Справа № 159/4064/25
Провадження № 2/159/1442/25
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2025 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі

головуючого судді - Смалюха Р.Я.,

за участю

секретаря судового засідання Клевецької О.М.,

позивачі - не з`явились,

відповідач - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 Ковельської міської ради Волинської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2025 року ОСОБА_1 (далі позивач 1 або ОСОБА_1 ) та , ОСОБА_2 (далі позивач 2 або ОСОБА_2 ) звернулись в суд з позовом до Ковельської міської ради Волинської області про визнання права власності в порядку спадкування на житловий будинок АДРЕСА_1 , за позивачем 1 1/4 житлового будинку а за позивачем 2 3/4 житлового будинку.

Позовні вимоги мотивують тим, що позивачі прийняли спадщину після смерті їхнього батька ОСОБА_3 . Мама позивачів померла раніше за батька. Після смерті батька залишилось четверо спадкоємців - позивачі та їхні дві сестри: ОСОБА_4 і ОСОБА_5 .Дві сестри відмовилися від прийняття спадщини на користь ОСОБА_2 . Позивачі вчасно звернулися до нотаріуса для прийняття спадщини. 16.05.2018 нотаріус видав позивачам свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, яка розташована під будинком АДРЕСА_1 , водночас нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на сам будинок, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нього.

Керуючись статтями 1268, 328, 392 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) позивачі просять суд визнати за ними право власності на будинок.

Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Ухвалою від 23.06.2025 суд залишив позовну заяву без руху надавши позивачам десятиденний строк на усунення недоліків.

Позивачі вчасно усунули недоліки позовної заяви, надавши документи сплати судового збору, тому суд ухвалою від 30.06.2025 відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження, витребував спадкову справу у нотаріуса, подальше формування судової справи вирішив здійснювати в змішаній формі, підготовче засідання призначив на 28.07.2025.

04.07.2025 до суду надійшла від нотаріуса витребувана судом інформація.

28.07.2025 у судове засідання прибув представник позивачів, який підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити, відповідач не прибув, хоча повідомлений був завчасно про судове засідання у встановлений законом спосіб.

Ухвалою від 28.07.2025 суд закрив підготовче засідання, призначив справу до судового розгляду на 28.08.2025.

28.08.2025 усі учасники справи в судове засідання не прибули, хоча належно були повідомлені про час дату і місце проведення судового засідання.

Верховний Суд у своїх постановах від 13 листопада 2020 року у справі № 359/5348/17 (провадження № 61-18620св19) та від 8 грудня 2021 року у справі № 369/10161/19 (провадження № 61-3468св21) наголосив, що якщо учасники судового процесу, зокрема сторони чи їхні представники, не з`явилися на судове засідання, але суд дійде висновку, що наявних матеріалів достатньо для ухвалення законного та обґрунтованого рішення, розгляд справи може бути завершено без її відкладення. Основним критерієм для відкладення справи є не відсутність сторони або її представника, а неможливість вирішення спору в межах відповідного судового засідання.

У цій справі суд вважає, що наявних матеріалів достатньо для прийняття законного та обґрунтованого рішення, тому вирішення спору по суті може відбутися без відкладення розгляду справи.

Зважаючи на зазначені обставини, суд дійшов висновку, що відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на основі наявних у справі доказів. Це зумовлено тим, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, однак не з`явився без пояснення причин та не подав відзиву, позивач просить задовольнити позов, проти прийняття заочного рішення не висловлювався.

У зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксація судового процесу за допомогою технічних засобів звукозапису не проводилася.

Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Вивчивши матеріали справи, обґрунтування та доводи учасників справи, суд зазначає таке.

Свідоцтвом про народження від 24.07.1973 №285067 стверджується народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 батьком якої є ОСОБА_3 , а мамою ОСОБА_6 .

Свідоцтвом про народження від 11.04.1980 № НОМЕР_1 стверджується народження ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 батьком якої є ОСОБА_3 , а мамою ОСОБА_6 .

Свідоцтвом про одруження № НОМЕР_2 від 05.11.2002 підтверджується укладення шлюбу ОСОБА_7 з ОСОБА_8 , після чого прізвище дружини змінилось на ОСОБА_9 .

Свідоцтвом про народження від 04.01.1979 № НОМЕР_3 стверджується народження ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_10 батьком якої є ОСОБА_3 , а мамою ОСОБА_6 .

Свідоцтвом про одруження № НОМЕР_4 від 18.07.1977 підтверджується укладення шлюбу ОСОБА_10 з ОСОБА_11 , після чого прізвище дружини змінилося на ОСОБА_12 .

Свідоцтвом про народження від 06.01.1977 №382185 стверджується народження ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_13 батьком якої є ОСОБА_3 , а мамою ОСОБА_6 .

Копією свідоцтва про смерть № НОМЕР_5 від 16.01.2017 стверджується, що ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 у м. Ковелі Волинської області.

Копією свідоцтва про смерть № НОМЕР_6 від 07.08.2017 стверджується, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 у м. Ковелі Волинської області.

Витягом про реєстрацію у спадковому реєстрі № 50767005 від 01.02.2018 підтверджується заведення спадкової справи 2/2018 після смерті ОСОБА_3 .

Копіями заяв ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від 01.02.2018 підписи заявників у яких нотаріально засвідчені, підтверджується відмова заявнків від прийняття спадщини після смерті їх батька ОСОБА_3 , в користь їхньої сестри ОСОБА_2 .

Копією свідоцтва про право на спадщину за законом №218 від 16.05.2018 підтверджується спадкування ОСОБА_2 3/4, а ОСОБА_1 1/4 земельної ділянки № НОМЕР_7 площею 0,0600 га у АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_3 на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку (серії ВЛ №064335).

Копією довідки від 16.05.2025 Комунального підприємства «Волиньпроект» підтверджується, що станом на день видачі довідки право власності на 31.12.2012 право власності на житловий будинок у АДРЕСА_1 , на нього не зареєстроване.

Відповідно до договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві особистої власності від 16.04.1974, укладеного Виконавчим комітетом Ковельської міської ради з ОСОБА_3 , останньому передано земельну ділянку площею 600 м.кв. у АДРЕСА_2 , для будівництва одноповерхового житлового будинку площею 49,3 м.кв. та сарая.

Копією довідки від 12.01.2018 виданої Ремонтним ЖКП №1, підтверджується те, що ОСОБА_3 проживав у АДРЕСА_1 з 18.05.1977 по 07.02.2017 і був виписаний у зв`язку зі смертю. Разом з ним на час смерті проживали його дочки: ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_14 .

Копією технічного паспорта від 02.05.2025 виданим Ковельським бюро технічної інвентаризації, підтверджується існування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 . Загальна площа будинку 91,7 м.кв. також наявна прибудова, сходи, гараж, вбиральня, огорожа, ворота з хвірткою.

Листом від 11.06.2025 приватний нотаріус відмовив ОСОБА_1 у видачі Свідоцтва про право на спадщину на будинок АДРЕСА_1 у зв`язку з відстуністю правовстановлюючих документів на нього.

Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру 81718332 від 02.07.2025 підтверджується відсутність спадкової справи після смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_6 .

Розглянувши та оцінивши подані учасниками справи обґрунтування та заперечення позовних вимог, пояснення та докази, суд дійшов висновку, що спір у справі виник у сфері визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»(03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Крім того, згідно з ч. 1, 2 ст. 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності.

Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність).

Враховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію.

Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1).

Вищезазначена позиція викладена у Постанові ВС від 10 жовтня 2018 року у справі №557/1209/16-ц.

Отже, суд дійшов висновку, що право власності у ОСОБА_3 на житловий будинок АДРЕСА_1 виникло з моменту його побудови у 1977 році (з такого року зазначено його реєстрацію у цьому будинку) відповідно до вимог діючого на той час законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що позивачі спадкували за своїм батьком ОСОБА_3 .

Згідно з ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмовив ід її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України.

Згідно з ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1264 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як передбачено ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, відсутність державної реєстрації права власності на спірне майно не позбавляє позивача права на спадкування.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд в Постанові від 10 жовтня 2018 року у справі №557/1209/16-ц.

Листом від 11.06.2025 приватний нотаріус фактично відмовив ОСОБА_1 в оформленні спадщини, з підстав відсутності на зазначений вище будинок правовстановлюючих документів.

Оформлення відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину у вигляді відповіді на заяву, а не постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, не змінює суті такого документу нотаріуса і зводиться до відмови заявнику у видачі свідоцтва, що узгоджується з позицією Верховного Суду викладеною в Постанові від 07.02.2024 у справі №201/1883/21.

Отже, суд встановив, що позивачі та ОСОБА_4 , ОСОБА_15 є спадкоємцями першої черги після смерті їхнього батька ОСОБА_3 , а тому їм належало по 1/4 частки у спадковому майні. Позивачі прийняли спадщину після смерті їхнього батька, оскільки проживали разом з ним на час відкриття спадщини. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмовилися від своїх часток у спадщині на користь ОСОБА_2 . А тому, ОСОБА_2 спадкувала 3/4 спадкового майна (1/4+1/4+1/4), а ОСОБА_1 належну їй 1/4 спадкового майна.

Відповідно до вимог статті 68 Закону України «Про нотаріат» та пункту 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, свідоцтво про право на спадщину не може бути видане у разі відсутності у спадкодавця правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

За таких обставин спадкове право позивача може бути реалізоване лише в судовому порядку.

Враховуючи час побудови нерухомого майна, яке спадкується, відсутність ознак самовільного будівництва, суд вважає необхідним вжити заходи для захисту прав позивача в спосіб, передбачений статтею 16 ЦК України шляхом визнання права власності на спірне нерухоме майно в порядку спадкування.

Підсумовуючи наведене, вивчивши матеріали справи, повно, всебічно, об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази безпосередньо досліджені в судовому засіданні, з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а у сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку, застосувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, виходячи з мотивів наведених вище, керуючись внутрішнім переконанням суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про визнання права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 необхідно задовольнити в повному обсязі.

Керуючись статтями 12, 76-81, 141, 247, 262-265, 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до Ковельської міської ради Волинської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на 3/4 житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на 1/4 житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Копію цього рішення суду надіслати сторонам у справі.

Копію рішення направити сторонам у справі.

Заочне рішення може бути переглянуте Ковельським міськрайонним судом Волинської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного тексту заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду шляхом подачі у 30-денний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне найменування сторін:

Позивачі:

- ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_8 );

- ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_9 );

Відповідач - Ковельська міська рада Волинської області (Волинська область, м. Ковель, вул. Незалежності, буд. 73; РНОКПП 04051313).

Повне судове рішення складене 05.09.2025.

Головуючий:Р. Я. СМАЛЮХ