Справа № 462/3670/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2025 року м. Львів

Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Мруць І. С.,

за участю секретаря судового засідання Булавки Х.Н.

справа №462/3670/25

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовною заявою представника ТОВ «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф» Бачинського Остапа Михайловича до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф» Бачинський Остап Михайлович звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №14344544 від 08.11.2023 року у розмірі 17554,50 грн. та понесені судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 08.11.2023 року ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» та ОСОБА_1 уклали Кредитний договір №14344544, відповідно до умов якого Кредитодавець надав Відповідачу грошові кошти у гривні у розмірі 5000 грн, а Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором, з кінцевим терміном погашення не пізніше не пізніше 06.02.2024, зі сплатою процентів за кожний день користування кредитом. Зазначає, що відповідач не виконав свої зобов`язання та не здійснив платежі, що передбачені умовами Кредитного договору. ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС», та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» 26.03.2024 уклали Договір факторингу №2603, відповідно до якого позивач набув статусу Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС», включно і до ОСОБА_1 , станом на 21.05.2025 року заборгованість Відповідача перед Позивачем становить 17554,50 грн., тому просить позов задовольнити.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 10 червня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено справу слухати у спрощеному порядку без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач відзив на позовну заяву не подав, про розгляд справи повідомлявся належним чином шляхом неодноразового направлення поштової рекомендованої кореспонденції за зареєстрованим місцем його проживання. Також відповідач повідомлялася шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті судової влади.

У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо, відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши справу у порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з положеннями статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У відповідності до вимог статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Виходячи із принципу змагальності сторін, у спорі про стягнення кредитної заборгованості на позивача покладається тягар доведення надання позичальнику кредитних коштів та порушення боржником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, а на відповідача відповідно лежить тягар доведення відсутності у нього заборгованості (висновки ВС у постанові ВС від 30 серпня 2023 року у справі № 753/20537/18).

Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розміру, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» (подібні висновки містить постанова Верховного Суду від 25.05.2021 року у справі №554/4300/16-ц, від 20 травня 2022 року у справі № 336/4796/18, від 30 червня 2023 року в справі № 274/7221/19).

Відповідно до наявних матеріалів справи судом встановлено, що:

26 березня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» та Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» уклали Договір факторингу № 2603, за яким первісний кредитор відступив позивачу за плату право грошової вимоги до ОСОБА_1 за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору від 08.11.2023 №14344544. (а.с.13-21)

Відповідно до умов договору, перехід від клієнта до Фактора прав вимоги до Боржників відбувається після підписання Сторонами Реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються та боржників за такими договорами та сплати Фактором Клієнту суми фінансування, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно боргів та набуває відповідні права вимоги (п..2.2.1).

Відповідно до платіжної інструкції від 26.03.2024 ТОВ «ФК «Артеміда» перерахувало ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» 256507,64 грн фінансування за договором факторингу (а.с. 22).

Також, витяг з реєстру договорів, права вимоги за якими відступається та боржників за такими договорами під номером 319 містить інформацію про П.І.Б. відповідача, його РНОКПП, номер та дата кредитного договору та сума заборгованості за ним (а.с. 23).

Відповідно до розрахунку заборгованості наданої позивачем, станом на 21.05.2025 року заборгованість ОСОБА_1 перед Позивачем становить 17 554,50 грн, а саме: заборгованість за тілом кредиту 5 000,00 грн; заборгованість за відсотками 12 554,50 грн. (а.с.24-25)

Водночас, суд зауважує наступне.

Згідно копії долученого до матеріалів справи позивачем кредитного договору №14344544 від 08.11.2023 року, у полі реквізити сторін кредитодавець наявний підпис та печатка кредитодавця, однак у полі позичальник відсутні будь які відмітки про підписання такого ОСОБА_1 . У Додатку №1 до кредитного договору №14344544 від 08.11.2023 року Графік платежів у полі підпис представника кредитодавця наявний підпис та печатка, однак у полі Підпис споживача зазначено ОСОБА_1 , 08.11.2023. (а.с.7-9)

На підтвердження доводів про укладення кредитного договору позивачем долучено Довідку про ідентифікацію. У довідці зазначено одноразовий ідентифікатор 302776, час відправки Ідентифікатора позичальнику: 08.11.2023 16.41, номер телефону, на яку було відправлено ідентифікатор: НОМЕР_1 . (а.с. 10)

Однак, суд звертає увагу, що саме по собі відправлення одноразового ідентифікатора не є підтвердженням підписання договору, оскільки у договорі №14344544 від 08.11.2023 року відсутній зазначений ідентифікатор 302776. Довідка про ідентифікацію свідчить тільки про відправку такого на номер телефону з метою використання ідентифікатора для підписання договору, проте належні докази того, що відповідач ввів даний ідентифікатор для підписання договору відсутні.

Також суд звертає увагу, що довідка про ідентифікацію складена 21.05.2025 року, за майже два роки після укладення договору (а.с.10)

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, однак позивачем не надано достатніх доказів які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про підписання ОСОБА_1 Коедитного договору №14344544 від 08.11.2023 року.

Щодо посилань позивача, на підтвердження факту перерахування коштів відповідачу, позивачем надано довідку та розрахунок заборгованості.

У довідці від 01.04.2025 року виданою ТОВ «ФК Елаєнс» зазначено, що вона: видається Товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Елаєнс» Товариству з обмеженою відповідальністю «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» на підставі договору N?37615055-1_21/08/18 про надання послуг з переказу грошових коштів приймання платежів, укладеного ТОВ «Фінансова компанія «Елаєнс» та ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС», і підтвердженням того, що платежі успішно проведені в системі. Однак, позивачем не долучено договору N?37615055-1_21/08/18 про надання послуг з переказу грошових коштів приймання платежів, укладеного ТОВ «Фінансова компанія «Елаєнс» та ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС», який би підтверджував право ФК «Елаєнс» надання послуг з переказу грошових коштів приймання платежів від імені ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» (а.с.11)

Також, суд звертає увагу, що у вищезазначеній довідці у полі Номер картки: відсутній номер картки на який здійснювався платіж.

Окрім цього, до матеріалів справи позивачем долучено аркуш, на якому зазначено номер документа: 681038728, дата оплати: 08.11.2023, відправник БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС, номер замовлення, номер картки: НОМЕР_2 , сума платежу: 5000.00, призначення: кредитні кошти від Cashpoint згідно договору 14344544. (а.с.12)

У постанові Верховного Суду від 30 червня 2023 року в справі №274/7221/19 (провадження №61-1513св23) зазначено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з цим Законом підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Водночас, відповідно до пунктів 4,8, 5.5,5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254), передбачено, що у первинних документах, на підставі яких здійснюються записи в бухгалтерському обліку, мають зазначатися номери кореспондуючих рахунків за дебетом і кредитом, сума операції в грошовому виразі, дата виконання, підпис відповідального виконавця, підпис контролера (якщо операція підлягає додатковому контролю), підпис уповноваженої особи (якщо підставою для здійснення операції було відповідне розпорядження). Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер особового рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій, призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Згідно з пунктами 61,62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75 (яке є чинним на час вирішення справи судом апеляційної інстанції), форма клієнтських рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Клієнтські рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер клієнтського рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код Єдиного ідентифікатора Національного банку України (далі - ID НБУ) банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; сума вхідного залишку за рахунком; код ID НБУ банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); сума оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. Виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі №904/2104/19).

При зверненні до суду з позовом позивачем не надано виписок з рахунку первісного кредитора або інших платіжних документів, які б підтверджували перерахування коштів позичальнику та користування останнім ними.

Щодо наданого розрахунку заборгованості, який надано на підтвердження суми боргу, то такого розрахунку недостатньо для висновку щодо отримання відповідачем кредитних коштів та порушення ним обов`язку щодо їх повернення. Відповідний розрахунок заборгованості є одностороннім документом позивача, сам по собі не є належним доказом з огляду на вимоги частини першої статті 77 ЦПК України, не містить посилань на картковий чи інший банківський рахунок, яким користувався відповідач.

Такий висновок також узгоджується з постановою Верховного Суду від 22 грудня 2021 року у справі № 759/10277/20.

При цьому, договір факторингу, на підставі яких право вимоги перейшло до позивача, не свідчить про безумовний перехід права вимоги до відповідача. Законодавством не встановлено підстав недійсності договору щодо відступлення права вимоги у разі передачі вимоги за зобов`язанням, із розміром якого сторона не погоджується, або якщо окремі складові такої заборгованості нараховані безпідставно. Обставини, пов`язані з фактичним виконанням чи невиконанням, чи частковим виконанням зобов`язань за відповідним договором не визначаються нормами матеріального права як підстава для визнання недійсним правочину щодо відступлення права вимоги за такими договорами (договору цесії). Питання про належне чи неналежне виконання сторонами зобов`язань за договором кредиту, право вимоги за яким передавалося за оспорюваним договором, підлягає дослідженню у межах спору про стягнення заборгованості та не впливає на правомірність та дійсність договору про відступлення права вимоги.

Аналогічних за своїм змістом правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 16 жовтня 2018 року у справі № 914/2567/17, у постанові від 19 листопада 2019 року у справі № 924/1014/18, у постанові від 28 січня 2020 року у справі № 924/1208/18.

Крім того, у частині першій статті 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Такі ж положення містяться і у наданих договорах факторингу.

Таким чином, позивач, звертаючись до суду із позовом, повинен був надати первинні документи, які підтверджують перерахування на рахунок відповідача чи видачу йому коштів за кредитним договором, а також розміру заборгованості за ним.

Відповідно до вимог частин третьої та четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У відповідності до вимог статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Слід зазначити, що звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування.

У своїй заяві представник позивача просив розглянути справу при їх відсутності, клопотання про витребування додаткових доказів та інших документів не заявляв.

Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.

Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року, справа 755/18920/18, провадження 61-17205ск19.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вище наведені положення законодавства, а також досліджені у справі докази, суд, оцінивши їх з точки зору достатності для встановлення фактичних обставин, якими обґрунтовуються заявлені позовні вимоги, дійшов остаточного висновку про відмову в задоволенні позову за недоведеністю заявлених вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у позові відмовлено, судові витрати залишаються за позивачем.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 258-259, 264-265 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

у задоволенні позову представника ТОВ «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф» Бачинського Остапа Михайловича до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Сплачений судовий збір залишити за позивачем.

Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф» (місце знаходження місто Львів, вулиця Степана Бандери, будинок №87, офіс 54, );

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце реєстрації АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ).

Судове рішення складено 04 вересня 2025 року.

Суддя: І.С. Мруць