Справа № 545/3042/25
Провадження № 2/545/1901/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" вересня 2025 р. Полтавський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого - судді Стрюк Л.І.,

з участю секретаря: Гаврися В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтавіцивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення всіх сум, що належать працівникові при звільненн,

в с т а н о в и в :

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просив стягнути з відповідача АТ «Українська залізниця» кошти, що не були виплачені при звільненні, а саме:

-одноразову матеріальну допомогу при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію в розмірі трьох середньомісячних заробітків та додаткову матеріальну допомогу за сумлінну працю на залізничному транспорті у зв`язку з виходом на пенсію протягом двох місяців після настання такого права в розмірі трьох середньомісячних заробітків в сумі 130734,90 грн.;

-матеріальну допомогу на оздоровлення за 2022-2024 у загальному розмірі 22913,10 грн.

-середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 130734,90 грн.

Позовні вимоги мотивує тим, що він працював з 1985 по 1990 рік та з 1998 по 2024 рік перебував у трудових відносинах з Акціонерним товариством «Українська залізниця». Наказом (розпорядженням) начальника депо Сергія Ткаченка від 07.10.2024 № 62/ОС звільнено 07.10.2024 ОСОБА_1 з посади майстра з ремонту устаткування за власним бажанням у зв?язку з виходом на пенсію за віком, на підставі ст. 38 К3пП України. Відповідно до зазначеного наказу підприємство повинно йому компенсувати за невикористані 31 день відпустки та виплатити одноразову матеріальну допомогу відповідно до п. 3.18 колективного договору у розмірі 3- х середньомісячних заробітків ( посадових окладів) та додаткову матеріальну допомогу відповідно до п. 3.18 колективного договору у розмірі 3-х середньомісячних заробітків ( посадових окладів) за сумлінну працю на залізничному транспорті при стажі роботи у галузі 32 роки 03 місяці 21 день з урахуванням рішення правління від 24.10.2022. У день звільнення на картку позивача була перерахована сума 23 235,58 грн, та надано письмове повідомлення про нараховані та виплачені суми працівнику при звільненні, відповідно до якого не нараховані та не виплачені одноразова матеріальна допомога та додаткова матеріальна допомога.

Однак роботодавець так і не виплатив по сьогоднішній день належні йому виплати у відповідності до пункту 3.18 колективного договору, таким чином не виконавши свої зобов`язання за колективним договором, заборгувавши йому вказані кошти, чим грубо порушив його права, гарантовані колективним договором.

24.07.2025 представником відповідача АТ «Українська залізниця» подано відзив на позовну заяву, у якому просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Зазначає, що додаткові виплати, передбачені галузевою угодою та колективними договорами, тимчасово на період дії режиму воєнного стану в Україні призупинені та на теперішній час не здійснюються. Також наголошує, що одноразова матеріальна допомога та додаткова матеріальна допомога працівникам, які виходять на пенсію не входить до фонду оплати праці та не передбачені чинним законодавством, а нараховується виключно на підставі колективного договору підприємства. Окрім того, вважає, що позивачем пропущений встановлений законом тримісячний строк для звернення до суду з позовом для вирішення трудового спору, що є підставою для відмови у позові з цих підстав.

У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили задовольнити його в повному обсязі з підстав, викладених у письмових заявах по суті спору.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував та пояснив, що усі виплати були здійснені згідно з графіком, доки не було прийнято рішення про зупинення, якщо буде прийнято рішення про відновлення виплат, то такі виплати будуть здійснені в порядку черговості та згідно з графіком. Також просив застосувати позовну давність та відмовити у позові з цих підстав.

Заслухавши сторін по справі, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до таких висновків.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 з 1985 по 1990 рік та з 1998 по 2024 рік перебував у трудових відносинах з Акціонерним товариством «Українська залізниця », що підтверджується копією його трудової книжки (а.с. 16-19).

Наказом ( розпорядженням ) начальника депо Сергієм Ткаченком від 07.10.2024 № 62/ОС 07.10.2024 звільнено ОСОБА_1 з посади майстра з ремонту устаткування за власним бажанням у зв?язку з виходом на пенсію за віком, ст. 38 К3пП України (а.с. 20).

Відповідно до зазначеного наказу підприємство повинно компенсувати ОСОБА_1 за невикористані 31 день відпустки та виплатити одноразову матеріальну допомогу відповідно до п. 3.18 колективного договору у розмірі 3- х середньомісячних заробітків ( посадових окладів) та додаткову матеріальну допомогу відповідно до п. 3.18 колективного договору у розмірі 3-х середньомісячних заробітків ( посадових окладів) за сумлінну працю на залізничному транспорті при стажі роботи у галузі 32 роки 03 місяці 21 день з урахуванням рішення правління від 24.10.2022 ( витяг з протоколу №? Ц-54/90 Ком.т.)

У день звільнення на картку позивача була перерахована сума 23 235,58 грн та надано письмове повідомлення про нараховані та виплачені суми працівнику при звільненні, відповідно до якого не нараховані та не виплачені одноразова матеріальна допомога та додаткова матеріальна допомога.

Згідно з відповіддю на звернення ОСОБА_1 щодо невиплати йому належних сум, АТ «Укрзалізниця» повідомила, що відповідно до п.1.1.4. рішення правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022 ( протокол Ц-54/31 Ком. т.) на період дії правового режиму воєнного стану в Україні призупинено виплати, передбачені галузевою угодою, колективними договорами. Рішенням протоколу засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14.10.2024 N? I-82/63 Ком.т. встановлено поновити виплати матеріальної допомоги та відповідно до графіка виплат працівникам АТ «Укрзалізниця» одноразової матеріальної допомоги при виході на пенсію за 2024 рік згідно з пунктом 3.2.21 галузевої угоди (зі змінами), починаючи з листопада 2024 року згідно з графіком погашення (а.с. 23-24).

Відповідно до розрахунку оплати середньої зарплати ОСОБА_2 , наданої АТ «Укрзалізниця» середня зарплата позивача - 21 789,15 грн, а одноразова матеріальна допомога як працівнику, що вперше звільняється з роботи у зв?язку з виходом на пенсію при стажі роботи у галузі більше 10 років, що дорівнює 3-м середньомісячним заробіткам - 3 х 21 789,15 = 65 367,45 грн та додаткова матеріальна допомога за сумлінну працю на залізничному транспорті у разі звільнення за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком протягом двох місяців після настання цього права при стажі роботи у галузі від 30 до 35 років (стаж роботи у галузі 32 роки 03 місяці 21 день), що теж дорівнює 3-х середньомісячних заробітків - 3 ? 21 789,15 = 65 367,45 грн, а разом 65 367,45 + 65 367,45 = 130 734,90 грн.

Рішенням протоколу засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14.10.2024 N? Ц-82/63 Ком.т. встановлено поновити виплати матеріальної допомоги та відповідно до графіка виплат працівникам АТ «Укрзалізниця», які звільнилися/будуть звільнені у період з січня до грудня 2024 року. Пунктом 2 рішень зазначеного протоколу ухвалено нарахування та виплату матеріальної допомоги проводити у хронологічній послідовності до дати звільнення працівника вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, починаючи з листопада 2024 року, згідно з графіком погашень.

Протоколом засідання штабу АТ « Укрзалізниця » з ефективності від 28.03.2025 N? Ц-1-1.5-25/47-25 щодо розроблення плану дій з операційної ефективності АТ «Укрзалізниця» та у зв?язку з проведенням заходів щодо оптимізації витрат для забезпечення фінансової стабільності товариства, починаючи з 01.04.2025 до окремого рішення керівництва виплати одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, а також, додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті призупинено.

Позивач вважає, що з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, передбачений статтею 117 К3пП України, у розмірі 130 734,90 грн. (21 789,15 x 6 = 130 734,90 грн.)

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Частиною 1 ст. 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 05 лютого 2025 року у справі № 211/7338/23, залишено без змін рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про визнання незаконним та скасування пункт 1.1.4 протокольного рішення № Ц-54/31 Ком.т засідання правління АТ «Українська залізниця» від 14.03.2022 у частині зупинення додаткових виплат, що передбачені галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню; оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Згідно із ч.1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 22.02.2012 №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Також постановою Верховного Суду України у справі №6-2807цс16 від 01.03.2017 року роз`яснено, що при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні, виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку. Механізм здійснення відповідного розрахунку визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. При обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку, якщо іншого непередбачено чинним законодавством.

Пунктами 20, 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», зокрема, передбачено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі не проведення розрахунку у зв`язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. Непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП.

Разом з тим, 15.03.2022 Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Згідно ст. 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором. Роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати. 3.

Роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов?язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов?язку виплати заробітної плати. 4. У разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойові дії, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця.

законодавством передбачено, що в умовах воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця, але це не стосується виплати заробітної плати.

У той же час, АТ « Українська залізниця » у період введення в Україні режиму воєнного стану, який триває по теперішній час, не зупиняла господарської діяльності.

Також відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією затвердженого Наказ Міністерства розвитку громад та територій України 28 лютого 2025 року N? 376, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 березня 2025 року за N? 380/43786, місто Полтава та Полтавська область до цих територій не входила та не входить.

Відтак, посилання відповідача у відзиві на вказані обставини є хибними, та такими, що не знаходять своє підтвердження у розгляді даної справи.

Також, як вбачається з розрахунків заробітної плати ОСОБА_1 за вересень 2022 (а.с. 92), за червень 2023 (а.с. 94), за квітень 2024 (а.с. 96), наданих відповідачем на виконання ухвали Полтавського районного суду Полтавської області від 14.07.2025 та, відповідно, за кожен період копій заяв позивача про виплату йому матеріальної допомоги на оздоровлення, графа про здійснення вказаної виплати відсутня, що підтверджує наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача в цій частині.

Розмір середнього заробітку за розрахунками позивача становить 130 734,90 грн. (21 789,15 (середньомісячний заробіток) x 6 місяців = 130 734,90 грн.)

Суд звертає увагу, що відповідачем сума виплат не оспорювалась та іншого розрахунку, відмінного від наданого позивачем, у зв`язку з чим суд бере розрахунок суми виплат, наданий позивачем ОСОБА_1 , так як відповідач жодним чином не спростував його, підтвердження виплати зазначених коштів не надав.

За таких обставин суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Щодо поновлення позивачу строку звернення до суду з позовом суд зазначає таке.

Статтею 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку.

Встановлено, що перебіг строку звернення до суду за вирішенням спору щодо непроведення відповідачем повного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 почався з 07 жовтня 2024 та сплив через три місяці - 07 січня 2025 року.

До суду з позовом про зобов`язання звільнити його з роботи та стягнення коштів, позивач звернувся 10.07.2025, пропустивши при цьому строк визначений статтею 233 КЗпП України.

Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки.

Встановлені статтями 228, 223 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.

Проаналізувавши надані суду докази, суд приходить до висновку про поважність пропуску позивачем строку, встановленого статтею 233 цього Кодексу, з огляду на те, що ОСОБА_1 неодноразово вживались заходи задля врегулювання спору в позасудовому порядку, що підтверджується письмовою перепискою між сторонами з цього приводу та визнається представником відповідача. При цьому суд враховує, що відповідач як у досудовому порядку, так і в суді, не заперечував самого факту існування заборгованості, проте посилався на те, що згідно із встановленим графіком строк проведення відповідних виплат ще не настав. Зазначена обставин свідчить про те, що така позиція відповідача надавала позивачу обґрунтовані підстави сподіватися на досудове врегулювання спору та добровільне проведення з ним необхідних розрахунків.

Отже, суд приходить до висновку про поновлення позивачу пропущеного строку для звернення до суду як такого, що пропущений з поважних причин.

Щодо стягнення судових витрат, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 37 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Враховуючи те, що представником відповідача не заявлено вимоги про застосування співмірності та розумності стягнення витрат за надання правової допомоги суд вважає за потрібне застосувати пропорційність витрат до розміру задоволених позовних вимог.

Саме сторона, яка зацікавлена у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу, повинна вжити необхідних заходів для їх стягнення з іншої сторони. Водночас інша сторона має право висловлювати заперечення проти таких вимог, що виключає можливість ініціативи суду щодо відшкодування витрат без відповідних дій з боку зацікавленої сторони.

На це вказав Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 13.03.2025 по справі №275/150/22.

Разом з тим, судом встановлено, що при відкритті провадження помилково не було стягнуто з позивача судовий збір за позовні вимоги про стягнення сум, що належать працівникові при звільненні, адже позивач при вирішенні такої категорії трудових спорів не звільняється від сплати судового збору.

Відтак, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь держави судового збору у розмірі 2843, 82 грн.

Отже, на підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 2843, 82 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 81, 263, 265 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити повністю.

Поновити ОСОБА_1 пропущений строк для звернення до суду з позовом.

Стягнути з Акціонерного товариства «Укрзалізниця» (місце розташування: вул. Єжи Гедройця, 5, м. Київ, 03150, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) одноразову матеріальну допомогу при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, додаткову матеріальну допомогу за сумлінну працю на залізничному транспорті у розмірі 130 734,90 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 130 734,90 грн, матеріальну допомогу на оздоровлення за 2022, 2023, та 2024 роки у розмірі 22 913,10 грн, витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн.,а всього - 289 382,90 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства «Укрзалізниця» (місце розташування: вул. Єжи Гедройця, 5, м. Київ, 03150, ) на користь держави судовий збір у розмірі 2843, 82 грн.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту проголошення шляхом подання апеляційної скарги.

Суддя: Л. І. Стрюк