Ухвала

01 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 641/4355/23

провадження № 61-8788ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крат В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощоков Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана адвокатом Горщарем Сергієм Васильовичем, на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 04 грудня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 липня 2025 року (повний текст постанови складений 30 липня 2025 року) в справі за первісним позовом акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів, стягнення надмірно сплачених грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

У 2023 році АТ КБ «Приватбанк» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 382 797,10 грн та судовий збір.

У лютому 2024 року ОСОБА_1 подав зустрічну позовну заяву до АТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів, стягнення надмірно сплачених грошових кошів у розмірі 26 472,99 грн.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 04 грудня 2024 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 02 липня 2025 року:

позовні вимоги первісного позову АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково;

стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 05 листопада 2019 року у розмірі 318 722,82 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 4 780,76 грн;

у задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено;

позовні вимоги зустрічного позову ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів, стягнення надмірно сплачених грошових коштів задоволено;

стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 26 472, 99 грн;

вирішено питання про розподіл судових витрат.

09 липня 2025 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана адвокатом Горщарем С. В., на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 04 грудня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 липня 2025 року.

Ухвалою Верховного Суду від 25 липня 2025 року указану касаційну скаргу залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків. В ухвалі Верховного Суду від 25 липня 2025 року, зокрема, вказано, що особі, яка подала касаційну скаргу, слід звернути увагу, що у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України визначено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Особою, яка подала касаційну скаргу, на виконання ухвали Верховного Суду від 25 липня 2025 року подано уточнену касаційну скаргу.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023, зокрема, визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

У касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених Кодексом (абзац четвертий пункту 7.5. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики (абзац другий пункту 7.8. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Припис пункту 2 частини третьої статті 389 Кодексу, що встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, - визнання справи малозначною - є зрозумілим за змістом та передбачним за наслідками застосування. Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності (пункт 7.9. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

Таким чином, ціна позову у цій справі становить 409 270,09 грн не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В уточненій касаційній скарзі вказується, що ця справа підпадає під винятки, передбачені підпунктами «а» та «в» пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК, оскільки предметом спору є питання застосування статей 633, 634, 638, 1054, 1055 ЦК України у правовідносинах за договорами приєднання, що впливає на права великої кількості споживачів банківських послуг та має фундаментальне значення для формування єдиної судової практики. Водночас справа має виняткове значення для скаржника, адже стосується значної грошової суми та правомірності нарахування банком відсотків і штрафних санкцій за відсутності належного погодження істотних умов договору, що може спричинити для нього незворотні майнові наслідки. Таким чином, наявні законні підстави для касаційного перегляду справи. У цій справі одночасно розглянуто як первісний, так і зустрічний позови, які взаємопов`язані між собою за предметом і підставами. Таке процесуальне поєднання формує єдиний комплексний предмет судового розгляду, який не може розглядатися у відриві від будь-якої з його складових. У межах одного провадження вирішується не лише питання задоволення чи відмови у первісному позові, але й питання щодо зустрічного позову, який є самостійною вимогою з власною ціною. Сукупна вартість заявлених вимог у первісному та зустрічному позовах перевищує граничний поріг, передбачений пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. Крім того, навіть за умови, коли ціна кожного позову окремо не перевищує встановленого порогу, наявність у справі зустрічного позову унеможливлює її віднесення до категорії малозначних, оскільки спір виходить за межі простого майнового стягнення і стосується визначення правового режиму відносин сторін за кредитним договором приєднання. Оскільки в цій справі одночасно розглядаються первісний і зустрічний позови, які є взаємопов`язаними за предметом і підставами, сукупна вага правовідносин виходить за межі «малозначності». Такий підхід відповідає принципам, відображеним у вищенаведеній правовій позиції Верховного Суду щодо договорів приєднання та доведення умов банком. Так, у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати касаційного цивільного суду від 05 травня 2025 року у справі № 176/1715/23 (провадження № 61-13883сво24) наголошено, що обмеження, встановлене пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК, не застосовується до категорій справ, прямо зазначених у законі, і що у таких випадках касаційний перегляд допускається незалежно від ціни позову. Існують категорії справ, зокрема скарги на дії державного виконавця чи інші питання, де касаційне оскарження допускається незалежно від ціни позову через значущість правового питання або суспільний інтерес. Практика Верховного Суду вказує, що суд мас не тільки право але і обов`язок відкривати касаційне провадження в подібних ситуаціях для уніфікації підходів (щоб не допускати прецедентів, коли банківські «витяги» з веб-ресурсів та інші неналежні документи використовуються як одноосібний інструмент обґрунтування вимог без доказів доведення їх редакції клієнту) - адже інакше виникає реальний ризик порушення прав тисяч споживачів у подібних спорах і фрагментації правозастосування. Окремо слід звернути увагу на значущість справи для скаржника з огляду на рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023, у якому визнано неконституційними надто високі граничні межі ціни позову як критерії малозначності. Наведене свідчить про те, що процесуальні обмеження на доступ до касації, засновані на номінальній сумі, не відповідають принципу доступу до правосуддя і мають бути застосовувані з урахуванням значущості справи (КСУ це підкреслив, назвавши такі межі надто великими і не такими, що відповідають суті поняття «малозначність»). Проте особа, яка подала касаційну скаргу, не обґрунтовує, чому саме касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, справа становить значний суспільний інтерес і в чому проявляється виняткове значення для неї цієї справи. Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженими судовими рішеннями. І, відповідно, не свідчить, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, справа становить значний суспільний інтерес і має виняткове значення для особи, яка подала касаційну скаргу.

Касаційний суд відхиляє посилання на висновки, які зроблені в постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати касаційного цивільного суду від 05 травня 2025 року у справі № 176/1715/23 (провадження № 61-13883сво24), оскільки вони стосуються вирішення питання чи підлягають касаційному оскарженню ухвали суду першої інстанції щодо розгляду скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця після їх перегляду в апеляційному порядку (пункт 27 частини першої статті 353 ЦПК України) у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судові рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб підлягають касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Вказівка в резолютивній частині постанови апеляційного суду про можливість її оскарження до Верховного Суду не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржені рішення ухвалені у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).

Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).

Таким чином, оскаржені судові рішення ухвалені у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка підписана адвокатом Горщарем Сергієм Васильовичем, на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 04 грудня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 липня 2025 року (повний текст постанови складений 30 липня 2025 року) в справі за первісним позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів, стягнення надмірно сплачених грошових коштів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков