САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/3518/24
Провадження №2/726/31/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.08.2025 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівці у складі: головуючого судді Мілінчук С. В.,

секретаря судових засідань Колісник А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Гуцул Анатолій Олександрович до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП,-

за участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2

представника позивача - Гуцула А.О.,

представника відповідача - Олару Д.В.,

ВСТАНОВИВ :

І. Описова частина

Короткий виклад позиції позивача та відповідача

Представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом, де просить стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , витрати на загальну суму 338 050 гривні 72 копійок, які складаються з наступного: 266 512 гривень 50 копійок матеріальної шкоди; 10 000,00 гривень моральної шкоди; 47 509 гривень 00 копійок витрати за надання правової допомоги; 2747 гривень 22 копійок судовий збір за подання позовної вимоги матеріального характеру та 3028 гривень 00 копійок, судовий збір за подання позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивує тим, що 31.05.2024 року об 11 год. 14 хв., в с. Новий Киселів, Чернівецького району, Чернівецької області, АДМ-19, 495 км, водій автомобіля Renatult Megane, державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_2 , виконуючи поворот лівору на надав дорогу автомобілю, який рухався у зустрічному напрямку прямо, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем Renatult Modus, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальної шкоди, травмованих немає. Таким чином, відповідач порушив вимоги п.16.13 ПДР, чим вчиним адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

На момент ДТП автомобіль Renatult Modus, державний номерний знак НОМЕР_2 , 2008 року, VIN: НОМЕР_3 , синього кольору, перебував у власності позивача ОСОБА_1 .

Зазначає, що 09.07.2024 року Кіцманським районним судом Чернівецької області ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної за ст. 124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Рішення набрало законної сили 20.07.2024 року, та відповідачем не оскаржувалось. Крім того, відповідач керував транспортним засобом без чинного страхового поліса обов`язкового страхування, у зв`язку із чим, останнього було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

З метою визначення вартості ремонтно-відновлювальних робіт у зв`язку з ДТП позивач звернувся до судового експерта Павлишина Я., відповідно до висновку №44-08-24 від 29.08.2024 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки Renatult Modus, державний номерний знак НОМЕР_2 , відповідно до ремонтної калькуляції складає 388 597, 92 грн., що перевищує ринкову вартість транспортного засобу на дату виконання експертизи. Також, експерт оцінювач дійшов висновків, що проводити відновлювальний ремонт вказаного автомобіля пошкодженого під час ДТП економічно не доцільно. Отже, розмір матеріального збитку завданого позивачу, станом на дату виконання експертизи, становить 266 521, 50 грн. Також представник позивача зазначає, що внаслідок проведення авто-товарознавчої експертизи позивачем було витрачено грошові кошти в сумі 8200 грн.

26.08.2025 року представник позивача звернувся до суду із заявою про зміну позовних вимог, оскільки 13.06.2025 року експертом Чернівецького НДЕКЦ було проведено судову транспортну-товарозначу експертизу ТЗ Renault моделі Modus, номерний знак НОМЕР_2 , згідно якого вартість віновлювального ремонту перевищує ринкову вартість оцінюваного автомобіля, вартість матеріального збитку визначається такою, що дорівнює ринковій вартості, яка станом на 31.05.2024 року становить 242 575, 35 грн.

У зв`язку із викладеним просить стягнути із відповідача на користь позивача витрати на загальну суму 269 944, 10 грн., які складаються з наступногог: 213 275, 35 грн. сума матеріального збитку; 10000,00 грн. - моральної шкоди; 41509,00 грн. за надання правової допомоги; 2132,75 грн. сплата судового збору за подання позовних вимог матеріального характеру та 3028,00 грн. судовий збір за подання позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Представником позивача було вказано, що ОСОБА_1 не одноразово звертався до відповідача по телефону та надсилав на його адресу заяву щодо досудового врегулювання спору разом із реквізитами банківської картки, однак останній ніяких дій у відповідь не вчинив.

Вимогу про стягнення моральної шкоди позивач обгрунтовує тим, що у зв`язку із протиправною поведінкою відповідача, який винуватий у вчиненні ДТП, у нього значно погіршилось якість життя, оскільки порушились усталені життєві зв`язки, через неможливість продовження активного громадського життя, порушився життєвий ритм, через неможливість використовувати в своїх інтересах власний автомобіль. Окрім того, позивач пережив під час пригоди страх, переляк та переживання за своє життя, оскільки міг отримати тілесні ушкодження, які отримали пасажири, які були в автомобілі в момент зіткнення, через що практично втратив сон та тривалий час мав пригнічений, нервовий стан.

Відповідач відзив на позовну заяву до суду не надав.

Рух справи в суді першої інстанції та процесуальні рішення

Ухвалою Садгірського районного суду м. Чернівці від 05.11.2024 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

14.01.2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження по справі та призначено призначено судовий розгляд по суті позовних вимог.

Позивач у судовому засіданні пояснив суду, потрапив у ДТП, винуватцем якої являється відповідач. Щодо вимоги представника відповідача про відмову у позові в зв`язку із тим, що ОСОБА_2 є неналежним відповідачем, зазначає, що у нього відсутня страховий поліс, оскільки він є учасником бойових дій і звільнений.

Представник позивача, адвокат Гуцул А.О. в судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеним у позові, позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі.

Відповідача в судовому засіданні пояснив, що із постановою суду, якою його було визнано винним у вчиненні ДТП не погоджується, оскільки об`їжджав іншу машину Із заявленою сумою позивача не згідний, бо за пів ціни можна купити машину, а тому просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Представник відповідача, адвокат Олару Д.В. у судовому засіданні в задоволенні позовних вимог просив відмовити у повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.

ІІ. Мотивувальна частина рішення

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини, оцінка суду.

Відповідно до постанови Кіцманського районного суду Чернівецької області від 09.07.2024 у справі №718/2014/24 про адміністративне правопорушення, 31.05.2024 року о 11 год. 14 хв., в с. Новий Киселів, Чернівецького району, Чернівецької області, АДМ-19, 495 км, водій автомобіля Renatult Megane, державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_2 , виконуючи поворот лівору не надав дорогу автомобілю, який рухався у зустрічному напрямку прямо, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем Renatult Modus, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальної шкоди, травмованих немає. Таким чином, ОСОБА_2 порушив вимоги п.16.13 ПДР, чим вчиним адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. (а.с.13-14)

Даною постановою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто останнього до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інше, справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 6 ст. 82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Оскільки вказана вище постанова суду має по цій справі преюдиційне значення, вказані обставини стосовно вини ОСОБА_2 у вказаному ДТП, відповідно до зазначених вище норм, не підлягають повторному доведенню.

Постановою поліцейського про накладення адміністративного стягнення по справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2282461 від 31.05.2024 року, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП та накладено на останнього адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Згідно даної постанови ОСОБА_2 31.05.2024 року о 13:50 год. в с. Новий Киселів, дорога М-19 КМ485, керував транспортним засобом без чинного страхового поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. (а.с.15)

У зв`язку із необхідністю встановлення матеріального збитку, завданого позивачу, останній 30.07.2024 року звернувся до судового експерта Павлишина Я. із клопотанням щодо проведення транспортно-товарознавчої експертизи.

Згідно висновку судового експерта ФОП ОСОБА_3 №44-08-24 від 29.08.2024 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля RENAULT MODUS, державний реєстраційни номер НОМЕР_2 , станом на момент виконання експертизи, згідно ремонтної калькуляції складає 388 597 грн. 92 коп., що перевищує ринкову вартість даного автомобіля, станом на дату виконання експертизи без врахування пошкоджень, отриманих внаслідок ДТП, яка становить 266 512 грн. 50 коп. Враховуючи принцип оцінки, який передбачає доцільність відновлювального ремонту при умові підвищення ринкової вартості досліджуваного КТЗ, пошкодженого внаслідок ДТП, але в той час не перевищує її станом на момент дослідження в даному випадку економічно не доцільно відновлювати досліджений КТЗ. (а.с.16-42)

Отже, матеріальний збиток завданий власнику автомобіля RENAULT MODUS, д.н.з. НОМЕР_2 в результаті пошкодження під час ДТП 31.05.2024 року, станом на дату виконання експертизи становить 266 512 гривень 50 копійок.

В подальшому представником позивача, адвокатом Гуцулом А.О., який діяв в інтересах позивача, на адресу ОСОБА_2 було надіслано заяву щодо досудового врегулювання спору, в якій він просив останнього виплатити ОСОБА_1 , як потерпілому завдану ним матеріальну шкоду, яка складає 266 521 грн. 50 коп. та витрати за проведення огляду та складання висновку експерта, які складають 8200 грн. 00 коп. (а.с.44-45)

Представник відповідача, адвокат Олару Д.В. не погоджуючись із розміром пред`явленої матеріальної вимоги, 14.01.2024 року заявив клопотання про призначення судової авто товарознавчої експертизи. Клопотання мотивув тим, що всновок експерта наданий позивачем на підтвердження вартості відновлювального ремонту автомобіля Renault Modus, викликає сумніви у його достовірності. (а.с.86-87)

Так, ухвалою Садгірського районного суду м. Чернівці від 28.01.2025 року клопотання представника відповідача задоволено та призначено у справі судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Чернівецького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України. Провадження у справі було на час проведення експертизи зупинено. (а.с.99-100)

17.06.2025 року на адерсу Садгірського районного суду м. Чернівці надійшов висновок від 13.06.2025 року №СЕ-19/126-25/6608-АВ за результатами проведеної судової транспортно-товарознавчої експертизи. Під час проведення експертизи використовувалися наступні інформаційні джерела: Постанова Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 № 1440 «Про затвердження Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав»; методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затверджена наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.07.2009 № 1335/5/1159), зареєстрована в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 за № 1074/8395; методика визначення обсягу ремонтних дій при встановленні розміру матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу внесена ДО Реєстру методик проведення судових експертиз Міністерства юстиції України 28.04.2023 за № 12.2.04; «Бюлетень автотоварознавця» №134, квітень 2024 (Електронна варсія); програмний комплекс АUDАТЕХ; дані світової мережі Інтернет www.bank.gov.ua.

Судом встановлено, що згідно висновку судового експерта Росохи І.В. №СЕ-19/126-25/6608-АВ від 13.06.2025 року, ринкова вартість автомобіля марки Renault моделі Modus, номерний знак НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_3 , 2008 року виготовлення, на момент його пошкодження при ДТП, станом на 31.05.2024 становить 242 575,35 грн. Вартість відновлювального ремонту із включенням ПДВ станом на день вчинення ДТП становить 477 168,64 грн. Коефіцієнт фізичного зносу для даного автомобіля приймається рівним 0,7.

Також експертом було вказано, що визначити вартість автомобіля Renault моделі Modus, номерний знак НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_3 після його пошкодження при ДТП, станом на 31.05.2024 (вартість залишків) експертним шляхом не видається за можливе.

У зв`язку із викладеним у висновку експерта, позивачем було прийнято рішення про продаж свого автомобіля Renault Modus іншій особі.

Встановлено, що 11.07.2025 року ОСОБА_1 (Комітент) уклав із ФОП ОСОБА_4 (Комісіонер) Договір комісії №5806/25/000661, згідно умов якого комісіонер зобов`язкується за дорученням Комітента за комісійну плату вчинити від свого імені один або декілька правочинів щодо продажу транспортного засобу Renault Modus, номерний знак НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_3 , 2008 року випуску, колір синій, зареєстрований ОСОБА_1 17.06.2020 року, за ціною не нижче узгодженої сторонами, а саме 37500,00 грн. (а.с.152-154)

В подальшому, ФОП ОСОБА_4 , який діє на підставі укладеного з власником вище вказаного договору комісії, уклав із ОСОБА_5 , Договір купівлі-продажу транспортного засобу №5806/25/000661 від 12.07.2025 року, згідно якого остання купила транспортний засіб (який підпада під визначення вживаного транспортного засобу відповідно до п.189.3 ст. 189 ПК України), Renault Modus, номерний знак НОМЕР_2 , вартість якого складає 37 500, 00 грн. (а.с.149-150)

В силу ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Загальні підстави відшкодування шкоди визначені ст.1166 ЦК України. Згідно з частинами першою, другою якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно із частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Деліктне зобов`язання це зобов`язання, в якому особа, що протиправно і винно заподіяла шкоду особистості громадянина або його майну, зобов`язана її відшкодувати, а потерпілий має право на відшкодування заподіяної шкоди у повному обсязі.

У деліктних цивільних правовідносинах реалізуються зобов`язально-правові засоби захисту абсолютних прав. Потерпілий набуває права вимоги про відшкодування збитків, і він має право пред`явити позов про збитки. Праву потерпілого відповідає обов`язок заподіювача шкоди відшкодувати заподіяну шкоду.

В силу ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Під час судового розгляду справи, судом встановлено, що транспортний засіб марки Renault Modus, номерний знак НОМЕР_2 , застрахований не був, оскільки позивач являється учасником бойових дій та станом на 31.05.2024 року, згідно ЗУ Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 1961-IV, був звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України.

Також під судового розгляду було встановлено, що транспортний засіб Renatult Megane, державний номерний знак НОМЕР_1 не був застрахований. Даний факт підтверджується постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2282461 від 31.05.2024 року.

З 01 січня 2025 року набрав чинності Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" № 3720-ІХ.

Згідно п.6 ч. 6 прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №3720-IX, дія положень цього Закону поширюється виключно на страхові випадки, які настали за договорами страхування, що набрали чинності після введення в дію цього Закону. Жодне положення цього Закону не може збільшувати будь-які зобов`язання за будь-якими випадками, що мають ознаки страхових випадків за договорами страхування цивільно-правової відповідальності, укладеними відповідно до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (Відомості Верховної Ради України, 2005 р., № 1, ст. 1 із наступними змінами).

Враховуючи наведене, суд при ухвалені рішення керується Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" №1961-IV, який був чинний 31.05.2024 року на день вчинення ДТП.

Відповідно до статті 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Пунктом 13.1 ст. 13 Закону №1961-IV передбачено, що учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Згідно зі статтями 29, 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану з утратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

Згідно з пунктом 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.3. Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Отже, за змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).

Пунктом 1.6. Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ.

Пунктом 8.6. Методики передбачено два випадки, коли в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті.

Отже, показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу.

Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду.

Системний аналіз пункту 32.7. частини першої статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статті 22, абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статей 1166, 1187, 1194 ЦК України, пунктів 1.6., 8.6., 8.6.1., 8.6.2. Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди.

При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода в вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.

Подібні правові висновки висловлено у постанові Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі № 420/998/18, у постанові Верховного Суду від 07 квітня 2021 року у справі № 757/29950/14-ц.

Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, керуючись положеннями законодавства, діючого на час виникнення спірних правовідносин, суд дійшов висновку щодо правомірності звернення позивача ОСОБА_1 із вимогою про відшкодування відповідачем ОСОБА_2 матеріальної шкоди у розмірі 205 075,35 грн., завданої відповідачем внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась у зв`язку із порушенням відповідачем Правил дорожнього руху України, що встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили, - оскільки матеріалами справи встановлено всі складові деліктного зобов`язання як щодо вартості матеріальної шкоди, заподіяної позивачу внаслідок вчинення адміністративного правопорушення, так і щодо суб`єкта правопорушення, відповідача по справі ОСОБА_2 , та причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями відповідача та завданими позивачу матеріальними збитками.

Таким чином, з огляду на правомірність вимог позивача щодо відшкодування на його користь відповідачем матеріальної шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу, належного позивачу на праві власності, відповідачем також має бути відшкодовано на користь позивача витрати, понесені останнім задля оплати висновку експерта про визначення вартості матеріального збитку у розмірі 8 200,00 грн.

За таких умов, суд вважає, що розмір шкоди, яка виражена у вартості транспортного засобу, знаходить своє відображення у досліджених доказах, є доведеною стороною позивача належним чином та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Доводи представника відповідача про те, що ОСОБА_2 являється неналежним відповідачем у справі суд відхиляє, оскільки у разі відсутності у винуватця ДТП та потерпілого на момент вчинення ДТП поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, потерпілий не матимете права на відшкодування шкоди, завдану його автомобілю та майну, що у ньому знаходилось.

Щодо стягнення моральної шкоди, суд вказує наступне.

Так, представник позивача зазначає, що внаслідок ДТП позивачу спричинені моральні страждання у зв`язку з пошкодженням його автомобіля, що потягло тривалу зміну його усталеного способу і ритму життя. Зазначає, що внаслідок ДТП, тривалий час невикористання свого автомобіля в життєвих та побутових питаннях негативно відобразилося на негативних статках позивача, які значно зменшилися, що призвело не тільки до різкого зниження рівня життя в родині, а й до значного приниження його авторитету в сім`ї та по місцю проживання в цілому. Будь який письмових доказів на підтвердження викладеного сторона позивача суду не надала.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно із вимогами ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданням, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості, вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача.

Варто також вказати і про те, що моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, про що вказано у постанові Верховного Суду України № 6- 28008св10 від 13.07.2011 року.

Дійсно, судом може бути констатовано, що сам факт порушення цивільних прав, в даному випадку завдання шкоди, яку позивач тривалий час не спроможний компенсувати у повному обсязі, сам по собі завдає певних моральних страждань. Однак оцінити їх, виразивши у грошовому еквіваленті є неможливим. За таких умов, керуючись принципами розумності, виваженості і справедливості, суд доходить висновку, що розмір компенсації моральної шкоди, завданої ОСОБА_1 у розмірі 5 000 гривень буде справедливою сатисфакцією сторони, яка зазнала шкоди, яка, як наслідок, перебуває у причинно-наслідковому зв`язку із погіршенням психологічного стану позивача.

Щодо судових витрат, варто вказати наступне.

За змістом частини 1 статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

У статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни його розміру, порядок сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правової допомоги.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

У зазначеному рішенні ЄСПЛ також підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (пункт 269).

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст.141 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст.134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Частинами 1-6 ст.137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витратна правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послузі виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витратна оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт(надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.

Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19), від 20 вересня 2023 року у справі № 753/7936/22 (провадження № 61-1519св23). До судових витрат, понесених позивачем, включається проведення експетизи. Із квитанції до прибуткового касового ордеру №44-08-24 від 29.08.2024 року встановлено, що позивач оплатив вартість висновку експертизи № 44-08-24 у розмірі 8200,00 гривень. (а.с.43)

Як убачається з матеріалів справи, представник позивач звернувся до суду із вимогою про стягнення грошових коштів, сплачених ним за послуги адвоката згідно з договором про надання правничої допомоги у зв`язку із розглядом справи про адміністративне правопорушення № 718/2014/24.

Встановлено, що адвокат Гуцул А.О. представляв інтереси ОСОБА_1 у суді на підставі ордеру № 1088144 від 19.06.2024 року. Згідно з Квитанцією №1 про сплату адвокатського гонорару (винагороди) від 09.07.2024 року та Акту виконаних робіт за договором про надання правничої допомоги від 11.06.2024 року, ОСОБА_1 сплатив ОСОБА_6 адвокатський гонорар в сумі 11 341,00 грн. Дана сума була сплачена адвокату за надання правничих послуг, а саме представлення інтересів ОСОБА_1 , як потерпілого у справі про адміністративне правопорушення, передбачено ст. 124 КУпАП, вчинене громадянином ОСОБА_2 (а.с.53-54)

Так, питання щодо відшкодування витрат потерпілим, свідкам, експертам і перекладачам при розгляді справ про адміністративне правопорушення врегульовано статтею 275 КУпАП. Згідно цієї статті потерпілим, свідкам, експертам і перекладачам відшкодовуються у встановленому порядку витрати, що їх вони зазнали у зв`язку з явкою в орган (до посадової особи), в провадженні якого перебуває справа про адміністративне правопорушення. За особами, яких викликають як потерпілих, свідків, експертів і перекладачів, зберігається у встановленому порядку середній заробіток за місцем роботи за час їх відсутності у зв`язку з явкою в орган (до посадової особи), в провадженні якого перебуває справа про адміністративне правопорушення. Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що КУпАП врегульовано питання щодо відшкодування витрат учасникам справ про адміністративне правопорушення. Отже, плата за юридичні послуги належить до судових витрат пов`язаних із розглядом справи.

Витрати, зокрема, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката є такими, що понесені особою у зв`язку із реалізацією своїх процесуальних прав при розгляді певної справи у суді. Такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом; їх не можна визнати збитками чи шкодою у розумінні положень цивільного законодавства України й вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні. Аналогічну правову позицію закріплено у постановах Верховного Суду України від 20.05.2009 у справі № 6-3261св08, від 27.01.2010 у справі № 6-11633св09, від 03.02.2010 у справі № 6-15773св09.

У пункті 6.19 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 у справі № 925/1196/18 зазначено, що за висновками Великої Палати Верховного Суду процесуальні витрати, понесені у судовому провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову; такі витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими процесуальним законодавством (пункт 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 462/6473/16-ц за провадженням № 14-400 цс 18, пункт 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 688/2479/16-ц за провадженням № 14-447цс19, пункт 20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 489/5045/18 за провадженням № 14-191 цс 19).

Отже, витрати, пов`язані із наданням правової допомоги (оплата послуг адвоката) не є тотожними реальним збиткам (грошовій вартості втраченого майна та додаткових витрат на його відновлення) та не набувають відповідних ознак унаслідок нереалізації права на їх відшкодування у передбаченому законом порядку. Законодавством не передбачено можливості стягнення витрат на оплату правової допомоги в справі про адміністративне правопорушення у порядку цивільного судочинства.

З огляду на вищенаведені роз`яснення Верховного Суду, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у сумі 11 341,00 грн., понесених позивачем відповідно до Квитанції №1 про сплату адвокатського гонорару (винагороди) від 09.07.2024 року та Акту виконаних робіт за договором про надання правничої допомоги від 09.07.2024 року, - оскільки такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, які відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом, зокрема, КУпАП; їх не можна визнати збитками чи шкодою у розумінні положень цивільного законодавства України й вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні.

Що стосується стягнення витрат, понесених позивачем на правничу допомогу у цивільній справі №726/3518/24, то суд зазначає наступне.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі№ 755/9215/15-цта в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі№ 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Аналогічні висновки наведено також в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19та від 11 листопада 2020 року у справі№ 673/1123/15-ц.

Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.

Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 зроблено висновок, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Згідно Акту виконаних робіт від 06.08.2025 року, адвокатом Гуцулом А.О. було надано ОСОБА_1 в повному обсязі правничі послуги за представлення інтересіва останнього, як позивача у справі про стягнення з ОСОБА_2 матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП. Вартість наданої правничої допомоги відповідно договору про надання правничої допомоги від 11.06.2024 року на день розгляду справи, становить 30 168,00 грн., яка згідно Квитанції №1 від 06.08.2025 року була сплачена ОСОБА_1 у повному обсязі. (а.с.147-148) Разом із тим, суд встановлено, що копія договору до матеріалів справи долучена не була. Відтак суду не виявляється можливим встановити його умови, підстави для сплати позивачем тієї чи іншої суми, встановити детальний обсяг наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, чи визначити, що така сума гонорару є фіксованою. Отже, неможливо встановити що розмір витрат на професійну правничу допомогу є обґрунтованим.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги тривалість розгляду справи, складність справи, ціну позову, фактичну участь адвоката при розгляді справи, суд вважає, що вимога про стягнення витрат на оплату професійної правничої допомоги у даній справи підлягає частковому задоволенню в розмірі 15 000,00 грн.

Також, у позові були заявлені дві окремі позовні вимоги: про стягнення майнової шкоди та про стягнення моральної шкоди. Такі позовні вимоги є самостійними та не залежать одна від одної. Позовну вимогу про стягнення майнової шкоди було задоволено в повному обсязі (на 100%), натомість позовну вимогу про стягнення моральної шкоди було задоволено частково (на 50,0%). Відтак, позовна вимога про стягнення сплаченої суми судового збору за подання позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню у сумі 1514,00 грн. Таким чином із відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у загальній сумі 3 646,75 грн., який складається з 2132,75 грн. за вимогу матеріального характеру та 1514 ,00 грн. за вимогу про відшкодування моральної шкоди.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22, 23, 1166, 1187, 1188, 1192, 979, 1194 Цивільного Кодексу України, 25 ЗУ «Про страхування», ст.ст.3, 5, 29, 22, 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 133, 141, 264-265, 280-282, 76-80, 95, 110, ЦПК України суд,

ВИРІШИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гуцул Анатолій Олександрович до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання якого зареєстровано за адресю: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання якого зареєстровано за адресою: Чернівецька область, Дністровський район, с. Селище та фактично проживаючого по АДРЕСА_2 майнову шкоду у розмірі 205 075 (двісті п`ять тисяч сімдесят п`ять) гривень 35 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання якого зареєстровано за адресю: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання якого зареєстровано за адресою: Чернівецька область, Дністровський район, с. Селище та фактично проживаючого по АДРЕСА_2 моральну шкоду у розмірі 5000,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання якого зареєстровано за адресю: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання якого зареєстровано за адресою: Чернівецька область, Дністровський район, с. Селище та фактично проживаючого по АДРЕСА_2 судовий збір у розмірі 3 646,75 гривень, витрати проведення експертизи на замовлення позивача у розмірі 8200,00 гривень та витрати на оплату правничої допомоги у розмірі 15 000,00 гривень.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Чернівецького Апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його підписання.

Повний текст рішення виготовлено 04.09.2025 року.

Головуючий суддя С. В. Мілінчук