КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 вересня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Слюсар Т.А., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Вакуленка Дмитра Олександровича на рішення Подільського районного суду м. Києва від 15 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішеннямЖовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 квітня 2020 року був розірваний, від шлюбу вони мають неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

26 червня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір про сплату аліментів та участь батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, який у подальшому був розірваний згідно з рішенням Подільського районного суду м. Києві від 01 липня 2024 року.

ОСОБА_2 з 01 вересня 2024 року перестав здійснювати сплату аліментів на утримання свого неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , добровільно матеріальну допомогу на утримання сина, який проживає разом з матір'ю, не надає.

Протягом 2024 року ОСОБА_2 здійснює підприємницьку діяльність за межами України - в Польщі та отримує дохід як суб`єкт господарської діяльності.

Оскільки, відповідач не надає допомоги на утримання сина, участі у його вихованні не приймає, не цікавиться його життям, матеріально його не забезпечує, ОСОБА_1 просила в судовому порядку стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі частини від усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення сином повноліття.

РішеннямПодільського районного суду м. Києва від 15 квітня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 щомісячно, починаючи з 21 жовтня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Вакуленко Д.О. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи, просить скасувати рішення Подільського районного суду м. Києва від 15 квітня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги представник ОСОБА_1 - адвокат Вакуленко Д.О. зазначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Вказує на те, що представником відповідача не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів на неповнолітню дитину від спільного шлюбу з позивачем або які свідчать про неможливість надавати матеріальну допомогу сину в тому розмірі, який позивач просив стягнути з відповідача в своїй позовній заяві.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Вакуленко Д.О. зазначає, що факт народження другої дитини у іншому шлюбі не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.

В апеляційній скарзі звернуто увагу на те, що в період з 26 червня 2020 року по 30 серпня 2024 року ОСОБА_2 на виконання умов укладеного між сторонами Договору здійснювалася у встановленому порядку сплата аліментів на утримання свого неповнолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі 12 000,00 грн, що було визначено умовами Договору.

Крім того, в апеляційній скарзі звернуто увагу на те, що резолютивна частина ухваленого Подільським районним судом міста Києва рішення від 15 квітня 2025 року не містить інформацію щодо мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину, що визначений положеннями ст. 182 СК України, про який позивачем в прохальній частині поданої на адресу суду позовній заяві було зазначено.

02 червня 2025 року на поштову адресу Київського апеляційного суду від представника ОСОБА_2 - адвоката Незвіського Д.Я. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу задовольнити частково, змінити оскаржуване рішення, доповнивши його резолютивну частину висновком (застереженням) про розмір аліментів, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відзив обґрунтований тим, що звертаючись до суду з позовною заявою в порядку позовного провадження сторона позивача повинна була знати та розуміти, що саме на позивача покладається обов`язок довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, зокрема довести перед судом розмір аліментів у відсотковому значенні (в частці від доходу (заробітку).

Представник ОСОБА_2 - адвоката Незвіський Д.Я. зазначає, що судом під час ухвалення рішення враховується наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина.

У відзиві вказано, що позивачка (отримувач аліментів) не позбавлена можливості пред`явити позов про збільшення розміру аліментів, якщо буде вважати, що розмір аліментів, який був визначений оскаржуваним рішенням (1/6), не забезпечує гармонійне зростання дитини в повній мірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За правилами п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Згідно ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 14 липня 2012 року, який розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 квітня 2020 року, що підтверджується матеріалами справи та визнається сторонами.

Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , ОСОБА_2 є батьком малолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_2 з 04 листопада 2023 року зареєстрований як фізична особа-підприємець, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач допомоги на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не надає, має малолітню дитину - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тому прийшов до висновку про доцільність стягнення аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 щомісячно, починаючи з 21 жовтня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття, що ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

З такими висновками суд апеляційної інстанції погоджується.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно ч. 7, 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї

Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Частиною 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Указане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13, і неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 30 червня 2020 року, у справі № 343/945/19, провадження № 61-2057св20, від 12 січня 2022 року у справі № 545/3115/19, провадження № 61-18145св20, від 23 травня 2022 року у справі № 752/26176/18, провадження № 61-16697св21, та інших.

При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що наразі відповідач ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа-підприємець, тобто має регулярний дохід, що не заперечується останнім.

Згідно з долученим до матеріалів справи свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , ОСОБА_2 є батьком малолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги обов`язок обох батьків утримувати до повноліття своїх дітей, повноцінно забезпечувати їх інтереси, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується апеляційний суд, про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стягнення із відповідача на користь позивача аліментів на утримання їх малолітнього сина у розмірі 1/6 частини від усіх видів її заробітку (доходу) відповідача, так як вказаний розмір аліментів встановленим державою та гарантується нею задля забезпечення повноцінного проживання дітей.

Зазначений розмір стягнутих аліментів, на думку апеляційного суду є справедливим, достатнім та таким, що враховує як інтереси дитини, так і платника аліментів.

Доводи апеляційної скарги про те, що в період з 26 червня 2020 року по 30 серпня 2024 року ОСОБА_2 на виконання умов укладеного між сторонами Договору здійснювалася у встановленому порядку сплата аліментів на утримання свого неповнолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі 12 000,00 грн, як було визначено умовами Договору, та є підтвердженням можливості сплачувати аліменти в заявленому позивачем розмірі, не заслуговують на увагу, оскільки рішенням Подільського районного суду м. Києва від 01 липня 2024 року розірвано договір про сплату аліментів та участь батька у вихованні та спілкуванні з дитиною від 26 червня 2020 року між сторонами даної справи.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги, що ст. 180 СК України покладає обов`язок утримання неповнолітніх дітей на обох батьків.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд не вбачає підстав для стягнення аліментів на утримання сина, у заявленому позивачем розмірі частини від усіх видів заробітку.

Разом із тим, позивач не позбавлений можливості у випадку наявності особливих обставин (розвиток здібностей дитини, її хвороба, каліцтво тощо) звернутися до відповідача з позовом про участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами, в порядку, передбаченому ст. 185 СК України.

Крім того, розмір аліментів, визначений судом, не вважається незмінним, відтак відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Відтак, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги про незаконність, необґрунтованість та невмотивованість рішення, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в рішенні суду першої інстанції, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних по суті висновків суду.

Однак, апеляційний суд звертає увагу на те, що суд першої інстанції, в порушення вимог ч. 2 ст. 182 СК України, під час ухвалення рішення не зазначив мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для зміни рішення Подільського районного суду м. Києва від 15 квітня 2025 року шляхом викладення його резолютивної частини в редакції фз зазначенням про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 жовтня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Керуючись ст.ст. 80, 81, 367, 369, 374, 375 України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Вакуленка Дмитра Олександровича задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 15 квітня 2025 рокузмінити, виклавши абзац другий резолютивної частини в наступній редакції:

«Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 21 жовтня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття».

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

Т.А. Слюсар