Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2025 року с-ще Магдалинівка

Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області

в складі головуючого судді Кравченко О.Ю.,

за участі секретаря судового засідання Голобородько Н.І.,

позивача ОСОБА_1 , представника позивача Бардаченка Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Четверта Дніпровська державна нотаріальна контора про визнання права в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бардаченко Д.В.. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Четверта Дніпровська державна нотаріальна контора про визнання права в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько, ОСОБА_3 . Після його смерті залишилося право на земельну частку (пай) розміром 5,5 умовних кадастрових гектарів, яке належало йому на підставі сертифікату серії НОМЕР_4 від 03.06.1997 року.

Після смерті ОСОБА_3 залишилося двоє спадкоємців за заповітом, які прийняли спадщину, а саме - позивач ОСОБА_1 (син спадкодавця) та ОСОБА_4 - донька спадкодавця (сестра позивача), які отримали свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказану земельну частку (пай), що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Магдалинівської державної нотаріальної контори 23.11.1999, зареєстрованого в реєстрі за №2416.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його сестра - ОСОБА_4 . Після її смерті позивач вступив в управління спадковим майном, а саме - продовжував користуватися паєм в цілому, в тому числі і частиною, яка належала його сестрі - ОСОБА_4 , вважав його своїм та відповідно прийняв спадщину в силу положень п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР.

Проте, коли він звернувся до державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріально контори з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину на частку права на земельну частку (пай) розміром 5,5 умовних кадастрових гектарів, яке належно сестрі на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Магдалинівської державної нотаріальної контори 23.11.1999 року, зареєстрованого в реєстрі за №2416, нотаріус йому відмовила у вчиненні нотаріальної дії, по-перше: у зв`язку з тим, що він не був зареєстрований разом зі своєю сестрою на час відкриття спадщини та відповідно спадщину не прийняв; по друге: у зв`язку з тим, що на момент смерті ОСОБА_4 разом з нею були зареєстровані донька - ОСОБА_5 та чоловік - ОСОБА_6 .

Позивач зазначає, що оригінал свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видане державним нотаріусом Магдалинівської державної нотаріальної контори 23.11.1999 року, зареєстрованого в реєстрі за №2416, на підставі якого ОСОБА_4 належало право на частину паю на теперішній час зберігається в нього.

Він прийняв спадщину після смерті своєї сестри ОСОБА_4 шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, адже після смерті спадкодавця одразу почав користуватися земельною ділянкою в цілому, в тому числі й частиною належною спадкодавцю.

Натомість ОСОБА_2 не було вчинено жодних дій, спрямованих на вступ в управління або володіння спадковим майном та не було подано заяву до нотаріально контори про прийняття спадщини.

ОСОБА_2 , й була зареєстрованою на час відкриття спадщини разом зі спадкодавцем, проте не вступила в управління спадковим майном та не подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини й відповідно, спадщину після смерті ОСОБА_4 не прийняла. А ОСОБА_6 не тільки не вступив в управління спадковим майном, а й не є спадкоємцем першої черги відповідно до положень ст.529 ЦК УРСР, адже при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належать також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Виходячи з наведених обставин, просить суд визнати за ОСОБА_1 право на 1/2 частину земельної частки (паю) розміром 5,50 умовних кадастрових гектарів, яке належало ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Магдалинівської державної нотаріальної контори 23.11.1999, зареєстрованого в реєстрі за №2416 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою від 15.01.2025 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Ухвалою від 20.02.2025 за клопотанням представника позивача витребувано у Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори копію спадкової справи після смерті ОСОБА_4 померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою від 08.05.2025 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.

Позивач та його представник позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини, та просили їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена відповідно до ст.128 ЦПК України, шляхом направлення повісток за останнім відомим місцем проживання та розміщення оголошення на офіційному сайті «Судова влада України».

Представник третьої особи у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність.

Вислухав пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як передбачено ст.ст.12 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача, ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 02.08.2024, серії НОМЕР_1 .

Після смерті ОСОБА_3 залишилося право на земельну частку (пай) розміром 5,5 умовних кадастрових гектарів, яке належало останньому на підставі сертифікату серії НОМЕР_4, виданого Магдалинівською райдержадміністрацією 03 червня 1997 року та зареєстрованого 03 червня 1997 року у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №0171.

Спадщину після ОСОБА_3 прийняли його діти - позивач ОСОБА_1 та його сестра, ОСОБА_4 , яким 23 листопада 1999 року Державним нотаріусом Магдалинівської державної нотаріальної контори Сорокою В.Б. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом у рівних частинах на земельну частку (пай) розміром 5,5 умовних кадастрових гектарів, що належало ОСОБА_3 на підставі сертифікату серії НОМЕР_4 від 03.06.1997, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Магдалинівської державної нотаріальної контори 23.11.1999, зареєстрованого в реєстрі за №2416, оригінал якого був досліджений судом.

Сестра позивача - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 .

03 вересня 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, та на підставі його заяви державним нотаріусом Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори було відкрито спадкову справу №469/2024 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 .

З копії спадкової справи №469/2024 вбачається, що разом з ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 , станом на день її смерті, тобто станом 18.11.2000, були зареєстровані чоловік - ОСОБА_6 (помер ІНФОРМАЦІЯ_5 ), та донька - ОСОБА_5 (знята з реєстрації 02.09.2005).

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 заяви про прийняття спадщини нотаріусу не подавали, свідоцтва про право на спадщину не отримували.

Постановою державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєвої Н.С. від 11 жовтня 2024 року, позивачу ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину права на земельну частку (пай) КДСП ім.Суворова Магдалинівського району Дніпропетровської області після ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У судовому засіданні за клопотанням представника позивача були допитані свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що з 1999 року проживає у с.Займанка, яке знаходиться біля с.Личкове Самарівського (Магдалинівського) району.

З позивачем він знайомий приблизно з 2001-2002 року. Познайомились у с.Личкове на базарі, коли позивач шукав трактор для обробітку своєї землі. Він запросив позивача до себе, так вони і потоваришували. Періодично він зустрічає позивача у селі, вони іноді спілкуються. Пай позивача розташований біля тракторної бригади с.Личкове. Він не чув, щоб хтось інший обробляв цей пай, ніяких претензій до позивача ніхто не висував.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що знає позивача з дитинства, вони виросли разом. Пай розташований в с.Личкове в районі тракторної бригади. З початку 2001 року позивач обробляв пай, наймав трактор. Сестра позивача померла у 2000 році, на момент своєї смерті проживала у с.Личкове. Чоловік сестри позивач жив у місті з дітьми. Окрім ОСОБА_1 після смерті його сестри, ніхто паєм не користувався та не претендував на нього.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з наступного.

Оскільки спадщина після смерті ОСОБА_4 відкрилася у листопаді 2000 року, тобто під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі - ЦК УРСР), а тому положення саме цього Кодексу підлягають застосуванню при вирішенні питання про спадкування спірного майна.

Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

З матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , заповіту не залишила, тому спадкування в даному випадку здійснюється за законом.

Згідно з приписами статті 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Відповідно до ст.530 ЦК УРСР при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також у разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга).

Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу (стаття 525 ЦК УРСР).

Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо.

Згідно з пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 14 червня 1994 року № 18/5, яка була зареєстрована в Міністерстві юстиції України 07 липня 1994 року за № 152/361, та була чинна до 03 березня 2004 року, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (стаття 549 ЦК УРСР).

Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу або квитанції про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном також може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців.

Зазначене кореспондується з пунктами 3.3, 3.4 розділу 1 Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, пов`язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя від 29 січня 2009 року, якими визначено, що ЦК УРСР 1963 року передбачав фактичне прийняття спадщини. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР спадщина вважалася прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном.

Відповідно до частини першої статті 549 ЦК УРСР прийняття спадщини могло підтверджуватися діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать, що в шестимісячний строк з часу відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном.

Також доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців правовстановлюючих документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього (див. Постанову ВС від 08.06.2022 у справі №715/2172/17).

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При розгляді справи судом встановлено та підтверджується матеріалами спадкової справи, що спадкоємцями першої черги за законом після ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , є її чоловік - ОСОБА_6 (помер ІНФОРМАЦІЯ_5 ), та донька - ОСОБА_5 , які не зверталися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, однак були зареєстровані разом із спадкодавцем на момент її смерті.

Разом з тим, норми ст.549 ЦК УРСР визначали факт прийняття спадщини, шляхом, зокрема вступу в управління або володіння спадковим майном, що являє собою сукупність дій щодо фактичного користування (в тому числі - зберігання) спадковим майном і не зводиться виключно до проживання спадкоємця разом зі спадкодавцем на момент смерті останнього.

Позивач ОСОБА_1 , який є спадкоємцем другої черги за законом, на підтвердження обставин вступу його в управління спадковим майном надав суду копії сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_4 від 03.06.1997 та свідоцтво про право на спадщину за заповітом, виданого ОСОБА_1 та ОСОБА_4 державним нотаріусом Магдалинівської державної нотаріальної контори 23.11.1999 року, зареєстрованого в реєстрі за №2416, зазначивши при цьому про наявність у нього оригіналів цих документів. Оригінал вказаного свідоцтва про право на спадщину позивач також надав суду для огляду.

Крім того, допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 підтвердили, що після смерті ОСОБА_4 жодна особа, окрім позивача, не пред`явила свої права на належну спадкодавцю частину права на земельну частку (пай).

Доказів того, що відповідач ОСОБА_5 , як спадкоємець першої черги за законом, вчинила будь-які дії, спрямовані на вступ та управління спадковим майном після смерті ОСОБА_4 , суду не надано.

Таким чином, позивачем доведено факт прийняття спадщини після смерті своєї сестри, ОСОБА_4 , яка складається із права на 1/2 частину земельної частки (паю) площею 5,5 умовних кадастрових гектарів, яке належало останній на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Магдалинівської державної нотаріальної контори 23.11.1999 року, зареєстрованого в реєстрі за №2416.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч.ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Враховуючи, що позивач ОСОБА_1 в шестимісячний строк після відкриття спадщини прийняв спадщину після своєї померлої сестри, ОСОБА_4 , а інші спадкоємці за законом, які прийняли спадщину, відсутні, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Оскільки позивачем не заявлено вимог про стягнення судового збору з відповідача, судові витрати суд вважає можливим віднести за рахунок позивача.

Керуючись ст. ст. 10, 13, 79-81,89,263-265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Четверта Дніпровська державна нотаріальна контора про визнання права в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право на 1/2 частину земельної частки (паю) розміром 5,50 умовних кадастрових гектарів, яке належало ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Магдалинівської державної нотаріальної контори 23.11.1999 року, зареєстрованого в реєстрі за №2416, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Третя особа - Четверта дніпровська державна нотаріальна контора, , місцезнаходження, 49006, м.Дніпро, вул.Робоча, 22-а.

Повний текст рішення складений 29.08.2025.

Суддя О.Ю.Кравченко