Провадження № 4-с/643/50/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2025 року суддя Салтівського районного суду міста Харкова Майстренко О.М.,

розглянувши матеріали скарги ОСОБА_1 про визнання неправомірною бездіяльність та визнання протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Юрія Володимировича, стягувач- ОСОБА_2 , -

встановив:

ОСОБА_1 в особі представника заявника адвоката Шаповалова М.В. звернувся до Салтівського районного суду міста Харкова зі скаргою, у якій просить суд:

-визнати неправомірною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Юрія Володимировича щодо ненадання боржнику копії постанови про відкриття виконавчих проваджень та всіх інших.

-визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Юрія Володимировича щодо:

арешту коштів божника, відповідно до постанови від 26.02.2025 р.;

арешту майна божника, відповідно до постанови від 26.02.2025 р.;

опису та арешту майна (коштів) боржника, відповідно до постанови від 03.04.2025 р.;

призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, відповідно до постанови від 14.05.2025 р.;

-зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Юрія Володимировича:

скасувати арешт коштів божника, відповідно до постанови від 26.02.2025 р.;

26.02.2025скасувати арешт майна божника, відповідно до постанови від 26.02.2025 р.;

скасувати опис та арешт майна (коштів) боржника, відповідно до постанови від 03.04.2025 р.;

скасувати призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, відповідно до постанови від 14.05.2025 р.;

перерахувати заборгованість по аліментам з ОСОБА_1 за виконавчим листом Московського районного суду м. Харкова від 11.09.2007 р.

надати розрахунок заборгованості по аліментам за період з 2007 р. по 21.07.2025 р. помісячно.

Разом зі скаргою від представника заявника адвоката Шаповалова М.В. надійшла заява про забезпечення скарги, в якій заявник просить зупинити стягнення на підставі виконавчого документу в рамках виконавчого провадження № 77320035.

Відтак, невжиття заходів забезпечення скарги призведе до реалізації майна боржника та завдавсь ОСОБА_1 значних збитків заявнику .

Суд, розглянувши заяву представника заявника адвоката Шаповалова М.В. про забезпечення скарги , дійшов до такого.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до приписів ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб ст. 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у ст.6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Умови та порядок примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) визначено Законом України «Про виконавче провадження».

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає обов`язок суду розглянути у десятиденний строк скарги на рішення, дії або бездіяльність державного чи приватного виконавця (ст.447-451 ЦПК України).

Питання забезпечення позову врегульовані ст.ст.149-150 ЦПК України, які містять положення щодо підстав, способів і порядку вжиття заходів забезпечення позову. Зокрема, згідно з ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Водночас, ні Глава VІІ ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень», ні інші положення ЦПК України не містять правової норми, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому ст.149, 150 ЦПК України, вживати заходи забезпечення скарги на дії державного чи приватного виконавця шляхом зупинення реалізації описаного та арештованого майна чи зупинення стягнення на підставі виконавчого документу.

Таким чином, розглядаючи скаргу на дії державного чи приватного виконавця у порядку ст.447, 450, 451 ЦПК України, суд не наділений повноваженнями вирішувати питання щодо вжиття заходів «забезпечення скарги» шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документу та зупинення реалізації майна, адже за приписами ст.34 Закону України «Про виконавче провадження» вирішення питання про зупинення вчинення виконавчих дій відноситься виключно до компетенції державного виконавця.

Аналогічні роз`яснення містить п.15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії, або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», згідно якого при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду.

Такі висновки відповідають правовій позиції Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеній в ухвалі від 29 жовтня 2018 року у справі № 766/10773/18-ц, де залишаючи без змін постанову апеляційного суду, якою скасовано ухвалу суду першої інстанції про вжиття заходів забезпечення скарги, суд вказав, що у ЦПК України відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження у порядку, передбаченому ст.ст.149, 150 ЦПК України, вживати заходи забезпечення скарги на дії державного виконавця шляхом зупинення реалізації майна, а тому суд не наділений такими повноваженнями, а вирішення питання про зупинення вчинення виконавчих дій відноситься виключно до компетенції державного виконавця.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Касаційного цивільного суду від 12 листопада 2018 року у справі № 161/10648/18.

На підставі викладеного, суд вважає, що заява представника заявника адвоката Шаповалова М.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 про зупинення стягнення не підлягає задоволенню, оскільки цивільний процесуальний закон не передбачає можливості вжиття таких заходів при розгляді скарги на дії виконавця.

Керуючись ст.ст.18, 149-150, 353 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника заявника адвоката Шаповалова М.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення скарги - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом 15 днів з для її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя О. М. Майстренко