Справа № 199/3840/25
(2/199/2989/25)
РІШЕННЯ

Іменем України

27.08.2025 року м. Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра, в складі:

головуючого судді - Кошлі А.О.,

за участі:

секретаря судового засідання Кахикало А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Дніпро цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 103035,23 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Представник АТ «Перший український міжнародний банк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 103035,23 грн. та понесені судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 укладено кредитні договори:

1.29.11.2018 року кредитний договір № 101, за яким Позичальнику видано кредит у сумі 34800 грн.;

2.22.09.2021 року кредитний договір № 601, за яким Позичальнику видано кредит у сумі 33700 грн.

Відповідач не виконує належним чином свої кредитні зобов`язання довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 10.01.2025 склала:

1)По кредитному договору від 29.11.2018 № 101 60711,31 грн., з яких: 34696,31 грн. заборгованість за кредитом; 26015 грн. заборгованість за процентами; 0 грн. заборгованість за комісією;

2)По кредитному договору від 22.09.2021 № 601 42323,92 грн., з яких: 26679,72 грн. заборгованість за кредитом; 5,98 грн. заборгованість за процентами; 15638,22 грн. заборгованість за комісією.

Загальна сума заборгованості по вищевказаним кредитним договорам станом на 10.01.2025 року склала 103035,23 грн.

Позивач направив письмові вимоги (повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була.

На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 103035,23 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн.

Ухвалою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 31.03.2025 року провадження по справі було відкрито та справу призначено до розгляду по суті.

01.07.2025 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач вважає, що позовна заява не відповідає нормам чинного законодавства.

Зокрема, відповідач зазначає, що Банк посилається на Публічну пропозицію та Заяву на приєднання, де вказано комісію 2.99% щомісячно, яка, за думкою Позивача, є платою за послуги зі «списання та зарахування коштів з метою повернення Споживчого кредиту, розрахунково-касове обслуговування щодо Споживчого кредиту, надання консультаційних та інформаційних послуг щодо Споживчого кредиту». Однак, такі дії є нвідємною частиною самого кредитного договору і не створюють для відповідача окремої, додаткової цінності, яка б вимагала окремої плати. Банк вже отримує винагороду за надання кредиту у вигляді процентів. Стягнення додаткової комісії за такі «послуги» розглядається як приховані платежі, що є неправомірним.

Оксільки банк не надав у позовній заяві та додатках чіткого переліку та обсягу додаткових послуг, які надавалися б відповідачу в обмін на «комісію за обслуговування кредитної заборгованості», зазначена умова договору є нікчемною.

Далі, згідно з «Розрахунком заборгованості» Банку за кредитним договором № 601, період з 22.03.2022 по 22.08.2022 позначено як «кред. канікули». Протягом цього періоду платежі за тілом кредиту були 0 грн. Проценти також не нараховувалися або були мінімальні (0.00 грн. або 0.07 грн. і т.д.). Проте, за цей же період Банк нараховував та, згідно з виписками, автоматично списував комісії у травні (1007,41 грн.), липні (2015,26 грн.), та серпні (484,08 грн.) 2022 року, що разом становить 3506,75 грн. Ці списання були здійснені за рахунок надходжень на рахунок відповідача, шляхом автоматичного погашення.

Крім того, банком не надано документів, які б чітко визначали умови цих «кредитних канікул», зокрема, чи поширювались вони на всі види платежів (тіло, проценти, комісії) чи лише на деякі.

Якщо «кредитні канікули» передбачали повне звільнення від усіх платежів на цей період, то нарахування та автоматичне списання комісій та процентів у зазначені місяці було неправомірним.

Внаслідок дії воєнного стану матеріальне становище відповідача суттєво погрішилося, що об`єктивно унеможливило своєчасне та в поному обсязі виконання зобов`язань за кредитними договорами. Незважаючи на складну еоконмічну ситуацію в країні та особисті фінансові труднощі, відповідач сумлінно виконував свої зобов`язання та здійснював платежі за кредитними договорами.

Враховуючи вищезазначені обставини, надмірне збільшення суми боргу за рахунок процентів, що накопичилися в період дії воєнного стану, є несправедливим та не відповідає принципам розумності та добросовісності.

Підсумовуючи викладене, відповідач визнає наявність зобов`язань за кредитними договорами, проте визнає лише тіло кредиту та категорично не погоджується з розрахунками Банку в частині нарахування та стягнення «комісії за обслуговування кредитної заборгованості» за договором № 601 від 22.09.2021, а також просить суд зменшити нараховані проценти.

Сторони у судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Позивач у позовній заяві вказав, що у разі неявки в судове засідання відповідача, АТ «Перший український міжнародний банк» не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника Банку.

Відповідач ОСОБА_1 подав до суду заяву, згідно якої просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги в частині стягнення тіла кредиту визнає в повному обсязі, із розміром нарахованих відсотків не згоден, також просить розстрочити виконання рішення на 10 місяців у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем, оскільки наразі його доходу не буде вистачати на погашення заборгованості та на життєві витрати.

Положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Як вбачається із матеріалів справи, 22.09.2021 року АТ «ПУМБ» та відповідачем ОСОБА_1 було підписано заяву № 601 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, згідно якої ОСОБА_1 просить надати йому кредит у сумі 33700 грн. строком на 24 місяці (розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 2,99%, розмір процентної ставки 0,01% річних, разова комісія 0,00% від суми кредиту + 0,00 грн.

Відповідно до графіку платежів, який зазначений у вищевказаній заяві, загальна вартість кредиту складає 57886,51 грн.

29.11.2018 року сторони підписали заяву № 101 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, згідно якої ОСОБА_1 просить відкрити на його ім`я поточний рахунок № НОМЕР_1 у гривнях та надати кредитну картку, просить встановити банк на свій поточний рахунок кредитний ліміт у сумі 3000 грн.

Також того ж дня позивач та відповідач підписали Паспорт споживчого кредиту з наступними умовами кредитування: тип кредиту кредитна лінія; сума/ліміт кредиту 3000 грн., строк кредитування 12 місяців (зі спливом вказаного строку продовжується кожного разу на такий самий строк у разі відсутності заперечень будь-якої із сторін, мета отримання кредиту загальні споживчі цілі, в тому числі для оплати за договором страхування.

Відповідно до розрахунку заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «ПУМБ» за кредитним договором № 601 від 22.09.2021 року станом на 10.01.2025 року складає: 26679,72 грн. заборгованість за тілом кредита, 5,98 грн. заборгованість за процентами, 15638,22 грн. заборгованість за комісією.

Відповідно до розрахунку заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «ПУМБ» за кредитним договором № 101 від 29.11.2018 року станом на 10.01.2025 року складає: 34696,31 грн. заборгованість за тілом кредита, 26015 грн. заборгованість за процентами, 0,00 грн. заборгованість за комісією.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Статтею 1066 ЦК України передбачено, що за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта,гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене та те, що відповідач ОСОБА_1 порушує взяте на себе зобов`язання щодо повернення кредиту, суд приходить до висновку, що позовні вимоги стосовно стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту підлягає задоволенню.

Щодо нарахованої суми заборгованості за процентами за кредитним договором № 101 від 29.11.2018 року суд зазначає наступне.

Відповідно до статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків за шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

В постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 352/1950/15-ц (провадження № 61-2973св22) зазначено, що договір, як приватноправова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, має на меті забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). Потреба в тлумаченні виникає в разі різного розуміння змісту правочину його сторонами, зокрема при невизначеності і незрозумілості буквального значення слів, понять і термінів. Згідно з ч. 1 ст. 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст. 213 цього Кодексу.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 травня 2022 року у справі № 944/3046/20 (провадження № 61-19719св21) зроблено висновок, що у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч.ч. 3, 4 ст. 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення "contra proferentem". "Contra proferentem" (лат. "verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem") - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" ("no individually negotiated"), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї зі сторін". Тобто contra proferentem має застосовуватися у разі, якщо є два різні тлумачення умови (чи умов) договору, а не дві відмінні редакції певної умови (умов) договору, з врахуванням того, що: contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність; contra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань); contra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою; у разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань.

Отже, при стягненні заявленої позивачем заборгованості необхідно ґрунтуватися на чітко обумовлених між контрагентами кредитних договорів умовах, а не завуальованими умовами, які дозволяють кредитодавцю нарахувати непропорційно велику суму компенсації.

Такий механізм не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Враховуючи викладене та життєві обставини, про які відповідач ОСОБА_1 повідомив суду письмово та долучив до матеріалів справи, суд вважає, що зазначена сума заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 26015 грн. є несправедливою у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг банку, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором.

А тому справедливим буде стягнення з відповідача відсотків у розмірі 8617,99 грн.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача комісії, нарахованої за кредитним договором № 601 від 22.09.2021 року, суд виходить з такого.

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечитьЗакону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до пункту 4 частини першоїстатті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

При цьому, Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинностіЗаконом України «Про споживче кредитування»(10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування».

Ураховуючи те, що відповідачу встановлено плати за послуги банку щодо обслуговування кредиту, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд дійшов висновку про те, що положення кредитного договору щодо сплати комісії, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредиту може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць.

Такий правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

За приписами ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Позивачем на підтвердження позовних вимог в частині стягнення заборгованості по простроченими комісією, суду не було надано належних та допустимих доказів того, що відповідач звертався до банку частіше одного разу на місяць.

Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог свідчить про їх недоведеність та необґрунтованість, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях та є підставою для відмови у задоволенні цих позовних вимог.

Згідно з п. 2 ч. 7 ст. 265 ЦПК України у разі необхідності в резолютивній частині також вказується про надання відстрочення або розстрочення виконання рішення.

Відповідно до ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Згідно з ч. 5 ст. 435 ЦПК України розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Враховуючи те, що наразі діє військовий стан в країні, який був введений через агресію рф, та завдання справедливого вирішення даної справи на засадах добросовісності, розумності та пропорційності, суд вважає за можливе розстрочити виконання даного рішення на 10 платежів рівними частинами по 7000 грн. з можливістю погашення заборгованості достроково.

Згідно частин 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

У зв`язку з чим сплачений позивачем судовий збір необхідно покласти на відповідача пропорційно сумі задоволених позовних вимог в розмірі 1647,23 гривень

Керуючись ст. ст. 89,141,247,263-265,268,272,273, 280,281-285 ЦПК України, ст. 1054 ЦК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 103035,23 грн. задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп: НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" () заборгованість за:

1) кредитним договором № 101 від 29.11.2018 року у розмірі 43314,30 грн., з яких: 34696,31 грн. загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту) та 8617,99 грн. заборгованість за процентами;

2) кредитним договором № 601 від 22.09.2021 року у розмірі 26685,70 грн., з яких: 26679,72 грн. загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту) та 5,98 грн. заборгованість за процентами.

Розстрочити сплату заборгованості за вказаним рішенням шляхом сплати щомісячних платежів до кінця місяця, починаючи з наступного після набрання судовим рішенням законної сили, всього 10 платежів рівними частинами по 7000 грн. з можливістю погашення заборгованості достроково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп: НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" () сплачену суму судового збору в розмірі 1647,23 грн.

В іншій частині вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:

Позивач: Акціонерне товариство "Перший український міжнародний банк", 04070, м. Київ, вул. Андріївська, буд. 4, ;

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 .

Суддя А.О. Кошля