ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5920/25 Справа № 201/6014/24 Суддя у 1-й інстанції - Батманова В. В. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Космачевської Т.В., Халаджи О.В.

за участю секретаря судового засідання Триполець В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу №201/6014/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення упущеної вигоди, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Станіслав Олени Олександрівни, на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 10 березня 2025 року, ухвалене у складі судді Батманової В.В.,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про стягнення упущеної вигоди.

В обґрунтування зазначає, що вона успадкувала нерухомість після смерті батька ОСОБА_3 , а саме їй належить на праві власності 20/100 домоволодіння АДРЕСА_1 . В цьому домоволодінні певний час проживав її рідний брат ОСОБА_4 зі своїми дружинами. Останньою дружиною брата була ОСОБА_2 .

Вказує, що її брат був призваний до лав ЗСУ та ІНФОРМАЦІЯ_1 - загинув у віці 39 років у м.Соледар. Відповідач залишилася проживати в цьому домоволодінні.

Відповідно до рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 20 червня 2023 року у цивільній справі №201/4435/23 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення, відповідач покинула домоволодіння.

Зазначає, що за час перебування у спірному домоволодінні ОСОБА_2 позивач не отримала дохід в сумі 174 720 грн. від передачі у оренду домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 .

Вказує, що для визначення розміру заподіяних збитків та їх стягнення з ОСОБА_2 , суб`єктом оціночної діяльності фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5 проведено експертне дослідження визначення ринкової вартості об`єкта оцінки - неотримання вигоди від здачі в оренду частини житлового будинку з госпбудівлями (кв. АДРЕСА_3 ), загальною площею 31,5 кв.м. в період з березня 2022 року до жовтня 2023 року включно (20 місяців) яка за висновком про вартість об`єкта оцінки становить - 174 720,00 грн., що відображено у звіті від 16 квітня 2024 року про оцінку вартості неотриманої вигоди від здачі в оренду квартири АДРЕСА_4 .

У зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідача упущену вигоду у сумі 174 720 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 10 березня 2025 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення упущеної вигоди - відмовлено.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій вважає, що судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права через не відповідність висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування скарги зазначає, що суд першої інстанції не надав жодної оцінки доказам, наявним в матеріалах справи, що були надані позивачем у підтвердження заявлених позовних вимог в контексті визначення критеріїв реальності неодержаного доходу ОСОБА_1 внаслідок порушення її права відповідачем ОСОБА_2 , які є належними та достовірними доказами, оскільки ґрунтуються на преюдиційних обставинах встановлених судовим рішенням Жовтневого районного суду Дніпропетровської області у справі №201/4435/23 про усунення перешкод у здійсненні права власності на володіння та користування домоволодінням шляхом її виселення без надання іншого житлового приміщення, по справі №201/6024/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків шляхом відшкодування фактичних витрат за спожиті комунальні послуги, а також матеріалами досудового розслідування у кримінальному провадженні №6 внесене до ЄДРДР 24 січня 2023 року за фактом протиправних дій відповідача ОСОБА_2 унаслідок протиправного заволодіння нерухомого майна позивача ОСОБА_1 у відповідний період, протягом якого, позивач не змогла отримати дохід від його передачі в оренду у зв`язку із чиненням їй перешкод безпосередньо відповідачем, що відповідає критеріям доказів у категорії справ із тотожнім предметом спору та було зорієнтовано на висновок постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18), що позивачу (кредитору) слід довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача (боржника) стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Вважає, що, підставою для скасування судового рішення є положення норми частин першої, другої статті 376 ЦПК України, оскільки висновки суду, що позивачем не надано суду належних та достатніх доказів на підтвердження доводів, що позивач реально могла отримати вказані кошти від передачі майна в оренду, не відповідають матеріалам справи.

Вказує, що судом першої інстанції не надано жодної оцінки доказам та доводам про фактичні обставини, які підтверджують, що тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною причиною, яка позбавила можливості позивачу отримати дохід від оренди домоволодіння.

Звертає увагу, що судом першої інстанції не надано жодної правової оцінки письмовим доказам, долученим позивачем до матеріалів справи, від яких залежить правильне вирішення справи, які доводять факт спричинення збитків у вигляді упущеної вигоди, їх розмір, безпосередній причинний зв`язок між правопорушенням та заподіянням збитків, адже доводять існування перешкоди розпорядження своїм майном, та підтверджують, за звичайних обставин позивач мала реальні підстави розраховувати на одержання доходу від передачі в оренду домоволодіння.

Зазначає, що судом не надано оцінки і аргументам про вжиття позивачем заходів для одержання доходу, доводам обрахунку розміру збитків у вигляді упущеної вигоди, які відображено у Звіті експертного дослідження від 16 квітня 2024 року про оцінку вартості не отриманої вигоди від передачі в оренду квартири АДРЕСА_4 , письмовим доказам, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання позивачкою доходу, якби відповідач не допустила правопорушення, що в сукупності доводить наявність фактичних майнових втрат позивача унаслідок протиправної поведінки відповідача, спрямовану на завдання збитку позивачці. Так, суд першої інстанції, не надав оцінки доказам, які мають властивості преюдиційцого значення у даній справі, оскільки доводять наявність такого елементу як причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою відповідача та збитками (упущеною вигодою) позивача у відповідний період, зокрема судовому рішенню Жовтневого районного суду Дніпропетровської області у справі №201/4435/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності на володіння та користування домоволодінням шляхом її виселення без надання іншого житлового приміщення, та Постанові про відкриття виконавчого провадження №72444689 від 15 серпня 2023 року, відкрите Соборним відділом державної виконавчої служби у м.Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), яку було направлено року ОСОБА_2 поштовим рекомендованим відправленням №767 від 21 серпня 2023 року, що доводить період тривалого правопорушення, адже рішення виконувалося у примусовому порядку, що також доводить факт протиправності дій відповідача, які стали єдиною причиною, що позбавила позивача можливості отримати прибуток від передачі в оренду належного їй домоволодіння у цей період.

Також зазначає, що судом не надано оцінки матеріалам досудового розслідування у кримінальному провадженні № 6 внесене до ЄДРДР 24 січня 2023 року, якими доводиться факт звернення позивача до правоохоронних органів за фактом протиправного заволодіння відповідачкою нерухомим майном позивача ОСОБА_1 який вона не змогла передати в оренду реальним орендарям через чинення перешкод у користуванні домоволодінням, що доводить протиправність поведінки відповідача.

Створення перешкод у розпорядженні нерухомим майном, що виразилось у не допуску до домоволодіння орендарів, що є доказом про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача, що відповідає висновку постанови Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі №127/16524/16-ц (провадження №61-22106св18).

Окрім того, суд не надав оцінки факту вжиття позивачем заходів щодо одержання доходу від оренди домоволодіння, зокрема позивач вимагала від відповідача передати домоволодіння в оренду орендарям, які прибули до домоволодіння, про що повідомляла ОСОБА_2 в телефонній розмові та шляхом смс, інформацію зафіксовано у скриншоті, змістом якого визначено вимога звільнити домоволодіння та передати ключі від домоволодіння орендарям, роздруківка смс міститься в матеріалах справи.

Вказує, що судом не надано оцінки факту, що змістом рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 23 серпня 2024 року у справі №201/6024/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків шляхом відшкодування фактичних витрат за спожиті комунальні послуги, доводиться факт визнання відповідачкою періоду протиправних дій шляхом незаконного проживання в домоволодінні у період звернутої до неї вимоги звільнити та передати ключі від домоволодіння орендарям, що спричинило неможливість позивачем фактично передати домоволодіння в оренду, а тому доводить причинно-наслідковий зв`язок між протиправністю дій відповідача ОСОБА_2 та упущеною вигодою позивача ОСОБА_1 .

Зазначає, що суд першої інстанції залишив поза увагою наданий у підтвердження підрахунку заподіяних збитків Звіт про оцінку вартості оренди від 16 квітня 2024 року суб`єкта оціночної діяльності фізичною особою підприємцем ОСОБА_5 , у якому встановлено розрахунок розміру збитків (упущеної вигоди) за період з березня 2022 року до жовтня 2023 року включно (20 місяців), за наслідком експертного дослідження ринкової вартості об`єкта оцінки - неотримання вигоди від здачі в оренду частини житлового будинку з госпбудівлями (кв. АДРЕСА_4 , загальною площею 31.5 кв.м., яка становить 174 720 грн., що з урахуванням викладених вище фактів, узгоджується з висновком постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі №127/16524/16-ц (провадження №61-22106св18), про те що вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача.

Зауважує, що суд першої інстанції не врахував наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) факту протиправної поведінки відповідачки; 2) факту про наявність збитків, заподіяних відповідачкою; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідачки і збитками; 4) вини відповідачки у заподіяні збитків, у тому числі факту вжиття позивачкою заходів, для одержання такої вигоди, а тому висновок Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська, не відповідає фактичним обставинам справи та суперечить положенням норм закону й викладені у апеляційній скарзі правовим висновкам Верховного Суду які поширюється на зміст спірних правовідносини.

У зв`язку з чим просила апеляційну скаргу задовольнити, рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 10 березня 2025 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційного суду підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити.

Відповідач та її представник у судовому засіданні заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили відмовити у її задоволенні.

Позивач до судового засідання апеляційного суду не прибула, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасника справи, який не з`явився в судове засідання, оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги і відзиву, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом встановлено, що позивач успадкувала нерухомість після смерті батька ОСОБА_3 , а саме їй належить на праві власності 20/100 домоволодіння АДРЕСА_1 .

В цьому домоволодінні певний час проживав її рідний брат ОСОБА_4 зі своїми дружинами. Останньою дружиною брата була ОСОБА_2 .

Брат позивача був призваний до лав ЗСУ та загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 39 років у м.Соледар.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 20.06.2023 у цивільній справі №201/4435/23 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення, відповідач ОСОБА_2 була виселена із вказаного домоволодіння.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує статтею 22 ЦК України, а також правовими позиціями Верховного Суду.

Позивач вважає, що відповідач своїми діями порушили її права та інтереси в результаті чого позивач не отримала дохід в сумі 174720 грн., від передачі у оренду домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 ., а тому позивач просила стягнути вказані грошові кошти.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з недоведеності вимог позивача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду наступне.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорення. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Традиційно шкодою в цивільному праві вважається будь-яке обмеження особистого немайнового чи майнового блага. Його підґрунтям є делікт.

Відшкодування майнової шкоди є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) позивача в наслідок порушення боржником свого зобов`язання.

У частині другій статті 22 ЦК України визначено, що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Тобто, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів, як учасника певних суспільних відносин і що виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.

Як зазначено вище, збитки як правова категорія включають в себе й упущену (втрачену) вигоду (lucrum cessans), яка відрізняється від реальних збитків (damnum emergens) тим, що реальні збитки характеризують зменшення наявного майна потерпілого (проведені витрати, знищення і пошкодження майна тощо), а у разі упущеної вигоди наявне майно не збільшується, хоча і могло збільшитися, якби не правопорушення. Тобто упущена вигода відображає різницю між реально можливим у майбутньому потенційно отриманим майном та вже наявним майном.

Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

Тому звернення з вимогою про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди покладає на кредитора (позивача) обов`язок також довести, окрім наведеного, реальну можливість отримання визначених ним доходів, тобто, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила можливості їх отримання.

Крім того, позивачу (кредитору) слід довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача (боржника) стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток (правові позиції, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18) та постановах Верховного Суду від 10 червня 2020 року у справі № 910/12204/17, від 16 червня 2021 року у справі № 910/14341/18).

Тобто вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 127/16524/16-ц (провадження № 61-22106св18)).

Також позивач (кредитор) повинен довести: факти вжиття ним певних заходів щодо одержання таких доходів. Тобто, доказуючи наявність упущеної вигоди, кредитор має довести факти вжиття певних заходів щодо одержання таких доходів. Якщо неодержання кредитором очікуваних доходів є наслідком недбалої поведінки самого кредитора, така упущена вигода не підлягає відшкодуванню (подібні висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 06 грудня 2019 року у справі № 908/2486/18, від 15 жовтня 2020 року у справі № 922/3669/19, від 16 червня 2021 року у справі № 910/14341/18).

Тлумачення змісту частини другої статті 22 ЦК України свідчить, що упущена вигода, будучи складовою поняття збитки, на відміну від реальних збитків, фактичну вартість яких можна виявити на основі оцінки прямих майнових втрат, завданих особі, пов`язана з тим реальним приростом, збільшенням її майнової сфери, якого можна було б очікувати за звичайних обставин, якби ці обставини не були порушені неправомірною поведінкою боржника.

Відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди має свою специфіку, обумовлену низкою факторів, що зумовлено, зокрема, особливістю правової природи категорії збитків у вигляді упущеної вигоди, оскільки в момент вчинення правопорушення упущена вигода є лише можливою (майбутньою), а не наявною майновою втратою, а її розмір допустимо встановити лише приблизно, із деякими припущеннями, адже досить складним є визначення розміру тих втрат, які ще не сталися (не наступили фізично), позаяк невідомо, які чинники могли б мати вплив на прибуток.

Тож у з`ясуванні критеріїв, яким слід керуватися при визначені (обрахунку) розміру збитків у вигляді упущеної вигоди, суд зважає на сутність правової природи категорії упущена вигода, принципи на яких ґрунтується виконання зобов`язання з відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, а також функції, які повинно виконувати відшкодування збитків.

Тому при визначенні (обчисленні) розміру упущеної вигоди першочергове значення має врахування критерію звичайних обставин (умов цивільного/господарського обороту), за яких кредитор мав достатні очікування на отримання відповідного доходу в разі належного виконання боржником своїх обов`язків.

При цьому звичайними обставинами (умовами цивільного/господарського обороту) фактично є типові (нормальні) обставини (умови) комерційного обігу (функціонування ринку), а не теоретично, потенційно можливі, особливо сприятливі ситуації, що мали місце під час неналежного виконання боржником своїх обов`язків.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, необхідна наявність усіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення: 1) протиправної поведінки особи (боржника); 2) збитків, заподіяних такою особою; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і збитками; 4) вини особи, яка заподіяла збитки, у тому числі встановлення заходів, вжитих кредитором для одержання такої вигоди. За відсутності одного із елементів складу цивільного правопорушення не настає відповідальності з відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди (правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду від 09 жовтня 2018 року у справі №908/2261/17, від 31 липня 2019 року у справі №910/15865/14 та від 30 вересня 2021 року у справі №922/3928/20, від 30 жовтня 2024 року у справі №757/27686/22).

Протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці - діях або бездіяльності).

Крім того, позивачу (кредитору) слід довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача (боржника) стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток (правові позиції, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі №750/8676/15-ц (провадження №14-79цс18) та постановах Верховного Суду від 10 червня 2020 року у справі №910/12204/17, від 16 червня 2021 року у справі №910/14341/18).

Тобто вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі №127/16524/16-ц (провадження №61-22106св18)).

Змагальність сторін є однією з основних засада (принципів) цивільного судочинства (пункт 4 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша-четверта статті 12 ЦПК України).

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків (частина п`ята статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

У справі, що переглядається представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Станіслав О.О. як на підтвердження винної поведінки відповідача посилалася на рішення Жовтневого районного суду Дніпропетровської області у справі №201/4435/23 про усунення перешкод у здійсненні права власності на володіння та користування домоволодінням шляхом її виселення без надання іншого житлового приміщення, та рішення Жовтневого районного суду від 23 серпня 2024 року у справі №201/6024/24 про стягнення збитків шляхом відшкодування фактичних втрат за спожиті комунальні послуги, які мають преюдиційне значення у справі, що переглядається, оскільки вказаними рішеннями встановлено факт протиправності дій відповідачки ОСОБА_2 , та факту спричинення збитків, заподіяних такою особою, що є елементом складу цивільного правопорушення для встановлення такої міри відповідальності як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди.

На підтвердження розміру упущеної вигоди стороною позивача надано Звіт про оцінку вартості неотриманої вигоди від здачі в оренду частини житлового будинку з госпбудівлями (кв. АДРЕСА_3 ) у період з березня 2022 року до жовтня 2023 року включно (20 місяців), що долучено до матеріалів справи, відповідно до якого розмір неотриманої вигоди від здачі в оренду частини житлового будинку з госпбудівлями (кв. АДРЕСА_3 ) складає 174 720 грн., який відповідачем не оскаржувався.

Між тим, позивач не надала належних доказів на підтвердження того факту, що вона могла і повинна була отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача (боржника) стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила її можливості отримати зазначений нею в позові прибуток.

Встановивши, що позивач в суді не довела, що могла і повинна була отримати дохід в зазначеному в позові розмірі від здачі в оренду належного їй на праві власності нерухомого майна, суд першої інстанції, з яким погоджується й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Суд правильно застосували норми матеріального права у спірних правовідносинах та не допустив порушень норм процесуального права, які б давали підстави для його скасування, тому доводи апеляційної скарги колегія суддів відхиляє як необґрунтовані, а рішення суду підлягає залишенню без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 10 березня 2025 року немає.

Відповідно до ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Станіслав Олени Олександрівни залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 10 березня 2025 року у цивільній справі №201/6014/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення упущеної вигоди залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складено 05.09.2025р.

Головуючий суддя О.В.Агєєв