Справа № 467/948/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.09.2025 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Явіци І.В.

з участю секретаря судового засідання Рожкової Т.М.

в ході розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду з с-щі Арбузинка цивільної справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Кеш Гоу» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Суть питання, що вирішується ухвалою

Вказана цивільна справа перебуває у спрощеному позовному провадженні Арбузинського районного суду Миколаївської області з 11 липня 2025.

Сторони в судове засідання не з`явились, про його дату, час і місце сповіщені належно, що достовірно підтверджується матеріалами справи.

Однак, представник позивача просив розглядати справу за його відсутності.

Відповідач же, заявою від 18 липня 2025 року порушила питання про закриття провадження у справі.

Зокрема, посилалась на те, що спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства і його належить розглядати в межах справи про її неплатоспроможність, провадження у якій відкрив Господарський суд Миколаївської області ухвалою від 15 грудня 2022 року.

Відповідач додала, що коли просила господарський суд відкрити провадження про її неплатоспроможність, то включила позивача до переліку кредиторів, перед якими має борги.

Разом із цим, план реструктуризації її боргів перед кредиторами уже затверджено ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 15 листопада 2024 року, у той час як позивач не скористався у встановлений законом строк своїм правом на пред`явлення вимог до боржника.

Тому, на думку відповідача, його вимоги вважаються погашеними і не підлягають до задоволення.

З цим позивач просила суд закрити провадження у цій справі із двох підстав:

1) її не належить розглядати у порядку цивільного судочинства;

2) кредитор не скористався своїм правом на пред`явлення вимог до боржника до затвердження плану реструктуризації боргів.

Мотиви суду і положення закону, якими він керувався при постановленні ухвали

Тож, вирішуючи порушене позивачем питання, з огляду й на те, що відзив на позов та відповідь на відзив надійшли до суду вже після надходження клопотання про закриття провадження у справі, суд вважає за необхідне проаналізувати спершу клопотання про закриття провадження у справі на наявність /відсутність підстав для учинення цієї процесуальної дії.

Тому за матеріалами справи судом було установлено наступне.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 15 грудня 2022 року було відкрито провадження у справі № 915/150/22 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 та введено процедуру реструктуризації її боргів, у тому числі й мораторій на задоволення вимог кредиторів строком на 120 днів з моменту відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 15 листопада 2024 року в межах вказаної справи затверджено план реструктуризації боргів боржника у справі № 915/150/22 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 у редакції, поданій керуючим реструктуризацією ОСОБА_2 станом на серпень 2024 року, погоджений боржником 26.07.2024 роки та схвалений зборами кредиторів 01.08.2024 роки.

Відповідно ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У ст. 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.

Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства цивільного, кримінального, господарського та адміністративного. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

У статті 19 ЦПК України, зазначається, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» втратив чинність 21 жовтня 2019 року у зв`язку із введенням в дію Кодексу України з процедур банкрутства від 21 квітня 2019 року.

Відповідно до ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства, спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. (ч.2 ст.7 КУз ПБ).

Заяви (позовні заяви) учасників провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) або інших осіб у спорах, стороною в яких є боржник, розглядаються в межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) за правилами спрощеного позовного провадження.

Матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо спорів, зазначених у частині другій цієї статті, провадження в якій відкрито до або після відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), за ініціативою учасника справи або суду невідкладно, але не пізніше п`яти робочих днів, надсилаються до господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), який розглядає спір по суті в межах цієї справи. (ч.3 ст.7 КУзПБ).

Відповідно до ст.20 ч.1 п.8 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема і справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Норми Кодексу України з процедур банкрутства передбачають концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

Отже, порушення провадження у справі про банкрутство боржника обумовлює особливість вирішення таких спорів і полягає в тому, що вони розглядаються та вирішуються по суті саме у межах справи про банкрутство.

Дана позиція висловлена у Постанові Верховного суду у складі Касаційного господарського суду від 19 червня 2018 року у справі №908/4057/14 та Постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі №607/6254/15-ц (Провадження №14-404цс19), де зокрема зазначено і те, що законодавець захищає не лише права банкрута, а й права інших осіб, які мають вимоги до банкрута.

Захист таких осіб полягає у тому, що інші суди, незалежно від юрисдикції, які розглядали справи за позовами до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство після відкриття провадження в інших справах, не закривають таке провадження, а передають справу до належного суду для розгляду по суті. При цьому таким належним судом є виключно суд господарської юрисдикції, який відкрив справу про банкрутство відповідача.

Таке урегулювання процедури розгляду спорів до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, встановлює зрозумілу і справедливу процедуру закінчення розгляду справи належним судом, дотримання принципу визначення юрисдикції справи та підсудності спорів одному господарському суду, який акумулює усі вимоги до відповідача, щодо якого порушено процедуру банкрутства.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15 січня 2020 року також зазначила, що закриття провадження у справі є недоцільним, оскільки такі дії перешкоджають позивачу у доступі до правосуддя та унеможливлюють захист його прав у господарському процесі у повному обсязі з урахуванням визначених строків звернення.

Отже, при врегулюванні відносин неплатоспроможності законодавець відійшов від принципу їх розподілу за ознаками наявності у сторони (кредитора боржника) владних повноважень чи свободи волевиявлення, що характерно для цивільних правовідносин, об`єднавши їх в єдине провадження у справі про банкрутство з огляду на необхідність формування єдиного реєстру грошових вимог кредиторів та задоволення їх згідно з визначеною законом черговістю та пропорційністю. Зазначене дозволяє ефективно захистити право особи (кредитора, боржника) в межах одного судового провадження, уникаючи розподілу його на способи захисту, характерні для окремих юрисдикцій (адміністративної чи цивільної).

Отже, ст.7 КУзПБ, як процесуальним законом змінено юрисдикцію розгляду ряду спорів фізичних осіб - боржників щодо їх майна, які раніше розглядалися у цивільних судах, а також віднесено до господарської юрисдикції ряд інших спорів юридичних осіб, які стосуються майна боржника (юридичної чи фізичної особи).

Висновки

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги те, що справа №915/150/22 за заявою ОСОБА_1 про її неплатоспроможність перебуває на розгляді у Господарському суду Миколаївської області, то дану справу слід передати до цього суду за підсудністю.

Звідси, клопотання відповідача про закриття провадження у справі не підлягає до задоволення, тим більше з підстав того, що кредитор не скористався своїм правом на пред`явлення вимог у встановлений законом/судом строк.

Крім цього, суд відмічає, що він не повноважний вирішувати питання пропуску установленого законом/судом строку для пред`явлення кредитором своїх вимог до боржника в межах процедури реструктуризації боргів, так як ці питання відносяться до компетенції господарського суду.

І тим більше, при вирішенні питання про закриття провадження у справі. Так як ЦПК України не передбачає такої підстави для закриття провадження у справі.

Суд погоджується із відповідачем лише у тій частині, що спір не може бути вирішений по суті загальним судом.

Проте, закриття провадження не має змоги мати місце у даному випадку з мотивів, що наведені вище.

За таких обставин, справу належить передати до Господарського суду Миколаївської області за підсудністю на підставі ч.3 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства.

Відповідно до ч.3 ст.31 ЦПК України, передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Тут слід врахувати, що згідно з ч.9 ст.10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

При цьому, суд не вирішує питання розподілу судових витрат, у тому числі й витрат на правову допомогу, так як це не передбачено нормами ЦПК України при передачі справи за підсудністю до належного суду.

З цих мотивів, керуючись ст.ст. 10, 31, 259-261 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_1 про закриття провадження у справі відмовити.

Цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Кеш Гоу» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором передати до Господарського суду Миколаївської області.

Передачу справі здійснити не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня її проголошення.

Суддя Ірина Явіца