення, так як у дорученні відсутній підпис працівника банку, відповідального за проведення операції і воно не містить відмітки про час його прийняття та виконання банком, а також відповідачем звертається увага на те, що у договорі відсутній будь-який рахунок відповідача, на який ТОВ «Мілоан» нібито повинні були перерахувати кошти, а доказів того, що картковий рахунок, який зазначений у дорученні, належить відповідачеві або використовується ним, матеріали справи не містять.

Також відповідач заперечив щодо нарахування процентів поза межами строку кредитування, комісії, вказав на те, що проведений позивачем розрахунок заборгованості не відповідає вимогам закону та долученому позивачем договору, а факт відступлення права вимоги за кредитним договором позивачем не доведений.

Представник позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» у судове засідання не з`явився, серед іншого, у позовній заяві вказала про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала.

Відповідач та його представник у судове засідання також не з`явився, у відзиві останній розгляд справи просив провести у відсутності сторони відповідача.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою судді Острозького районного суду Рівненської області від 12 березня 2025 року вказана цивільна справа передана до Гощанського районного суду Рівненської області.

08 квітня 2025 року - відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

27 травня 2025 року - постановлено ухвалу про заочний розгляд справи із ухваленням заочного рішення та ухвалено заочне рішення.

27 червня 2025 року - прийнята заява про перегляд заочного рішення та призначено судове засідання по розгляду заяви.

16 липня 2025 року - скасовано заочне рішення та справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини, встановлені судом

Відповідно до договору № 103276546 від 21 січня 2022 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 в електронній формі був укладений договір про споживчий кредит (далі - Договір), відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язався надати позичальнику грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту, проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки передбачені договором (пункт 1.1 Договору) (арк. спр. 5-9).

Сума кредиту (загальний розмір) становить 6000,00 гривень. Кредит надається строком на 15 днів з 21 січня 2022 року (строк кредитування). Термін повернення кредиту, сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 05 лютого 2022 року (пункти 1.2, 1.3, 1.4 Договору). Кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок (п. 2.1 Договору).

Додатками до вказаного вище Договору є графік платежів за договором, у якому міститься інформація про загальну вартість кредиту, реальну річну процентну ставку, суму процентів за користування кредитом (арк. спр. 9 на звороті) та паспорт споживчого кредиту № 103276546, який містить інформацію щодо основних умов кредитування, орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядку повернення кредиту (арк. спр. 10).

На підтвердження факту перерахування кредитних коштів ТОВ «Мілоан» у розмірі 6000,00 грн ОСОБА_2 позивачем надано платіжне доручення від 21 січня 2022 року (арк. спр. 11).

16 липня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 16072024, відповідно умов якого ТОВ «Мілоан» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Мілоан» права грошової вимоги до боржників у реєстрі боржників, який формується згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною договору, про що також був складений акт прийому передачі реєстру боржників (арк.спр. 13-15).

Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 16072024 від 16 липня 2024 року від ТОВ «Мілоан» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором № 103276546 на загальну суму 14 340,00 гривень (арк. спр. 16).

На підтвердження розміру заборгованості відповідача перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» надано відомість про щоденні нарахування та погашення ТОВ «Мілоан» за кредитним договором, згідно якої заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором № 103276546 від 21 січня 2022 року станом на 16 липня 2024 року становить 14 340,00 грн, з яких: заборгованість за основною сумою боргу 6000,00 грн, заборгованість за відсотками 7200,00 грн, заборгованість за комісією 1140,00 грн (арк. спр. 17).

Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права

Щодо укладення кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом (ч. 1 ст. 207 ЦК України).

Електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі (пункт 5 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Абзац 2 частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Верховний Суд у постанові від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 сформував висновок, що не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Договір в спрощеній формі шляхом обміну, наприклад, електронними листами та іншими засобами електронної комунікації, або договір, який укладається шляхом приєднання до нього можна підписати з використанням: електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення (указана позиція є сталою, постанови Верховного Суду від 09 версня 2020 року у справі № 732/670/19, від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 підписав договір про споживчий кредит № 103276546 електронним підписом - одноразовим ідентифікатором F62748, що відповідає положенням ст.ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст.ст. 207, 626, 639 ЦК України. Такими діями відповідач підтвердив свою згоду на укладення договору і погодився з усіма його умовами, що підтверджує факт досягнення сторонами згоди щодо істотних умов правочину, як того вимагають положення ст. 638 ЦК України.

Указаний договір містять ідентифікаційні дані відповідача ОСОБА_1 , зокрема, РНОКПП - НОМЕР_1 ; паспорт: НОМЕР_2 , а також контактні дані, що підтверджує факт надання відповідачем даних щодо себе. А тому доводи відповідача щодо неукладення правочину, за яким заявлено вимоги у цій справі, визнаються необґрунтованими. У цій частині приймаються доводи позивача.

Щодо надання кредиту за кредитним договором.

Відповідач, заперечуючи проти позову, вказує на відсутність доказів виконання первісним кредитором зобов`язань з надання коштів у користування (відсутні докази про надання кредиту відповідачу).

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором (див. постанову Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 334/3056/15).

Верховний Суд у постанові від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц зробив висновок, що заборгованість за кредитом має доводитись первинними касовими документами, наприклад виписками за картковими рахунками за кредитним договором.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором (аналогічний висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц).

Водночас позивач, звертаючись з позовом у цій справі та після подання відповідачем відзиву на позов (в якому відповідач зазначав про відсутність доказів надання коштів) не надав жодних первинних документів на підтвердження факту виконання зобов`язання з надання коштів в користування первісним кредитором відповідно до положень ст. 1054 ЦК України та умов договору. Розрахунок заборгованості не є таким документом, оскільки такий є внутрішнім технічним документом, який обґрунтовує розмір заборгованості, а не підтверджує факт надання коштів.

Що стосується платіжного доручення від 21 січня 2022 року, то суд зауважує, що таке містить дані про перерахування грошових коштів на рахунок № НОМЕР_3 , однак доказів про те, що такий рахунок належить відповідачу матеріали справи не містять, не був зазначений відповідний рахунок останнім і при укладенні договору.

У цивільному судочинстві діє принцип змагальності, який передбачений ст. 12 ЦПК України та відображено у ч. 1 ст. 81 ЦПК України, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України

Велика Палата Верховного Суду у п. 81 постанови від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц сформувала висновок, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18).

Сумніви та припущення мають тлумачитися на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, як захист прав споживача, правові відносини останнього з банком фактично не є рівними (постанова Верховного Суду від 16 серпні 2023 року у справі № 176/1445/22)

Згідно з ч.ч. 1, 2, 4 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у ч.ч. 2 та ст. 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Позивач, звертаючись до суду з цим позовом, не надав суду первісних документів на підтвердження факту надання відповідачу коштів у користування, не повідомив суд про неможливість надання таких доказів з тих чи інших причин (банківська таємниця, ненадання таких документів на запит тощо) і не заявив клопотання про витребування відповідних доказів на підставі ст. 84 ЦПК України. Позивач не вчинив відповідних дій і після подання відповідачем відзиву на позов, в якому останній мотивував заперечення, зокрема, відсутністю доказів перерахування йому коштів за договором.

При цьому суд, згідно з положеннями процесуального законодавства (ст.ст. 13, 84 ЦПК України) не може з власної ініціативи витребовувати докази, оскільки таке буде порушенням принципів змагальності та диспозитивності.

За вказаних обставин суд вважає, що посилання позивача щодо підтвердження факту надання коштів у користування визнаються необґрунтованими, оскільки не підтверджуються належними та достатніми доказами. Розрахунок заборгованості, як зазначено вище, не є ж таким доказом. Відповідно у вказаній частині приймаються доводи відповідача.

За таких обставин, суд, враховуючи відсутність доказів перерахування первісним кредитором та отримання боржником кредитних коштів, тобто відсутність доказів виконання зобов`язання первісним кредитором, передбаченими ст. 1054 ЦК України та положеннями договору, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, у зв`язку з недоведеністю.

З урахуванням викладеного інші доводити відповідача та позивача, щодо відступлення прав вимоги, правильності нарахування процентів та інше, суд не розглядає.

Розподіл судових витрат

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Представник відповідача у відзиві на позов просить стягнути з позивача понесені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн та витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 484,48 грн за подання заяви про перегляд заочного рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

На думку суду, розмір заявлених витрат на професійну правничу допомогу у сумі 6000,00 грн є завищеним, не співмірним зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг.

Слід також зазначити, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), у додатковій постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19).

Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У зв`язку з чим, враховуючи співмірність витрат на професійну правничу допомогу зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг та значенням справи для сторони, суд вважає правильним та доцільним стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн, а також витрати, пов`язаня зі сплатою судового збору в розмірі 484,48 грн за подання заяви про перегляд заочного рішення.

Керуючись ст.ст. 13, 76, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 484 гривні 48 копійок та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 гривень 00 копійок, всього 4484 (чотири тисячі чотириста вісімдесят чотири) гривні 48 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», адреса місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30, .

Відповідач ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Повне судове рішення складено 04 вересня 2025 року.

Суддя Ю.В. Оленич