У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2025 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Іванова А.П.,

при секретарі судових засідань Боті О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Ужгороді скаргу ОСОБА_1 до відділу ДВС в місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту,

встановив:

До суду надійшла вищевказана скарга, відповідно до якої заявник просить серед іншого:

Зобов`язати державного виконавця, ОСОБА_2 , Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешт, накладений на грошові кошти на рахунок IBAN НОМЕР_1 повний номер субрахунку 3278.100101.980 UAH, код банку 320478, відкритому у АБ «Укргазбанк», який належить боржнику ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ), та на який ОСОБА_1 отримує дохід (заробітну плату).

Визначити Повний номер субрахунку 3278.100101.980 UAH Рахунок IBAN НОМЕР_1 Код банку 320478 АБ «Укргазбанк», як такий, що має спеціальний режим використання, що слугує для виплати заробітної плати за місцем роботи та заборонити органам ДВС та приватним виконавцям накладати арешт.

Скарга обґрунтована тим, що постановою про арешт коштів боржника від 26.03.2025 року у рамках виконавчого провадження № 52276659 накладено арешт на грошові кошти/ електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 звернувся з Заявою від 01.04.2025 року до Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції для зняття арешту з рахунку, який використовується для зарахування заробітної плати, а тому є рахунком із спеціальним режимом. Також у вказаній заяві зазначено, що ОСОБА_1 сплачує аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 в розмірі 1/2 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. Листом Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вих № 4638425 від 05.05.2025 року, повідомлено ОСОБА_1 , що вказаний банківський рахунок не має спеціального призначення для зарахування заробітної плати. Крім того, відділом зазначено, що заборгованість боржником не погашена та не погашається у зв`язку зі стягненням аліментів. Звертає увагу суду, що Рахунок IBAN НОМЕР_1 , Повний номер субрахунку 3278.100101.980 UAH, Код банку 320478, АБ «Укргазбанк» використовується ОСОБА_1 для зарахування заробітної плати, а тому є рахунком із спеціальним режимом. Таким чином, Державним виконавцем Венжега М.Р. накладено арешт на рахунок ОСОБА_1 , який використовується для зарахування заробітної плати, а тому є рахунком із спеціальним режимом.

В судове засідання сторона заявника та представник органу державної виконавчої служби не з`явилися, будучи повідомленими про дату та час розгляду скарги. За приписами ч. 2 ст. 450 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду скарги.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали скарги, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку.

Постановою заступника начальника Відділу ДВС в місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Венжегою М.Р. від 26.03.2025 у ВП №52276659 постановлено накласти арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих гаманцях, кошти/електронні рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/елекгронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 .

З вказаної постанови вбачається, що стягнення провадить на виконання виконавчого листа №2п-7991/10, виданого Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором.

При цьому Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області ухвалено рішення від 27.09.2023 у справі №308/12608/23, яким з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання доньки у розмірі частки усіх видів його заробітку (доходу).

Листом Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вих. № 4638425 від 05.05.2025 повідомлено ОСОБА_1 у відповідь на його лист від 01.04.2025, що вказаний останнім банківський рахунок, як такий на який надходить заробітна плата, не має спеціального режиму використання.

Статтею 447 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За змістом ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

В ст. 129-1 Конституції України зазначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на суд, захищене ст.6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін ("Горнсбі проти Греції" (HornsbyV. Greece, від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-11). Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці без неналежних затримок (у справі "Фуклев проти України", заява №71186/01). На державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці ("Чіжов проти України" п. 40).

Статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Інструкцією з організації примусового виконання рішень передбачено, що на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт, про що виноситься постанова виконавця, в якій зазначається: сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчим документом; стягнення виконавчого збору, витрати виконавчого провадження, штрафи, накладені на боржника під час виконавчого провадження; основна винагорода приватного виконавця та вказуються реквізити рахунку, на якому знаходяться кошти, що на які накладається арешт, або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів.

Пунктом 2 частини другої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» заборонено звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10, 15 частини першої статті 34 цього Закону.

Відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

З наведених норм права вбачається, що судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Арешт є початковою та окремою стадією провадження щодо звернення стягнення на майно боржника і являє собою сукупність заходів, що передбачають як наслідок обмеження в праві розпорядження майном, на яке накладається арешт. При цьому виконавець за відсутності відомостей про майно, повідомлених кредитором повинен самостійно здійснити заходи для виявлення такого майна, у тому числі грошових коштів, що знаходяться на банківських рахунках, і перед накладенням арешту на майно (кошти) боржника повинен отримати відомості про наявність у боржника відповідного майна та коштів, зокрема щодо коштів на банківських рахунках - відомості про володільця рахунку, номеру, виду рахунку, суми коштів, що зберігаються на ньому. Саме наявність таких даних дозволяє виконавцю здійснити арешт коштів, що знаходяться на банківських рахунках у відповідності до статті 18 Закону № 1404-VIII та розділу VIII Інструкції.

Отже, державний та/або приватний виконавець перед накладанням арешту повинен з`ясувати суму та статус грошей, що знаходяться на рахунку боржника, і у постанові про накладання арешту серед інших відомостей вказати про суму коштів, на яку накладається арешт, або зазначити, що арешт поширюється на кошти на усіх рахунках, у тому числі, що будуть відкриті після накладення арешту. Накладання арешту на суми, що перевищують суми, визначені виконавчим документом, та перевищують суми витрат виконавчого провадження, що підлягають стягненню, є незаконним.

Виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно з ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника в банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Таким чином, після отримання постанови про накладення арешту, саме банк зобов`язаний відповідно до вимог ч.3 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на такому рахунку.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 09 лютого 2021 року в справі № 2010/2-1565/11 (провадження № 61-997ск21) та узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року в справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20).

Накладаючи арешт на грошові кошти боржника, який не виконав судове рішення, державний виконавець у постанові зазначив, що арешт накладається на грошові кошти, які належать боржнику, що обліковуються на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та наклав арешт у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 42884,48 грн ( а.с.46)

Оскільки частиною третьою статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що саме на банк покладено обов`язок перевірити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, саме банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку і повернути його постанову без виконання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.04.2022 у справі № 756/8815/20 наведений правовий висновок про те, що у випадку, коли на стадії накладення арешту на грошові кошти боржника-фізичної особи, що знаходяться на рахунку боржника та є заробітною платою боржника, виконавцю не вдалось виявити правову природу (статус) цих грошових коштів, як коштів на які накладення арешту заборонено законом, то арешт на такі грошові кошти підлягає зняттю на підставі відповідного повідомлення банку або заяви боржника з наданням ним відповідних документів на підтвердження цього.

В розглядуваному випадку суд враховує, що ОСОБА_1 в заяві від 01.04.2025, адресованій відділу ДВС в місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, повідомив державного виконавця реквізити рахунку, вказав, що на такий здійснюється нарахування заробітної плати, а також зазначив, що наразі за рішенням суду, ухваленого Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області ухвалено рішення від 27.09.2023 у справі №308/12608/23, з нього стягуються аліменти на утримання доньки у розмірі частки усіх видів його заробітку (доходу).

Останнє свідчить про те, що з рахунку, на який ОСОБА_1 отримує заробітну плату, вже стягується 50% зі всіх видів його заробітку (доходу).

В означеному контексті суд зазначає, що згідно з положеннями ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів/електронних грошей, що знаходяться на рахунках у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Статтею 70 Закону України «Про виконавче провадження» врегульовано, що розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків. З пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств, установ і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку із смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках. За іншими видами стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії. Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Згідно зі ст. 128 Кодексу законів про працю України, при кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти процентів, а у випадках, окремо передбачених законодавством України, - п`ятидесяти процентів заробітної плати, яка належить до виплати працівникові. При відрахуванні з заробітної плати за кількома виконавчими документами за працівником у всякому разі повинно бути збережено п`ятдесят процентів заробітку. Обмеження, встановлені частинами першою і другою цієї статті, не поширюються на відрахування із заробітної плати при відбуванні виправних робіт і при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей. У цих випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.04.2022 у справі № 756/8815/20 серед іншого зазначено, що накладення арешту на кошти, що становлять заробітну плату боржника, після здійснення утримань із неї за виконавчими документами та понад установлений Законом України «Про виконавче провадження» розмір для відрахувань із заробітної плати надмірний тягар для боржника й порушення його прав на одержання винагороди за працю і на гідні умови життя.

ВП ВС констатувала: не може бути накладений арешт на кошти, що становлять заробітну плату боржника, після фактичного здійснення утримань із неї за виконавчими документами та на всі кошти заробітної плати боржника поза межами дозволених Законом України «Про виконавче провадження» розмірів відрахувань із такої заробітної плати. Якщо такий арешт накладений, то він має бути знятий.

Водночас на кошти, які перебувають на рахунках і не є коштами, що становлять заробітну плату, таке обмеження не розповсюджується.

Тож, у зв`язку з накладенням арешту на рахунок ОСОБА_1 , на який останній отримує заробітну плату, з врахуванням того, що половина отримуваного ним заробітку (доходу) стягується на сплату аліментів, що відповідно позбавляє його джерел для існування, суд задовольняє вимогу про зобов`язання державного виконавця зняти арешт з такого рахунку.

Щодо вимоги про визначення рахунку, як такого, що має спеціальний режим використання, оскільки слугує для виплати заробітної плати за місцем роботи, суд зазначає, що така не підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_1 не довів, що рахунок, на який він отримує заробітну плату є рахунком зі спеціальним режимом використання.

Так, ОСОБА_1 в обґрунтування зазначеного не надав суду докази, зокрема, але не виключно, виписку з банку, якою визначено відповідний статус такого рахунку, або докази, що інші надходження (прим. виплати, перекази), окрім заробітної плати, на такий рахунок не надходять і надходити не можуть.

Згідно із ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно ч. 1 ст. 76, ст. 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи зі змістустатті 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З огляду на вищевикладене, суд вбачає підстави для задоволення скарги частково.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 447-453, суд

постановив:

Скаргу задовольнити частково.

Зобов`язати заступника начальника Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Венжегу М.Р. зняти арешт, накладений за постановою про арешт коштів боржника від 26.03.2025 у ВП №52276659, на грошові кошти на рахунок IBAN НОМЕР_1 повний номер субрахунку 3278.100101.980 UAH, код банку 320478, відкритому у АБ «Укргазбанк», який належить боржнику ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) та на який ОСОБА_1 отримує дохід (заробітну плату).

В іншій частині скарги відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду А.П. Іванов