КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління та житлової експлуатації "НОВОСЕРВІС", подану від його імені та в його інтересах адвокатом Косяк Наталією Вікторівною, на рішення Печерського районного суду міста Києва від 03 лютого 2025 року в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління та житлової експлуатації "НОВОСЕРВІС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року ТОВ "Компанія з управління та житлової експлуатації "НОВОСЕРВІС" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , згідно з яким просило:

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Новосервіс" заборгованість за надані послуги в період з грудня 2023 по серпень 2024 року у розмірі 25418 грн. 33 коп., інфляційні втрати у розмірі 667 грн. 50 коп. та три проценти річних у розмірі 295 грн. 96 коп.;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Новосервіс" судовий збір у розмірі 3028 грн. 00 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 12000 грн. 00 коп.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що ОСОБА_1 є власницею нежитлового приміщення АДРЕСА_1 .

У свою чергу, ТОВ "КУЖЕ "Новосервіс", як обслуговуюча організація, надає послуги з утримання будинку та прибудинкової території та виконує функції балансоутримувача будинку, надає житлово-комунальні послуги в будинку АДРЕСА_1 .

12.04.2016 між ТОВ "КУЖЕ "Новосервіс" та відповідачкою було укладено договір про надання послуг з утримання будинку, прибудинкової території, комунальних послуг за № 119-053/2.

Разом з тим, відповідачка, отримуючи комунальні та додаткові послуги, не виконувала своїх зобов`язань щодо своєчасної оплати за надані послуги, у зв`язку з чим у період з грудня 2023 року по серпень 2024 року у неї утворилася заборгованість у розмірі 25418 грн. 33 коп.

Також, у зв`язку із невиконанням грошового зобов`язання позивачем за період часу з грудня 2023 року по серпень 2024 року було нараховано інфляційну складову боргу у розмірі 667 грн. 50 коп. та 3 % річних у розмірі 295 грн. 96 коп.

26.11.2024 до суду першої інстанції від представника позивача - адвоката Косяк Н.В. надійшла заява про уточнення позовних вимог, у якій остання просила закрити провадження в частині стягнення заборгованості за надані послуги у період з грудня 2023 року по серпень 2024 року у розмірі 25418 грн. 33 коп.

Ухвалою Печерського районного суду від 10.12.2024 закрито провадження в частині позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на надані послуги за період з грудня 2023 року по серпень 2024 року у розмірі 25 418 грн. 33 коп.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 03.02.2025 у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідачка була власницею або наймачем нежитлового приміщення у період часу з грудня 2023 року по серпень 2024 року, а отже відсутні підстави вважати, що відповідачка була споживачем відповідних послуг та фактично користувалася ними у цей період, а отже, мала обов`язки зі сплати зазначених послуг (а.с. 62-68).

В апеляційній скарзі, позивач, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, а також неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог. Також, просить вирішити питання розподілу судових витрат зі сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

В обгрунтування апеляційної скарги вказує, що жодним нормативно-правовим актом не передбачено обов`язку за позивачем при зверненні до суду за захистом своїх майнових прав за умов підписаного між сторонами договору про надання послуг з утримання та управління будинку, прибудинкової території, комунальних та додаткових послуг (діючим договором та договірними відносинами) надавати витяг з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна одо права власності на об'єкт нерухомого майна за адресою заборгованості.

Зазначає, що відповідачка не надала суду жодних доказів, які б спростовували як факт надання послуг у розмірі визначеному договором, так і розмір боргу, що є процесуальним обов'язком відповідачки (боржника).

Вказує на неврахування судом першої інстанції, що 14.10.2024, тобто вже після відкриття провадження, ОСОБА_1 частково погасила існуючу в неї заборгованість у розмірі 25418,33 грн., що, у свою чергу, підтверджує правомірність заявлених позовних вимог (а.с. 70-77).

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ТОВ "КУЖЕ "Новосервіс", як обслуговуюча організація, надає послуги з утримання будинку та прибудинкової території та виконує функції балансоутримувача будинку, надає житлово-комунальні послуги в будинку АДРЕСА_1 .

12.04.2016 між ТОВ "КУЖЕ "Новосервіс" та ОСОБА_1 було укладено договір № 119-053/2 про надання послуг з обслуговування будинку та прибудинкової території, комунальних послуг, предметом якого є надання виконавцем послуг з утримання будинку та прибудинкової території у житловому будинку та на його прибудинковій території, та своєчасна оплата споживачем цих послуг з утримання будинку у строки та на умовах, передбачених цим договором.

Так, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.

За приписами п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Як визначено у ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Отже, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Як визначено у п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочин.

Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно із ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено у ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом з тим, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

За приписами ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

За положеннями ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації прав підлягають: право власності та право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва.

За змістом ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстр прав містить відомості про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про зареєстровані права власності на об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяження, а також про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна і ціну (вартість) нерухомого майна та речових прав на нього чи розмір плати за користування нерухомим майном за відповідними правочинами, відомості та електронні копії документів, подані у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав під час проведення таких реєстраційних дій, та відомості реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, отримані державним реєстратором шляхом безпосереднього доступу до них чи в порядку інформаційної взаємодії таких систем з Державним реєстром прав. Відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою до моменту державної реєстрації припинення таких прав, обтяжень у порядку, передбаченому цим Законом.

Водночас, частиною 3 статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Звертаючись до суду з позовом та заявляючи позовні вимоги, у тому числі щодо стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних за період з грудня 2023 року по серпень 2024 року, позивач посилався на те, що відповідачка, як власниця нежитлового приміщення АДРЕСА_1 , не оплачує житлово-комунальні послуги, які надає їй позивач, як власниці вказаного нежитлового приміщення.

При цьому, на підтвердження належності відповідачці на праві власності вказаного нежитлового приміщення позивачем до позовної заяви було додано договір № 119-053/2 про надання послуг з обслуговування будинку та прибудинкової території від 12.04.2016, укладений між ТОВ "КУЖЕ "Новосервіс" та ОСОБА_1 .

Разом з тим, як вірно встановлено судом першої інстанції, оскільки згідно з п. 9.3 Договору від 12.04.2016 останній було укладено строком на 1 рік, вказаний договір, за відсутності інших допустимих доказів, зокрема відповідного витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, не є достатнім та належним доказом на підтвердження права власності відповідачки на нежитлове приміщення станом на момент звернення до суду з даним позовом та у період, за який нарахована заборгованість.

За вказаних обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не доведено доказами факту належності відповідачці нежитлового приміщення у період із грудня 2023 року по серпень 2024 року.

При цьому, оскільки позивач, долучаючи до апеляційної скарги інформаційну довідку за № 426187363 від 09.05.2025 та квитанції про сплату заборгованості від 14.10.2024, тобто нові докази, які не були досліджені судом першої інстанції, жодним належним чином не обґрунтував неможливість подання цих доказів до суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції переглядає дану справу за наявними в ній доказами, що відповідає положенням ч. 1 ст. 367 ЦПК України.

Посилання позивача на неврахування судом першої інстанції того, що 14.10.2024, тобто вже після відкриття провадження, ОСОБА_1 частково погасила існуючу в неї заборгованість у розмірі 25418,33 грн., що, у свою чергу, підтверджує правомірність заявлених позовних вимог, колегія суддів відхиляє, адже, як вірно встановлено судом першої інстанції, до заяви про закриття провадження в частині позовних вимог позивачем не було надано доказів проведення такої оплати відповідачкою.

З огляду на вищевикладене, а також те, що при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування заочного рішення, в справі не виявлено, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

У зв`язку з тим, що суд апеляційної скарги дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Також слід зауважити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління та житлової експлуатації "НОВОСЕРВІС", подану від його імені та в його інтересах адвокатом Косяк Наталією Вікторівною, - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 03 лютого 2025 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління та житлової експлуатації "НОВОСЕРВІС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова