ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5107/25 Справа № 187/2473/23 Суддя у 1-й інстанції - Іщенко І. М. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,

за участю секретаря судового засідання Гвоздєва М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бартош-Стрельников Андрій Володимирович, на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2025 року у складі судді Іщенко І.М. по справі №187/2473/23 за позовом Служби Безпеки України до Виконавчого комітету Петриківської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, Відділу будівництва, благоустрою, житлово-комунального господарства та комунальної власності Петриківської селищної ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_2 , Державна іпотечна установа України, Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області, Служба у справах дітей Петриківської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання недійсним розпорядження виконавчого комітету Петриківської селищної ради про передачу квартири у власність та визнання недійсним свідоцтва про право власності,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2023 року Служби безпеки України звернулася до суду із позовною заявою, уточненою у березні 2024 року, пред`явленою до Виконавчого комітету Петриківської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, Відділу будівництва, благоустрою, житлово-комунального господарства та комунальної власності Петриківської селищної ради, виконавчого комітету Петриківської селищної ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , визначивши третіми особами ОСОБА_3 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_2 , Державну іпотечну установу України, Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області, Службу у справах дітей Петриківської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, на предмет визнання недійсним розпорядження відділу будівництва, благоустрою, житлово-комунального господарства та комунальної власності Петриківської селищної ради від 24 листопада 2021 року № 10-П «Про передачу квартири у власність громадян», про виділення житлового приміщення у спільну часткову власність ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; визнання недійсним свідоцтва про право власності серія НОМЕР_1 від 24 листопада 2021 року про виділення квартири ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , на праві спільної часткової власності у рівних частках кожному, обґрунтовуючи це тим, що спірна квартира була надана ОСОБА_1 , як співробітнику СБУ, який досі проходить службу, за його заявою, як службове житло, в якій він із родиною мешкає з 2010 року. Спірна квартира належить Державній іпотечній установі України та з 2009 року передана СБУ для забезпечення житлом військовослужбовців органів безпеки, які потребують поліпшення житлових умов, однак, при проведенні інвентаризації у 2023 році встановлено, що спірна квартира виведена з числа службових у незаконний спосіб, рішення про виключення спірної квартири з числа службових житлових приміщень позивачем не приймалось, а передання у 2011 році у комунальну власність цієї квартири відбулось за скасованим у 2017 році рішенням виконавчого комітету Єлизаветівської сільської ради та передавальним актом. При цьому, ані ОСОБА_1 , ані члени його родини на квартирному обліку в Петриківській селищній раді, як особи, що потребують поліпшення житлових умов, не значаться. Позивач вважає, що приватизація квартири Важдаєвими відбулась всупереч діючому законодавству України, що порушує майнові права позивача.

Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2025 року позовну заяву Служби безпеки України до Петриківської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, відділу будівництва, благоустрою, житлово-комунального господарства та комунальної власності Петриківської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Державна іпотечна установа України, Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області, Служба у справах дітей Петриківської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання недійсним розпорядження та свідоцтва про право власності на житло - задоволено.

Визнано недійсним Розпорядження відділу будівництва, благоустрою, житлово-комунального господарства та комунальної власності Петриківської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 24 листопада 2021 року № 10-п «Про передачу квартири у власність громадян» про передачу наймачу ОСОБА_1 житлового приміщення у спільну часткову власність на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано недійсним свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1 від 24 листопада 2021 року виданий відділом будівництва, благоустрою, житлово-комунального господарства та комунальної власності Петриківської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області 24 листопада 2021 року на квартиру АДРЕСА_2 , про належність на праві спільної часткової власності в рівних частках ОСОБА_1 та членам його сім`ї ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Стягнуто солідарно із Петриківської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області та його структурного відділу будівництва, благоустрою, житлового-комунального господарства та комунальної власності Петриківської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області судові витрати в розмірі 4026 грн на користь Служби безпеки України.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 4026 грн на користь Служби безпеки України (а.с. 144-148 Том ІІ).

Рішення суду мотивовано тим, що приватизація спірної квартири була проведена з порушенням норм статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», оскільки рішення про передачу квартири було прийнято поза межами повноважень відділу будівництва, благоустрою, житлово-комунального господарства та комунальної власності Петриківської селищної ради, оскільки орган СБУ не приймав рішення про зняття статусу службового та здачі квартири у постійне користування. Позивач, який не пропустив строк позовної давності, є належним і ним вірно обрано спосіб захисту порушеного права, адже задоволення даного позову призведе до повернення спірної квартири до попереднього статусу державної власності, що фактично усуне перешкоди в можливості позивача реалізувати свої повноваження щодо розпорядження даною квартирою для цілей її надання як службового житла своїм співробітникам.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 через свого представника адвоката Бартош-Стрєльникова А.В. подав апеляційну скаргу (а.с. 175-185 Том ІІ), посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального та невірного застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог позивача в повному обсязі.

Скаржник зазначає, що судом першої інстанції не враховані інтереси малолітнього ОСОБА_3 , 2013 року народження, який є співвласником спірної квартири, не вірно позивачем визначено його процесуальний статус у справі, та суд першої інстанції не звернув уваги на те, що ОСОБА_3 , залучений у справі третьою особою, тоді як належить його залучити відповідачем, що, на думку скаржника, є порушенням процесуального закону.

Скаржник вважає рішення суду необґрунтованим з підстав того, що позивачем не доведено наявність у нього прав власності, користування чи оперативного відання спірною квартирою, як і не доведено факту знаходження на балансі позивача чи оперативному віданні спірної квартири, а скасування рішення про передачу квартири до комунальної власності не є рівнозначним автоматичному відновленню її первісного правового статусу як службового житла або об`єкта державної власності. Суд першої інстанції не врахував факт тривалого перебування житла у комунальній власності без заперечень з боку державних органів.

Також суд першої інстанції не врахував принципу добросовісності набуття права власності ним та його родиною на спірну квартиру, тривалий час відкрито та публічно володіли нею, без жодних оскаржень державних структур, що також, на думку скаржника, свідчить про бездіяльність таких структур. Вважає, що передача спірної квартири відбулась із дотриманням норм діючого законодавства, а позивачем не підтверджено доказами, що на момент приватизації спірної квартири остання мала статус службового житла.

У квітні 2025 року Державна іпотечна установа, скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, через свого представника подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому вважала рішення суду законним та обґрунтованим, підстав для відмови у задоволенні позовних вимог СБУ немає, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначила, що суд першої інстанції вірно встановив перехід з державної власності спірної квартири до комунальної власності з порушенням процедури, а надання в порядку приватизації спірної квартири вчинено без належних для цього підстав, що вірно встановлено судом першої інстанції (а.с.210214 Том ІІ).

У квітні 2025 року Служба безпеки України та Управління СБУ у Дніпропетровській області, скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, через свого представника подали відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому вважали рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, та зазначили, що підстав для задоволення апеляційної скарги немає. Зазначила, що підставою для скасування рішення виконавчого комітету Єлизаветівської селищної ради від 28 лютого 2012 року №459-27/VІ про прийняття до комунальної власності територіальної громади с.Єлизаветівка 9-ти квартир по АДРЕСА_3 , що придбані Державною іпотечною установою, стало неотримання дозволу Державної іпотечної установи, що порушує механізм передачі нерухомого майна з державної власності до комунальної власності. Це встановлено у рішенні Єлизаветівської селищної ради від 22 лютого 2017 року №554/24/VІІ. Це свідчить про залишення спірної квартири у державній власності зі статусом службового житла СБУ, що не підлягає приватизації. Відтак, родина ОСОБА_4 протиправно отримала право власності та свідоцтво про право власності на спірну квартиру, що і встановлено судовим рішенням у цій справі (а.с.229-235, 242-243а, 245б-246в Том ІІ).

Інші учасники справи своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористались та відзивів на апеляційну скаргу не подавали, але, в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з наступних підстав.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України).

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Задовольняючи позовні вимоги Служби безпеки України, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване розпорядження № 10-п від 24 листопада 2021 року видане начальником відділу будівництва, благоустрою, житлово-комунального господарства та комунальної власності Петриківської селищної ради Пряніковим С. винесено із порушенням процедури приватизації, оскільки 22 лютого 2017 року рішенням Єлизаветівської сільської ради Петриківського району № 554-24УП було скасовано рішення Єлизаветівської сільської ради Петриківського району № 459-27/У1 від 28 лютого 2012 року про передачу дев`яти квартир по АДРЕСА_4 , в комунальну власність, в якому і значилась спірна квартира, де проживає наймач ОСОБА_1 . В подальшому спірна квартира перейшла в комунальну власність новоствореної Петриківської територіальної громади. Органу приватизації слід було перевірити статус спірної квартири, на яке видавалось свідоцтво Важдаєву Д.О., долучити дозвіл із структурного підрозділу Служби безпеки України в Дніпропетровській області, де проходить службу до цього часу ОСОБА_1 . При цьому інтереси як власника майна - держави в особі Державної Іпотечної Установи так і користувача службових квартир Служби Безпеки України, були порушені.

Статус однокімнатної як службової спірної квартири на час розгляду судового спору підтверджується рішенням Єлизаветівської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області від 20 березня 2010 року за № 83 Про включення квартир до числа службових за адресою АДРЕСА_5 , загальною площею 55,6 кв.м., актами прийому-передач квартир АДРЕСА_6 , балансовою вартістю 232086 грн, що належить на праві власності державі та знаходиться у господарському віданні Державної Іпотечної установи які безоплатно передано в управління Службі безпеки України, прийняттям на баланс до комунальної власності Петриківської селищної ради майно бюджетних установ, комунальних підприємств та фінансових коштів Єлизаветівської сільської ради.

Судом встановлено, що з 2010 року ОСОБА_1 , проживаючи у спірній квартирі разом із родиною, був достеменно обізнаний, що рішення про виключення спірної квартири з числа службових СБУ як повноважним суб`єктом, у віданні (оперативному управлінні) якого перебувало це державне майно, не приймалось, оскільки питання виключення житлового приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання відповідного органу, за яким житло, як службове, закріплено. Такого клопотання матеріали справи не містять, та, всупереч вищевказаному, відділом будівництва, благоустрою, житлово-комунального господарства та комунальної власності Петриківської селищної ради прийнято розпорядження від 24 листопада 2021 року № 10-П «Про передачу квартири у власність громадян» про виділення спірної квартири у спільну часткову власність ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , що суперечить нормам чинногу законодавства.

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції враховуючи наступне.

Так, судом першої інстанції з наданих сторонами письмових доказів встановлено, що 20 березня 2010 року рішенням Єлизаветівської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області № 83 «Про включення квартир до числа службових» до числа службових включено 9 квартир за адресою: АДРЕСА_4 , в тому числі, і квартиру АДРЕСА_6 , загальною площею - 55,6 кв.м., з переданих Службі безпеки України згідно акту приймання передачі квартир від 13 січня 2010 року Державною іпотечною установою при Кабінеті Міністрів України (а.с. 16 Том І).

20 березня 2010 року рішенням Єлизаветівської сільської ради Петриківського району № 82 від 20 березня 2010 року «Про видачу громадянам ордерів на квартири, придбані Державною іпотечною установою» ОСОБА_1 , оперуповноваженому головного відділу боротьби з корупцією УСБУ у Дніпропетровській області включено до переліку поіменного списку громадян за №39 щодо видачі ордеру на квартиру АДРЕСА_7 (а.с. 25 Том І).

28 лютого 2012 року рішенням Єлизаветівської сільської ради Петриківського району № 459-27/У1 дев`ять квартир по АДРЕСА_4 , що придбані Державною іпотечною Установою, були передані до комунальної власності цієї територіальній громади, в тому числі і однокімнатна квартиру АДРЕСА_6 , (а.с. 27-28 Том І), яку отримав відповідач ОСОБА_1 по ордеру.

22 лютого 2017 року рішенням Єлизаветівської сільської ради Петриківського району № 554-24УП, враховуючи те, що передача квартир до комунальної власності відбулась без дозволу та урахування інтересів власника Державної Іпотечної Установи, скасовано рішення Єлизаветівської сільської ради Петриківського району № 459-27/У1 про передачу дев`яти квартир по по АДРЕСА_4 в комунальну власність (а.с.231 Том І).

04 грудня 2020 року рішенням Петриківської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області розпочато процедуру реорганізації сільських та селищних рад, що увійшли до складу новоутвореної Петриківської селищної ради (а.с.92 Том І) і до комунальної власності селищної ради прийняті комунальні підприємства та фінансові кошти Єлизаветівської сільської ради Петриківського району відповідно рішення органу місцевого самоврядування від 24 грудня 2020 року (а.с.94 Том І).

24 листопада 2021 року розпорядженням № 10-п начальника відділу будівництва, благоустрію, житлово-комунального господарства та комунальної власності Петриківської селищної ради Пряніковим С. по заяві наймача ОСОБА_1 передано квартиру по по АДРЕСА_4 в спільну часткову власність із посиланням на те, що ним та членами його сім`ї використовується житло на умовах найму (а.с. 184 Том І).

24 листопада 2021 року ОСОБА_1 та членам його сім`ї ОСОБА_2 та ОСОБА_3 видано свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1 на квартиру АДРЕСА_8 в житловому будинку №47 блок 5-11 на підставі вищевказаного розпорядження № 10-п (а.с.185 Том І).

Колегією суддів також встановлено, що ОСОБА_1 з клопотанням про виключення з числа службових житлових приміщень спірної квартири, після скасування 22 лютого 2017 року рішення ради від 2012 року про прийняття до комунальної власності територіальної громади с. Єлизаветівка спірної квартири та отримання ним 20 березня 2010 року ордеру на квартиру як на службове приміщення, достеменно обізнаний про перебування спірної квартири в статусі службової, до керівництва Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області та Служби безпеки України не звертався. Погодження клопотання про виключення з числа службових житлових приміщень спірної службової квартири з боку житлово-побутової комісії Центрального управління Служби безпеки України - не надавалось.

При розгляді як судом першої інстанції, так і при розгляді апеляційної скарги встановлено, що виконавчим комітетом Петриківської селищної ради не було отримано підтвердження про скасування статусу службового житлового приміщення, не з`ясовані, яким суб`єктом та на яких умовах (підставах) здійснено передачу до комунальної власності громади, не перевірені правові підстави вселення та проживання у спірній квартирі осіб, які звернулись із заявою про виділення квартири у спільну часткову власність.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

За змістом статті 9 ЖК України громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Як встановлено статтею 2 зазначеного Закону до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Відповідно до статті 8 цього Закону приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Пунктом 6 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженої постановою Ради Міністрів УРСР від 04 лютого 1988 року № 37 встановлено, що жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Про виключення жилого приміщення з числа службових у журналі обліку службових жилих приміщень робиться відповідна відмітка.

Отже приватизації не підлягають квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а їх приватизація можлива лише у випадку виключення з числа службових за наявності клопотання підприємства, установи, організації та відповідного рішення на це виконавчого комітету районної, міської в місті Ради народних депутатів.

Відповідно до вимог пункту 5.15. Інструкції № 792 рішення про виключення з числа службових житлових приміщень приймається керівниками відповідних органів, закладів та установ Служби безпеки України на підставі пропозицій житлово-побутової комісії та за погодженням з житлово-побутовою комісією Центрального управління Служби безпеки України, що затверджується заступником Голови Служби безпеки України, до функціональних обов`язків якого належить координація господарського забезпечення, з наданням необхідних документів для його вивчення,

Згідно з пунктом 6 розділу І Положення № 37 жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

У пункті 11 Порядку № 1081 забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями встановлено механізм виключення житлового приміщення з числа службового, передбачено, що виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно- експлуатаційного органу.

Виключення квартир з числа службових для забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей здійснюється на підставі клопотання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району, командира військової частини за встановленим порядком для прийняття відповідного рішення стосовно оформлення права на житлове приміщення.

Суд першої інстанції, вірно з`ясувавши предмет позову, фактичні обставини справи, а також у повній мірі вивчивши надані докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, дійшов обґрунтованого та правомірного висновку про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів наголошує, що передача у власність ОСОБА_1 спірної квартири відбулась із порушенням вимог ст.41 Конституції України, ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та пункту 6 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженої постановою Ради Міністрів УРСР від 04 лютого 1988 року № 37, а також порушенням вимог Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Служби безпеки Укпаїни та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженого наказом СБУ від 06 листопада 2007 року за №792.

Доводи скаржника про те, що спірна квартира не знаходилась в оперативному віданні СБУ не знайшли свого підтвердження, адже саме за розпорядженням Центрального управління Служби безпеки України від 05 грудня 2011 року № 334 «Про затвердження актів прийому-передачі квартир», на підставі постанови КМУ від 855 від 27 липня 2011 року Деякі питання передачі квартир, придбаних Державною Іпотечною установою, у позивача виникло право оперативного відання спірної квартири, яка, маючи статус державного майна, за Актом прийому-передачі від 05 грудня 2011 року передані в управління СБУ, як це вірно встановлено судом першої інстанції.

Разом з цим, доводи скаржника про те, що судом першої інстанції не враховано факт тривалого перебування житла у комунальній власності без заперечень з боку державних органів, як і добросовісне володіння відповідачем і його родиною цим житлом тривалий час, колегія суддів також не приймає до уваги, адже такий факт чи його відсутність не знаходяться у безпосередньому причинному зв`язку з безпідставним переходом права на спірну квартиру від держави та службового житла до приватної власності, як такої, без належного клопотання органу приватизації та дозволу на це СБУ, в управлінні якої знаходилась спірна квартира.

Колегія суддів при цьому наголошує, що спір виник з підстав неправомірного переходу спірної квартири зі статусом службового житла у приватну власність, а не з підстав оскарження порядку передачі державного майна до оперативного управління позивача, який прийняв, зокрема, спірну квартиру, як службову. Також належить врахувати і те, що рішення сільради від 2012 року, яким спірна квартира передавалась з державної власності до комунальної, скасовано рішенням ради від 2017 року, що свідчить про порушення прав позивача на цьому етапі зміни статусу квартири.

Суд першої інстанції також вірно дійшов висновку, що рішення про передачу квартири у приватну власність було прийнято поза межами повноважень відділу будівництва, благоустрою, житлово-комунального господарства та комунальної власності Петриківської селищної ради, оскільки орган СБУ не приймав рішення про зняття статусу службового та здачі квартири у постійне користування, з чим повністю погоджується і колегія суддів та чого скаржником не спростовано.

Колегія суддів наголошує, що встановлені судом першої інстанції фактичні обставин справи та правові висновки суду першої інстанції узгоджуються з висновками Верховного Суду викладеними у постанові від 01 березня 2023 року у справі №520/15600/17.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вказане рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування, передбачені положеннями ст. 376 ЦПК України, відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бартош-Стрельников Андрій Володимирович залишити без задоволення.

Рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені 27 серпня 2025 року.

Повний текст постанови складено 04 вересня 2025 року.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: М.Ю. Петешенкова

Т.П. Красвітна